NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Edifício Caramuru

Edifício Caramuru é um prédio inaugurado no ano de 1951, localizado no bairro do Comércio em Salvador, município capital do estado brasileiro da Bahia. Situado na Rua da Grécia, esquina com a Avenida Estados Unidos, uma avenida que atravessa a costa da Baía de Todos os Santos, tem vista para a essa baía. A edificação foi projetada pelo arquiteto carioca Paulo Antunes Ribeiro. O Caramuru trata-se do primeiro prédio da Cidade Baixa. Foi projetado para a seguradora Prudência Capitalização, tendo começada em 1946 e sendo inaugurado em 1951. É um patrimônio no âmbito estadual baiano com proteção provisória federal, além de, em suas proximidades, estarem o Mercado Modelo e o Elevador Lacerda, ambos marcos históricos proeminentes de Salvador. Estrutura O Edifício Caramuru foi construído em concreto armado com painéis de madeira no interior. Possui sete andares e um apartamento de cobertura. O terraço ajardinado é protegido do vento excessivo por paredes curvas de blocos de cimento. O edifício foi construído no sistema de estacas Franki; a profundidade média das estacas é de 10 metros. O uso precoce de brises-soleils por Ribeiro foi único e amplamente conhecido no Brasil. Ele construiu um sistema de grades de ferro leve, de 2 por 3 metros de altura, destacadas das fachadas e dispostas em dois planos, alternadas em tabuleiro de xadrez, espaçadas de 25 centímetros e apoiadas em consoles de concreto projetando-se das lajes. Painéis verticais de 6 metros quadrados foram cobertos por telas de metal. Colocado em um projeto alternativo em dois lados do edifício para fornecer proteção solar para o interior. O Edifício Caramuru demonstra a integração entre arte e arquitetura característica da época na utilização de uma escultura em arame de Mario Cravo Júnior. A obra de Cravo Júnior foi colocada na fachada curva da cobertura e voltada para o jardim da cobertura. A escultura, chamada Orfeu (Orpheus), é feita de delicado fio de cobre. Infelizmente, a obra de Cravo foi perdida ou destruída em algum momento do início do século 21. Em termos de design de interiores, as divisórias internas nos pisos dos escritórios foram feitas de madeira e removidas conforme necessário. Reconhecimento Dada a sua importância, o prédio conquistou reconhecimento recebendo menção honrosa do júri da Bienal Internacional de Arte de São Paulo no ano de 1951. O prédio também é citado no livro Modern Architecture in Brazil de autoria de Henrique Mindlin publicado em 1956. Também é citado na revista de arquitetura francesa, Architecture d’aujourd’hui de 1952 e na revista de arquitetura italiana Domus em 1954. O Edifício Caramuru é uma estrutura protegida pelo Instituto do Patrimônio Artístico e Cultural da Bahia (IPAC) de nível estadual. Alcançou a proteção provisória pelo Instituto do Patrimônio Histórico e Artístico Nacional (IPHAN) em 2008. O arquiteto José Eduardo de Assis Lefèvre chamou o prédio de um "ícone da arquitetura modernista no Brasil e um ponto de referência internacional em nosso país". Referências
Assemblees de Déu

Assemblees de Déu és una denominació religiosa cristiana pentecostal. La seu mundial és als Estats Units, dirigida pel reverend George O. Wood qui va ser triat en el 52è Concili Mundial de la Fraternitat d'Assemblees de Déu celebrat a Lisboa al maig de l'any 2008. El nom d'Assemblees de Déu també és utilitzat per diverses organitzacions no afiliades a la Fraternitat Mundial de les Assemblees de Déu, però és molt fàcil reconèixer-les perquè fan servir sempre en el nom la paraula independent o autònoma. L'organització fa molt èmfasi al Baptisme de l'Esperit Sant amb la prova inicial de parlar en altres llengües també coneguda com a do de llengües. Tota la seva teologia està basada en la Bíblia, que pot variar segons l'idioma, per exemple, als països de llengua espanyola una traducció més utilitzada, acceptada i autoritzada és la Santa Bíblia Reina Valera, publicada l'any 1960. Vegeu també Hillsong
Isten Gyülekezetei

Az Isten Gyülekezetei vagy angol nevén az Assemblies of God ( AG ), hivatalosan a World Assemblies of God Fellowship, pünkösdi egyházak több mint 144 autonóm, önálló nemzeti csoportosulásokból álló szövetsége, amelyek együtt alkotják a világ legnagyobb pünkösdi felekezetét. Ez a negyedik legnagyobb, nemzetközi hátterű keresztény felekezet. Tagsága 2019-ben mintegy 69 millió fő. A taggyülekezetek teljesen függetlenek és autonómak, de közös meggyőződés és történelem egyesíti őket. Az eredete a 20. század eleji Los Angeles-i Azusa utcai „ébredés”re vezethető vissza. Ez vezetett az Isten Gyülekezeteinek 1914-es megalapításához. Külföldi missziós munkával és más pünkösdi egyházakkal való kapcsolatok kialakításával világméretű mozgalommá vált, de csak 1988-ban alakult meg a világközösség. Pünkösdi közösségként az Isten gyülekezetei a Szentlélek-keresztség révén hisznek a nyelveken szólás mai bizonyítékaiban. Egyházak Főbb egyházak: Hivatkozások Külső linkek Isten Gyülekezeteinek hivatalos weboldala [1] AGPGI hivatalos weboldal, Parappanangadi
Assemblea Mondiale delle Assemblee di Dio

Le Assemblee di Dio o Assemblea Mondiale delle Assemblee di Dio (World Assemblies of God Fellowship) è un movimento cristiano evangelico di matrice pentecostale. Storia Le Assemblee di Dio hanno radici nel convegno del 1914 tenutosi a Hot Springs, Arkansas, Stati Uniti, dove diversi ministri e Chiese pentecostali riunirono e organizzarono una comunione di Chiese di medesime dottrine e prassi. I suoi ministri fondatori hanno lasciato la Chiesa di Dio in Cristo in disaccordo con la sua leadership prevalentemente minoritaria. Dopo la seconda guerra mondiale, le Assemblee di Dio americane sono entrate in rapporti con altri gruppi pentecostali all'estero, come le Assemblee di Dio in Italia. Nel luglio 1988 un consiglio pentecostale generale e internazionale ufficialmente noto come "Assemblea mondiale delle Assemblee di Dio" (World Assemblies of God Fellowship) fu fondato a Springfield (Missouri), negli Stati Uniti. Dottrina Secondo la loro dichiarazione di fede, le Assemblee di Dio credono nella Bibbia, nella morte di Gesù per la salvezza dei credenti, praticano il battesimo nell'acqua e credono nel battesimo dello Spirito Santo col segno di parlare in lingue. Statistiche Nel 2018 l'organizzazione affermava di avere 144 associazioni nazionali in 190 paesi, 375 310 chiese e 69 200 000 membri. Note Voci correlate Pentecostalismo Alleanza evangelica mondiale Rinascita (religione) Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Assemblea Mondiale delle Assemblee di Dio Collegamenti esterni (EN) Sito ufficiale, su worldagfellowship.org. (EN) Assemblies of God / Protestant denomination / History & Society / Philosophy & Religion > Religious Movements & Organizations, su Enciclopedia Britannica, Encyclopædia Britannica, Inc. Assemblee di Dio degli USA, su ag.org.
Assemblies of God

De Assemblies of God, afgekort AG, officiële naam World Assemblies of God Fellowship, is het grootste verband van pinkstergemeenten ter wereld. De Assemblies of God is in 1914 opgericht in Hot Springs (Arkansas) in de Verenigde Staten. In 2022 telde het kerkelijk verband wereldwijd ongeveer 85,4 miljoen leden en 445.000 kerkelijke gemeenten. In de VS bevinden zich 12.277 van de aangesloten gemeenten. In Nederland zijn de Verenigde Pinkster- en Evangeliegemeenten verbonden met dit kerkgenootschap. Daarmee zijn er ruim 180 Nederlandse kerkelijke gemeenten verbonden met de Assemblies of God. De Assemblies of God hangen een conservatieve protestantse leer aan en kennen de doop met de Heilige Geest, de Wederkomst van Jezus, spreken in tongen en gebedsgenezing.
Асамблеї Бога

Асамблеї Бога (англ. Assemblies of God), офіційно Братство Всесвітніх Асамблей Бога, — це група з понад 144 автономних самоврядних національних груп церков, які разом утворюють найбільшу в світі п'ятидесятницьку деномінацію. Як міжнародне товариство, деномінації членів є повністю незалежними та автономними, але їх об'єднують спільні переконання та історія. Асамблеї виникли після відродження вулиці Азуса на початку 20 століття. Це відродження призвело до заснування в 1914 році Асамблей Бога в Сполучених Штатах, першої п'ятидесятницької деномінації «Завершена робота». Завдяки іноземній місіонерській роботі та встановленню стосунків з іншими п'ятидесятницькими церквами Асамблеї Бога розширилися у всесвітній рух. Лише в 1988 році було створено всесвітнє товариство. Як п'ятидесятницьке товариство, Асамблеї Бога вірять у п'ятидесятницьку особливість хрещення Святим Духом із доказом говоріння мовами. Асамблеї Бога не слід плутати з Міжнародним товариством Асамблей Бога, Міжнародним товариством Божих Асамблей та Міжнародними незалежними асамблеями Бога, всі з яких є п'ятидесятницькими деномінаціями. Віровчення Доктринальна позиція Асамблей Бога оформлена в класичному п'ятидесятницькому та євангельському контексті. Асамблея Бога є тринітарною. Вони вірять, що Біблія є божественним натхненням і непомильним авторитетним правилом віри та поведінки. Хрещення зануренням практикується як обряд, встановлений Христом для тих, хто був врятований. Хрещення розуміється як зовнішній знак внутрішньої зміни, зміни від мертвих у гріху до життя у Христі. Як обряд, також практикується Причастя. Асамблея Бога вважає, що елементи, які причащаються, є символами, які виражають участь у божественній природі Ісуса з Назарету; пам'ятник Його страждань і смерті; і пророцтво про Його друге пришестя. Асамблеї Бога також наголошують на виконанні Великого доручення і вірять, що це покликання церкви. Примітки
Paraíba State University

The Paraíba State University (Portuguese: Universidade Estadual da Paraíba, UEPB) is a public university in the Brazilian state of Paraíba. The university has eight campuses throughout the state, and its main campus is located in the city of Campina Grande. It was founded by local ordinance n. 23, on March 15, 1966, as Regional University of Northeastern Brazil (Portuguese: Universidade Regional do Nordeste - URNe) as a local autarky. On October 11, 1987 by State Law n. 4.977, which was sanctioned by Governor Tarcísio Burity, the URNe became the State University of Paraíba. Campuses and subjects The UEPB has eight campuses throughout the state, which houses 48 subjects. Campus I It is located in the city of Campina Grande. The campus was named after the economist Edvaldo de Souza do Ó, one of the founders of the university. In July 1966, Edvaldo do Ó was first elected vice-rector and was later rector of the Universidade Regional do Nordeste, which eventually became the UEPB, until April 10, 1969. The campus I houses the administrative center of the University. Photo gallery See also List of state universities in Brazil References External links Site
Universidad Estatal de Paraíba

La Universidad Estatal de Paraíba (en portugués: Universidade Estadual da Paraíba; UEPB) es una institución brasileña de enseñanza superior, cuya matriz se ubica en la ciudad del Campina Grande. Más allá del campus matriz tiene siete campus en todo el estado, en las ciudades de Lagoa Seca, Guarabira, Catolé do Rocha, João Pessoa, Patos, Monteiro y Araruna. La UEPB ofrece actualmente 46 cursos de graduación. Fue considerado por organización internacional para la investigación educativa, QS Quacquarelli Symonds University Rankings, como el segunda mejor universidad estatal en el región nordeste de Brasil.​ Notas Enlaces externos Sitio oficial (en portugués).
Université de l'État de Paraíba

L'université de l'État de Paraíba (portugais : Universidade Estadual da Paraíba, UEPB) est une université publique de l'État brésilien de Paraíba. Son siège est à Campina Grande. Elle a été fondée par l'ordonnance locale no 23, le 15 mars 1966, comme université régionale du Nord-Est du Brésil. Le 11 octobre 1987, cette université a été transformée en université de l'État de Paraíba. Notes et références Liens externes Site officiel Portail des universités Portail du Paraíba
Университет штата Параиба

Университет штата Параиба (порт. Universidade Estadual da Paraíba, UEPB) — бразильский государственный университет, расположенный в Кампина-Гранди в штате Параиба, с кампусами в городах Лагоа-Сека, Гуарабира, Католе-ду-Роша, Жуан-Песоа, Патус, Монтейру (Бразилия) и Араруна. Основан Законом муниципалитета № 23 от 15 марта 1966 года как Университет Регионал ду Нордесте (URNe), первоначально функционировал как муниципальная автократия Кампина-Гранди. 11 октября 1987 года по закону № 4.977, подписанному тогдашним губернатором Тарисизиу Бурити, URNe была преобразована в государственный университет, получив название Университет штата Параиба. Также частью университета является музей народного искусства Параибы (MAPP), спроектированный архитектором Оскаром Нимейером, в котором представлены работы наиболее талантливых художников штата Параиба. Примечания
Vodní elektrárna Xingó

Vodní elektrárna Xingó (potrugalsky Usina Hidrelétrica de Xingó) je vodní dílo na řece São Francisco na severovýchodě Brazílie. Po instalaci všech jednotek bude nejvýkonnějším vodním dílem na kaskádě a čtvrtou největší vodní elektrárnou v Brazílii. Všeobecné informace Vodní dílo Xingó se nachází v místě s povodím 609 386 km2, z celkové hodnoty povodí v řádu 630 000 km2. Přehradní jezero o ploše 60 km2 a objemu 1,8 km3, poskytuje užitečný objem pouze 41 milionů m3. Zajištění provozního průtoku bylo řešeno vybudováním vodních děl na vyšším povodí, především přehradních nádrží Tres Marias a Sobradinho. Přehradní těleso se skládá z betonové hráze o výšce 140 m při pravém břehu, zemní sypané hráze a přelivové hráze s propustností 33 000 m3/s při levém břehu. Celková délka hráze je 3 623 m. Ve strojovně o půdorysu 241 x 27 m a výšce 59 m pracuje na optimálním spádu 118 m šest Francisových turbín o hltnosti 500 m3/s a výkonu 535 MW. Průměr rotoru turbíny je 7,2 m. Celkový výkon elektrárny je 3 162 MW. V plánu výstavby je instalace dalších čtyř agregátů, čímž stanovený výkon vzroste na 5 270 MW. Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vodní elektrárna Xingó‎ na Wikimedia Commons Reference Literatura Linsley R.K.: Applied hydrology, 759 str. McGraw-Hill, 1968 Paul R.Josephson, Industrialized Nature, Island Press Washington, 2002 ISBN 1-55963-777-3 Související články Vodní elektrárny Paulo Afonso Kaskáda na řece São Francisco
Wasserkraftwerk Xingó

Das Wasserkraftwerk Xingó [ʃĩˈɡɔ] wurde 1994 am Rio São Francisco in Brasilien zwischen den Bundesstaaten Alagoas und Sergipe errichtet. Die nächsten Städte sind Piranhas in Alagoas (12 km entfernt) und Canindé do São Francisco in Sergipe (6 km entfernt). Die Stauanlage ist außerdem 65 km von dem Paulo-Afonso-Wasserkraftkomplex entfernt, der ebenfalls am São Francisco liegt. Staudamm Xingó ist ein 830 Meter langer und 140 Meter hoher Staudamm aus Steinschüttung mit Betonscheiben. Er umfasst fünf Bereiche mit 12.900.000 Kubikmetern Füllmaterial, hauptsächlich aus Granit, mit einer wasserseitigen Betonoberfläche („CFR-Damm“). Vier Dämme (Deiche) dienen ebenfalls zur Stützung des Stausees. Direkt nordöstlich des Staudamms befindet sich sein Überlaufwehr mit 12 Schleusen und einer maximalen Abflusskapazität von 33.000 m³/s. Der Damm stützt ein Reservoir mit einem Fassungsvermögen von 3,8 km³ Wasser, einer Seeoberfläche von 60 km² und einem Wassereinzugsgebiet von 630.000 km². Der Stausee ist 65 km lang. Ein Teil des Stausees und die Schluchten unterhalb des Wasserkraftkomplexes Paulo Afonso werden durch das Naturschutzgebiet Monumento Natural do Rio São Francisco mit einer Fläche von 26.736 Hektar geschützt. Wasserkraftwerk Das Wasserkraftwerk Xingó liegt direkt südwestlich des Staudamms und verfügt über ein Kraftwerk mit einer Länge von 240,75 Metern, einer Höhe von 59 Metern und einer Breite von 27 Metern. Es wurde vom Beratungsunternehmen Promon Engenharia entworfen und enthält Francis-Turbinen für jeden der sechs 527-Megawatt-Generatoren von Siemens, zusammen 3162 MW. Das Kraftwerk wurde auch für vier weitere identische Generatoren ausgelegt, die, wenn sie installiert würden, die Gesamtleistung auf 5.270 Megawatt erhöhen würden. Siehe auch Liste der größten Talsperren der Erde Liste der größten Stauseen der Erde Liste der größten Wasserkraftwerke der Erde Liste von Talsperren der Welt Weblinks CHESF: Descrição do Aproveitamento de Xingó Hydroelectric Plants in Brazil - Alagoas Einzelnachweise
Xingó Dam

The Xingó Dam is a concrete face rock-fill dam on the São Francisco River on the border of Alagoas and Sergipe, near Piranhas, Brazil. The dam was built for navigation, water supply and hydroelectric power generation as it supports a 3,162 megawatts (4,240,000 hp) power station. It was constructed between 1987 and 1994 and the last of its generators was commissioned in 1997. In Portuguese, the dam is called the Usina Hidrelétrica de Xingó. Construction Studies for the Xingó Dam were done in the 1950s and contracts for construction were not awarded until 1982. Construction on the dam began in March 1987 but stopped in September 1988 because a debt crisis stalled funding. Construction commenced again in 1990 and by 1994, the dam was complete. On June 10, 1994, the dam began to impound the river as its reservoir began to fill. On November 15 of that year, the reservoir reached its maximum level of 130 metres (430 ft). The power station's first generator was commissioned in December 1994, the next two in 1995, two more in 1996 and the final generator in August 1997. Dam The Xingó is a 830-metre (2,720 ft) long and 140-metre (460 ft) high concrete face rock-fill dam. It contains five zones of 12,900,000 cubic metres (460,000,000 cu ft) of fill, mostly granite. Four saddles dams (dikes) are also used to support the reservoir. Directly northeast of the dam is its spillway with 12 floodgates and a maximum capacity of 33,000 cubic metres per second (1,200,000 cu ft/s). The dam supports a reservoir with a 3.8 cubic kilometres (3,100,000 acre⋅ft) capacity, surface area of 60 square kilometres (23 sq mi) and catchment area of 630,000 square kilometres (240,000 sq mi). Part of the reservoir and the canyons upstream to the Paulo Afonso Hydroelectric Complex are protected by the 26,736 hectares (66,070 acres) Rio São Francisco Natural Monument. Power plant The Xingó Dam's power station is directly southwest of the dam and is 240.75 metres (789.9 ft) long, 59 m (194 ft) high and 27 metres (89 ft) wide. It was designed by Promon and contains 6 x 527 megawatts (707,000 hp) Francis turbines that were manufactured by Siemens. The plant also is designed to accommodate another four identical generators that if installed would bring its installed capacity to 5,270 megawatts (7,070,000 hp). See also Energy policy of Brazil List of power stations in Brazil References
Barrage de Xingó

Le barrage de Xingó est un barrage poids sur le São Francisco au Brésil, à la limite des deux états de l'Alagoas et du Sergipe, près de l'ancienne ville de Piranhas. Le barrage a été construit entre 1987 et 1994 et alors que la centrale a été terminée en 1997. La centrale hydroélectrique adjacente du barrage produit 3 162 MW, elle a été conçue par Promon et contient 6 × 527 MW via des turbines Francis qui ont été fabriqués par Siemens. La centrale pouvant posséder quatre autres emplacements pour des turbines, qui lui permettrait hypothétiquement de monter sa capacité à 5 270 MW. Le barrage de Xingó mesure 830 m de long et 140 m de haut. Le barrage possède un évacuateur de crues d'une capacité de 33 000 m3/s et ainsi que pas moins de douze écluses. Le réservoir du barrage a un volume de 3,8 km3, et une superficie de 60 km2. Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Xingó Dam » (voir la liste des auteurs). Voir aussi Articles connexes Hydroélectricité au Brésil Portail des énergies renouvelables Portail de l'Alagoas Portail du Sergipe Portail des lacs et cours d'eau Portail des barrages
ГЕС Шінго

ГЕС Шінго (Xingo) – гідроелектростанція на сході Бразилії, на кордоні штатів Сержипі та Алагоас. Знаходячись після ГЕС Пауло Афонсо І-ІІІ та ГЕС Пауло Афонсо IV, становить нижній (та найпотужніший) ступінь каскаду на четвертій за довжиною у Південній Америці річці Сан-Франсиску, яка тече на північний схід паралельно узбережжю перед тим як завернути та прорватись через гірський хребет до Атлантичного океану (саме на цій останній ділянці і знаходиться станція Шінго). В межах проекту річку в ущелині перекрили кам’яно-накидною греблею з бетонним облицюванням висотою 140 метрів та довжину 3623 метри. Вона утримує витягнуте на 60 км по долині Сан-Франсиску водосховище з площею поверхні 60 км2 та об’ємом 3,8 млрд м3 (корисний об’єм всього 41 млн м3) з нормальним коливанням рівня між позначками 137,2 та 138 метра НРМ (максимальний рівень 139 метрів НРМ). Тут доречно відзначити, що основне накопичення ресурсу для регулювання роботи каскаду в річному режимі здійснюється розташованими вище ГЕС Трес-Мар'яс та Собрадіньо. Пригреблевий машинний зал обладнано шістьма турбінами типу Френсіс потужністю по 527 МВт, що працюють при напорі від 117,7 до 122,2 метра (номінальний напір 120 метрів). Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 500 кВ. Окрім виробництва електроенергії комплекс також виконує функцію іригації та водопостачання. Примітки
Cap Branco

Cap Branco, en portuguès: Cabo Branco, és el punt més oriental del Brasil i de tota Amèrica. Compta amb un far. Ubicació Latitud:-7.15 Longitud: -34.7833333 UFI:-631167 UNI:-890670 UTM:CN00 JOG:SB25-13. Referències https://www.ecured.cu/Cabo_Branco
Farol do Cabo Branco

p4 Der Farol do Cabo Branco, deutsch Leuchtturm Weißes Kap, ist ein Leuchtturm (portugiesisch Farol) der Hauptstadt João Pessoa des brasilianischen Bundesstaats Paraíba. Beschreibung Der Architekt Pedro Abraão Dieb aus Paraíba hatte 1972 eine Ausschreibung zu einem Leuchtturm mit dem Entwurf eines dreieckigen Betonturms gewonnen, an dessen unterer Hälfte drei große dreieckige Flächen symmetrisch abstehen, die die Sisalpflanze, einst wichtig für die Wirtschaft dieses Landesteils, stilisiert darstellen sollen. Am 21. April 1972 wurde der Leuchtturm in der Zeit der Militärdiktatur eingeweiht. Errichtet wurde er auf einer Klippe, die inzwischen von Meereserosion bedroht ist. Die Kennung besteht aus einem weißen Blitz mit einer Wiederkehr von zehn Sekunden (Fl.W.10s), die Reichweite beträgt 27 Seemeilen. Mehrfach wurde das Leuchtsystem erneuert. Der Farol do Cabo Branco ist ein beliebter Aussichts- und Touristenpunkt, da sich hier auch einst der östlichste Punkt Amerikas befand, der heute aber Ponta do Seixas zugerechnet wird und früher wiederum nur als Cabo Branco bekannt war. Siehe auch Liste amerikanischer Leuchttürme Weblinks Cabo Branco. Faróis Brasileiros; abgerufen am 28. Juli 2020 (brasilianisches Portugiesisch). Russ Rowlett: Lighthouses of Southern Brazil. In: The Lighthouse Directory. University of North Carolina at Chapel Hill; abgerufen im 1. Januar 1 (englisch).
Cabo Branco Lighthouse

The Cabo Branco Lighthouse is located on the cliffs of Cabo Branco, in the neighborhood of the same name, in João Pessoa, Paraíba, Brazil. Situated-approximately 800 metres (2,600 ft) to the north of Ponta do Seixas, easternmost point of the entire Americas. It is one of the most important and visited places in João Pessoa. History A concrete triangular tower, with three projections pointed in a wing shape 3.5 metres (11 ft) above the floor. The tower is painted white with a horizontal black strip immediately above the wings. It is not a true lighthouse as it lacks a light, but rather a type of navigation marker. The tower was inaugurated in April 1972, during the government of Emílio Médici. The beacon of "Cape White" has a triangular shape with wings, the only one like it in the world. The architects had the intention to represent a sisal plant in the design of the lighthouse. Sisal has been one of the most lasting economic mainstays in the state of Paraiba. See also List of lighthouses in Brazil References External links Centro de Sinalização Náutica Almirante Moraes Rego (in Portuguese) Video on Cabo Branco lighthouse (Farol do Cabo Branco)