NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Indkøbscenter

Indkøbscenter (også butikscenter) er betegnelsen for en række butikker og oplevelsesmuligheder samlet under et tag og bygget med det formål at skabe en "alt-på-et-sted"-indkøbsmulighed, hvor dagligvare- og specialbutikker er placeret tæt på hinanden. I Danmark ses udtrykket butikscenter første gang anvendt i Alt for damerne den 17. februar 1953. Indkøbscentre har altid gode parkeringsmuligheder, tilkørselsveje og mere eller mindre overdækkede butiksstrøg, der yder beskyttelse mod vejrets luner. En del centre er opbygget efter temaer og har en række underholdningselementer, eksempelvis springvand, biografer, legepladser eller motionscentre, der gør det ekstra attraktivt at lægge sine indkøb netop der. Mange større centre har ansat private vagtkorps for at modvirke tilstedeværelse af uønskede personer eller grupper. De første indkøbscentre Skottegårdens Butikscenter i Kastrup (Tårnby) blev tegnet af Jean Fehmerling i 1955. De største indkøbscentre De største indkøbscentre i Danmark (2010) er: Field's i Ørestad målt på omsætning. Rosengårdcentret i Odense målt på antal butikker (156). Bruuns Galleri i Aarhus målt på antal besøgende (ca. 11 mio.). Fra 2018 er det største center målt på antal butikker (160) Rødovre Centrum i Rødovre. Verdens største indkøbscenter var i mange år West Edmonton Mall i Canada, der nu er overgået af flere indkøbscentre i Kina og Dubai. Mall of America i Minneapolis i Minnesota er det største indkøbscenter i USA. Noter Eksterne henvisninger Verdens største indkøbscentre
Centrum handlowe

Centrum handlowe, także galeria handlowa – forma koncentracji przestrzennej różnorodnych detalicznych jednostek handlowych i usługowych, prowadzonych zazwyczaj przez różne przedsiębiorstwa, stanowiąca pewną całość i przystosowana do kompleksowej obsługi klientów. Opis Każdy ze sklepów występuje tam pod własną marką, natomiast samo centrum promuje się pod swoją nazwą. Obiekty tego typu znajdują się w kontekście podmiejskim, są najczęściej jedno–, ale także dwu– lub trzykondygnacyjne, posiadają wewnętrzną strukturę zorganizowaną wokół przeszklonego pasażu, zaś parkingi organizuje się jako terenowe. Domy towarowe zaś często były zasadniczo budynkami jednej firmy lub grupy, która zazwyczaj sama sprzedawała swoje produkty i de facto taki dom (jak np. istniejący Harrods w Londynie) sprzedaje produkty pod własną marką. Jednakże te dość luksusowe sklepy (zazwyczaj największe i najwyższe, gdyż wówczas zakryte ulice były znacząco niższymi budynkami), zaczęły tracić rynek w XX wieku i wpuszczać inne marki sklepów pod własny dach. W 1965 roku otwarto Southdale Center w Edinie – pierwsze nowoczesne, w pełni zamknięte centrum handlowe, na którego wzór zaczęto budować od tej pory wszystkie inne. Drugstore, czyli nowe centra handlowe oprócz zakupów oferowały także rozrywkę. Jean Baudrillard zauważa, że nie są to już domy towarowe zachowujące w sobie coś z epoki, w której po raz pierwszy do dóbr codziennej konsumpcji dostęp zyskały całe masy ludności. W domach towarowych nastąpiła centralizacja produktów, natomiast w drugstore towary i usługi łączone są w niespodziewane zestawienia. Przykładem centrum handlowego jest Główny Powszechny Dom Towarowy (GUM w Moskwie) – za czasów socjalizmu znacjonalizowany dom handlowy (który sam powstał na miejsce bazaru i chaotycznej sprzedaży w zniszczonej przez wojska napoleońskie Moskwie) i traktowany jako dom towarowy pod jedną marką (zasadniczo właścicielem domu i wszystkich sklepów było państwo). Historię współczesnych centrów handlowych można podzielić na kilka etapów: hipermarket, któremu towarzyszy kilka sklepów hipermarket i towarzyszące sklepy zajmują po ok. połowie powierzchni obiektu do poprzedniego układu dochodzi kilka dużych sklepów znanych marek oraz niewielka część rozrywkowa funkcje handlowe stanowią tylko część oferty, a centrum nabiera funkcji miniaturowego miasta. Największe centrum handlowe na świecie to New South China Mall o 659 tys. m² powierzchni sklepowej. W Polsce Pierwszym centrum handlowym w Warszawie była Panorama otwarta w 1993 przy alei Witosa 31. W 2024 największym centrum handlowym w Polsce była Manufaktura w Łodzi. Zobacz też dom handlowy dom towarowy park handlowy ustawa o tworzeniu i działaniu wielkopowierzchniowych obiektów handlowych Przypisy
Köpcentrum

Köpcentrum eller köpcenter är en koncentration eller samling av butiker och varuhus, ofta med inslag av serveringar och olika typer av annan service. Allmänt Det finns dels centralt belägna köpcentrum i stadskärnor eller stadsdelar, dels externt lokaliserade sådana i utkanten av eller utanför tätorten. De senare förutsätter normalt bilburna kunder. Under 1980-talet ombyggdes eller nybyggdes ett stort antal köpcentrum i Sverige. Exempel för externt belägna köpcentrum är Kungens Kurva utanför Stockholm, Asecs i Jönköping och Marieberg Galleria i Örebro. Exempel på centralt belägna köpcentrum är Commerce i Skövde, Gallerian och Sturegallerian, båda i Stockholm, och Nordstan i Göteborg. Se även Centrumhandel Galleria Handelsplats Öppettider i Sverige Referenser Noter Tryckta källor Nationalencyklopedin, Bra Böcker, 1992, del 12.
Торговий центр

Торго́вий центр (ТЦ) інколи торгово-розважальний центр (ТРЦ), галерея, пасаж, торговельний комплекс, торговельно-розважальний комплекс — універсальна крамниця чи комплекс крамниць, що зазвичай включає підприємства побутового обслуговування, громадського харчування та розважальні заклади. Перші торгові центри такого типу стали з'являтися в XIX столітті. Найбільшим у світі є «Мол ов Арабія» (англ. Mall Of Arabia) в Дубаї. Сучасний торговий центр може бути великим торговельно-розважальним комплексом — багатоповерхова будівля в стилі гай-тек, в якому окрім крамниць можуть знаходитися також кав'ярні, бари, казино, кінотеатр. Як правило, комплекс обладнаний ескалаторами, забезпечений безкоштовним парковкуванням для особистого транспорту покупців, і розташований біля станцій метро і зупинок громадського транспорту. Такий торговельно-розважальний комплекс може бути зразком зосередження сучасної масової культури. Класифікація Торгові комплекси в ICSC Україна Research Group ділять ще на традиційні та спеціалізовані. Причому товарні, в свою чергу — за площею — на дуже великі (понад 80 тисяч м2), просто великі (40-80 тисяч м2), середні (20-40 тисяч м2) і малі (5-20 тисяч м2). А для малих є ще дві підкатегорії: комплекси з повсякденно-товарною домінантою і з альтернативно-товарною. Перші — це ТЦ в спальних районах, частіше з якірним супермаркетом / гіпермаркетом, крамницею побутової техніки, товарів для тварин та ін. А інші — без великих якірних орендарів, частіше з крамницею одягу, взуття, дитячими товарами і розташовані в центральній частині міста. Спеціалізованих ТЦ теж кілька видів: ритейл-парк (великий, середній і малий), аутлет-центр і тематичний центр (з розважальною та без розважальної домінант). В Україні Згідно з дослідженням ICSC, велика частина торговельних майданчиків у найбільших містах України представлена форматами «традиційний / великий» (27,9 % орендованої площі всіх торгових центрів), «традиційний / середній» (23,2 %), і традиційний / малий / з повсякденно товарної домінантою (24,7 %). Ще 15,8 % мають формат «спеціалізований / тематичний центр / без розважальної домінанти». Безпека З 1 червня 2019 року згідно ДБН «Громадські будівлі та споруди. Основні положення» в громадських будівлях є обов'язковим встановлення рамок металошукачів і систем відеоспостереження. Див. також Список найбільших торгово-розважальних центрів України Гіпермаркет Супермаркет Універмаг Гостинний двір Комерційна зона ритейл-парк (великий, середній и малий) аутлет-центр тематичний центр Примітки
Североизточен регион

Североизточният регион (на португалски: Região Nordeste) е един от петте административни региона на Бразилия. Има площ 1 558 196 km². Населението на региона е 56 760 780 жители (по приблизителна оценка от юли 2018 г.). Включва 9 щата: Алагоас Баия Мараняо Параиба Пернамбуко Пиауи Рио Гранди до Норти Сеара Сержипи Източници
Severovýchodní region (Brazílie)

Severovýchodní region je územní jednotka Brazílie zabírající 18,3% jejího území, v roce 2022 zde žilo 26,9 % veškerého brazilského obyvatelstva. Je složen ze států Alagoas, Bahia, Ceará, Maranhão, Paraíba, Pernambuco, Piauí, Rio Grande do Norte a Sergipe. V rámci Brazílie patří region mezi ty hustěji osídlené, hustota zalidnění dosahuje hodnoty 35,16 obyv./km². Brazilské regiony představují 5 uskupení jednotlivých brazilských států a federálního distriktu, ze kterých se skládá Brazilská republika. Území jsou seskupena podle geografické blízkosti a obdobným přírodním podmínkám. Regiony byly vytvořeny Brazilským institutem pro geografii a statistiku (portugalsky Instituto Brasileiro de Geografia e Estatística, zkratka IBGE) za účelem rozdělit rozlehlé brazilské území do několika oblastí. Díky tomu regiony nedisponují žádnou politickou mocí či autonomií. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Severovýchodní region na Wikimedia Commons
Nordeste (region)

Nordeste er betegnelsen for den nordøstlige region i Brasilien og består af de ni delstater Alagoas, Bahia, Ceará, Maranhão, Paraíba, Pernambuco, Piauí, Rio Grande do Norte og Sergipe. Cirka 30% af Brasiliens befolkning bor i denne region. Folk, som bor eller kommer fra dette område, kaldes ofte for nordestinos. Geografi og klima Nordøst-Brasilien kan groft deles ind i tre zoner. Langs med kysten finder man et bælte med tropisk klima og en del nedbør. Dette er et frodigt område, som tidligere var dækket af skov og kaldes for Mata Atlantica. Skoven blev hugget ned i kolonitiden, og nu dyrkes der blandt andet sukkerrør i dette bælte. Længere inde i regionen kommer man til en tørrere overgangszone, og længst inde finder man området, som kaldes Sertão, og som har et meget tørt klima. Kultur Kulturen i Nordøst er rig og mangfoldig med historiske bycentrer blandt andet i Salvador, Olinda og Recife. Danse som samba, lambada og frevo samt musikgenrer som forró og axé har deres oprindelse i denne region. Det samme gælder kampsporten capoeira og religionen candomblé. Økonomi Langs kysten og i de historiske byer er økonomien baseret på turisme og landbrug, hvoraf sukkerrør er en vigtig indtægtskilde. Rundt omkring i de større byer findes der også en del industri. Nogen af delstaterne har indtægter fra olie. Fakta Areal: 1.561.177 km² (16%) Befolkning: 47 700 000 indb. (30.55 indb./km²; 27.5%) BNP: ~48.1bi US$ (~12%) Største byer: Salvador (2.440.828); Fortaleza (2.138.234); Recife (1.421.993); São Luís (868.047); Maceió (796.842); Teresina (714.583); Natal (709.536); João Pessoa (595.429); Jabotão dos Guararapes; (580.795); Feira de Santana (481.137); Aracaju (461.083); Olinda (368.666); Campina Grande (354.546) Delstater og hovedstæder Alagoas – Maceió Bahia – Salvador Ceará – Fortaleza Maranhão – São Luís Paraíba – João Pessoa Pernambuco – Recife Piauí – Teresina Rio Grande do Norte – Natal Sergipe – Aracaju Eksterne henvisninger Informationsside om Nordeste Arkiveret 7. marts 2005 hos Wayback Machine (engelsk)
Regione Nordest (Brasile)

Il Nordeste (in portoghese Nordeste) è una delle 5 regioni che formano il primo livello di suddivisione del Brasile. Geografia fisica Terza regione per dimensioni, è la seconda per popolazione. Confina con le regioni del Nord, del Centro-Ovest e del Sudest. A partire dal 2017, la geografia della regione subirà un importante cambiamento, dal momento che sarà distribuita l'acqua proveniente dall'ambizioso e discusso progetto di trasposizione del fiume São Francisco e alcuni fiumi della regione diventeranno permanenti. Suddivisione Stati federati Alagoas (Maceió) Bahia (Salvador) Ceará (Fortaleza) Maranhão (São Luís) Paraíba (João Pessoa) Pernambuco (Recife) Piauí (Teresina) Rio Grande do Norte (Natal) Sergipe (Aracaju) Città principali Salvador (2.892.625) Fortaleza (2.431.415) Recife (1.533.580) São Luís (1.021.385) Maceió (922.458) Teresina (893.246) Natal (778.000) João Pessoa (674.971) Aracaju (499.000) Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Regione Nordest Wikivoyage contiene informazioni turistiche su Regione Nordest
Regio Noordoost (Brazilië)

De regio Noordoost is een statistisch-geografisch gebied in Brazilië dat zich uitstrekt over negen staten: Alagoas Bahia Ceará Maranhão Paraíba Pernambuco Piauí Rio Grande do Norte Sergipe De regio heeft een oppervlakte van ca. 1.554.588 km² (18,28% van het Braziliaans grondgebied). Midden 2004 werd het inwoneraantal geschat op 50.431.512 (27,77% van de totale bevolking). De belangrijkste steden zijn: Salvador (Bahia) Recife (Pernambuco) Fortaleza (Ceará) De regio heeft het grootste percentage landelijke bevolking en de laagste levensstandaard in Brazilië. Een groot deel van de regio wordt gevormd door de Veelhoek van de Droogte. Het dorre caatinga-gebied, dat regelmatige en soms lange droogtes kent, is het voornaamste biotoop. Sinds de jaren negentig van de twintigste eeuw probeert men maatregelen te nemen om de droogte te bestrijden. Meer naar de kust toe ligt de zona da mata of woudzone. Van het zogenaamde Atlantisch Woud, een belangrijk centrum van biodiversiteit, dat zich ooit uitstrekte van het noorden van dit gebied tot in Rio Grande do Sul, blijft bijna niets meer over. In koloniale tijden werden hier suikerrietplantages opgericht die honderden jaren actief bleven. Tussen het woud en de sertão, een soort halfwoestijn, ligt de agreste, een transitiezone waar landbouw de hoofdactiviteit is. In de jaren 1988-1989 was reeds 46,3% van deze regio onderhevig aan door de mens veroorzaakte veranderingen.
Северо-восточный регион (Бразилия)

Северо-восточный регион (порт. Região Nordeste do Brasil) — административно-статистический регион в Бразилии. Входит в геоэкономический регион Север-Восток. Население составляет 52 191 000 человек (2007 год). Занимает площадь 1 558 196 км². Плотность населения — 32 чел./км². Статистика Валовой внутренний продукт на 2005 составляет 280.504.256 реалов (данные: Бразильский институт географии и статистики). Валовой внутренний продукт на душу населения на 2005 составляет 5 498 реалов (данные: Бразильский институт географии и статистики). Индекс развития человеческого потенциала на 2005 составляет 0.725 (данные: Программа развития ООН). Состав региона В регион входят следующие штаты: Алагоас Баия Мараньян Параиба Пернамбуку Пиауи Риу-Гранди-ду-Норти Сеара Сержипи Галерея
Північно-східний регіон (Бразилія)

Північно-східний регіон Бразилії складається із штатів Алагоас (порт. Alagoas), Баїя (Bahia), Сеара (Ceará), Мараньян (Maranhão), Параїба (Paraíba), Пернамбуку (Pernambuco), Піауї (Piauí), Ріу-Гранді-ду-Норті (Rio Grande do Norte) та Сержипі (Sergipe). Колишня федеральна територія Фернанду-ді-Норонья була включена до складу штату Пернамбуку в 1988. Для планування або екологічних цілей територія Мараньян на захід від 44° західної довготи, більша частина якої до недавнього часу була вкрита «до-амазонськом» лісом (перехід від каатинги до тропічного лісу), часто включають до північного регіону. Північний схід має площу 1 561 178 км² або 18,3 % території країни. Його головний біом — напівпосушлива каатинга, яка підлягає тривалим періодичним посухам. Починаючи з 1990-х, в цієї області створена обширна система іригації. У лісовій зоні (мата) атлантичний ліс, зараз майже повністю знищений, колись тягнувся на північ уздовж берегової лінії до Ріу-Гранді-ду-Норті. Цукрові плантації, створені там ще за колоніальних часів, існують донині. Між мата і каатингою лежить перехідна зона, агресті, область змішаного сільського господарства. У 1988–1989 46,3 % області було змінено людською діяльністю, від 10,8 % в Мараньяні до 77,2 % в Алагоасі. Високий рівень народжуваності в регіоні компенсує значні втрати населення внаслідок зовнішньої міграції; доля населення регіону в населенні країни лише незначно зменшилася протягом XX століття. У 1996 область населяли 45 мільйонів мешканців (28 % населення країни). Населення найгустіше уздовж узбережжя, де розташовані вісім з дев'яти столиць штатів, але також досить густе по всій території. Головні міста — Салвадор (штат Баїя), Ресіфі (штат Пернамбуку) і Форталеза (штат Сеара). Регіон має найбільший відсоток сільського населення в країни, а його стандарти життя найнижчі у Бразилії. В 1994 році штат Піауї мав найнижчий доход на душу населення в країні, 835 доларів США на рік, а Сержипі — найвищий в регіоні, 1958 доларів на рік.
Complexo Hidrelétrico de Paulo Afonso

O Complexo Hidrelétrico de Paulo Afonso é um conjunto de usinas, localizado na cidade de Paulo Afonso, formado pelas usinas de Paulo Afonso I, II, III, IV e Apolônio Sales (Moxotó), que produz 4 279,6 megawatts de energia, gerada a partir da força das águas da Cachoeira de Paulo Afonso, um desnível natural de 80 metros do Rio São Francisco. Sendo assim, o Complexo de usinas de Paulo Afonso tem a terceira maior capacidade instalada dentre as usinas do Brasil, perdendo apenas para Belo Monte (11 233 MW) e Tucuruí (8 000 MW), já que Itaipu com 14 000 MW é binacional (Brasil/Paraguai). A construção do Complexo Hidrelétrico de Paulo Afonso no início da década de 1950 foi um marco para a engenharia brasileira, visto que foi necessário controlar e reverter o fluxo do Rio São Francisco, numa obra de engenharia sem tamanho para aquela época, para então iniciar-se o processo de construção da barragem da primeira usina (Paulo Afonso I), depois inaugurada pelo presidente Café Filho em 15 de janeiro de 1955. Ver também Paulo Afonso Usina hidrelétrica de Sobradinho Lista de usinas hidrelétricas do Brasil Complexo Hidrelétrico do Rio Madeira Complexo Hidrelétrico de São João - Cachoeirinha Referências
Stadio di calcio

Lo stadio di calcio è un impianto sportivo destinato al gioco del calcio, costituito dal campo di gioco, dalle tribune e dalle ulteriori strutture complementari. Talvolta uno stadio viene utilizzato per altri sport, ad esempio il rugby, oppure per eventi come concerti. Stadi sede di finale del campionato mondiale di calcio Stadi europei Stadi italiani Stadi della Serie A 2023/2024 Stadi asiatici Stadi nordamericani Stadi sudamericani Galleria d'immagini Voci correlate Campo da calcio Campo sportivo Classificazione degli stadi UEFA Contapersone Impianto sportivo Lista degli stadi della nazionale di calcio dell'Italia Regole del gioco del calcio Stadio Tornello Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su impianto di calcio Collegamenti esterni La storia del calcio, in Enciclopedia dello sport, Roma, Istituto dell'Enciclopedia Italiana, 2002-2005.
Estádio de futebol

Estádio de futebol é a edificação esportiva que abriga partidas de futebol, e, ocasionalmente, eventos diversos como feiras culturais e espetáculos musicais, entre outros. Na era moderna, os estádios estão sendo construídos com o propósito de garantir mais conforto e segurança do público, para daí colher um maior encaixe financeiro, contrariamente aos recintos antigos que tinham o intenção de abrigar um número enorme de espectadores no menor espaço possível. A maioria dos estádios de futebol são propriedade dos clubes de futebol, mas existem também estádios construídos apenas para as seleções. História Um dos primeiros estádios de futebol foram inaugurados ainda antes do século XX. Um dos mais conhecidos é o Stamford Bridge, localizado em Londres e inaugurado a 28 de abril de 1877, e que ainda hoje é usado pelo Chelsea FC. O Antigo Estádio da Luz, inaugurado em 1 de dezembro de 1954 e demolido em 2003, foi o maior estádio da Europa e um dos maiores do mundo, inicialmente com uma capacidade de 40 mil lugares, depois atingindo uma capacidade recorde de 120 mil lugares em 1985. Era propriedade do SL Benfica, tendo lhe custado cerca de 12 milhões de escudos e tendo sofrido vários rebaixamentos e melhoramentos. Foi substituído pelo novo Estádio da Luz após a demolição. No ano de 1989, é inaugurado o atual maior estádio do mundo, o Estádio Rungrado May Day, na Coreia do Norte, com uma capacidade de 150 mil espetadores. Apesar da sua grandeza, é pouco utilizada para eventos desportivos e jogos de futebol, mas sim para festas, espetáculos e eventos culturais.A 30 de maio de 2005, é inaugurado o Allianz Arena, com uma capacidade 75 mil espetadores. É propriedade do Bayern de Munique e do Munique 1860. Esse e o Mineirão (Estádio Governador Magalhães Pinto) são os únicos estádios no mundo que podem mudar de cor conforme a equipa que joga no estádio – vermelho para o Bayern de Munique, azul para o Munique 1860, e branco para a seleção nacional. Foi a partir de inícios do século XXI que os estádios começaram a ser criados para satisfazer os espectadores, sendo agora mais modernos e mais cômodos do que os antigos. Atualmente, o Estádio da Luz, localizado em Lisboa é propriedade do Benfica, é o maior estádio português, e o Maracanã é o maior estádio brasileiro, inaugurado em 1950 e com uma capacidade de cerca de 78 mil lugares, servindo para jogos do Clube de Regatas Flamengo e do Fluminense Football Club. Nos Estados Unidos, a criação de estádios específicos para futebol ajudou a popularizar a Major League Soccer. Anteriormente, os times de futebol jogavam em estádio multiusos, geralmente de Futebol americano, o que impedia a criação de uma identidade dos torcedores com os times. O primeiro a ser criado foi o Historic Crew Stadium do Columbus Crew Soccer Club. Galeria Ver também Lista dos estádios de futebol de maior altitude do mundo Lista de estádios de futebol do Brasil Lista de estádios de futebol de Portugal Referências Ligações externas «World Stadiums» «Footballmatch Stadiumguide»
Açude São Mamede

O Açude São Mamede é um açude público localizado no município homônimo, estado brasileiro da Paraíba. Contexto O açude inclui-se na sub-bacia do Rio Sabugi, bacia hidrográfica do Rio Piranhas, que por sua vez está inserida na região semiárida do Nordeste. A construção de açudes e barragens na referida região constituiu-se como a principal estratégia adotada ao longo dos anos e dos diferentes governos para tentar mitigar os efeitos da seca. O município de São Mamede, no qual o açude está inserido, possui uma média pluviométrica de 780,8 mm e uma deficiência hídrica que persiste durante a maior parte do ano, notadamente de junho a janeiro. Características A classificação do volume hidráulico acumulável, definida pelo decreto número 19 258, de 31 de outubro de 1997 e utilizada pela Agência Executiva de Gestão das Água (AESA) para classificar os açudes na Paraíba, define o Açude São Mamede como sendo de médio porte. Possui uma capacidade de acumular até 15 791 280 metros cúbicos (m3) de água, o que o coloca como um dos quartenta maiores açudes operados pela AESA, (em volume acumulável) e principal corpo hídrico de São Mamede. Ligações externas «Mapa Rodoviário da Paraíba». com a localização dos principais açudes do estado. Referências
Usina Termelétrica Porto do Itaqui

A Usina Termelétrica Porto do Itaqui é um parque térmico de geração de energia, situado em São Luís, no Maranhão. Capacidade energética A usina tem capacidade instalada de 360 MW, sendo movida a carvão mineral. Fica localizada a 5 km do Porto do Itaqui e utiliza a logística portuária para receber o carvão mineral e assim produzir energia. No berço 101 do Porto do Itaqui, há um descarregador de navios conectado a uma correia transportadora que leva o carvão até a usina. Histórico Em 2007, ocorreu o leilão de energia A-5 da ANEEL. Em outubro de 2012, o IBAMA concedeu licença para a operação. A usina iniciou suas operações em fevereiro de 2013, quando recebeu autorização da ANEEL para sua operação comercial. Estima-se que a usina recebeu um investimento de R$ 2,2 bilhões para poder entrar em operação. Propriedade Inicialmente, foi estabelecida uma parceria entre a mineradora brasileira MPX (50%) e a empresa portuguesa EDP (50%), mas posteriormente a MPX adquiriu a outra metade. Em setembro, a MPX mudou seu nome para Eneva, que atualmente tem como os maiores acionistas BTG Pactual (23%) e Cambuhy Investimentos (23%). A Eneva também opera o Complexo Termelétrico Parnaíba (gás natural), a Usina Termelétrica do Pecém II (carvão mineral) e a Usina Tauá (energia solar). Referências