NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Terminal Salineiro de Areia Branca

O Terminal Salineiro de Areia Branca - Luís Fausto de Medeiros (Tersab), mais conhecido como Porto-Ilha de Areia Branca, é um porto localizado no Oceano Atlântico, próximo ao litoral do Rio Grande do Norte. Fica localizado a 7,24 milhas náuticas (aproximadamente 13,40 km) da costa de Areia Branca, a 330 km da capital estadual, Natal. História Inaugurado em 2 de setembro de 1974, é administrado pelo Consórcio Arrendatário Intersal, formado pelas empresas Intermarítima e Salinor. A construção do porto resultou da necessidade de suprir a demanda de sal marinho no mercado interno brasileiro. Dentre as hipóteses analisadas prevaleceu a da execução do sistema ilha artificial, sendo o projeto elaborado pela empresa norte-americana Soros Associates Consulting Engineers. Foi administrado desde a sua inauguração até o ano de 2022 pela Companhia Docas do Rio Grande do Norte (Codern). Em novembro de 2021, em leilão promovido pela Agência Nacional de Transportes Aquaviários (Antaq) na Bolsa de Valores B3, o Terminal Salineiro de Areia Branca foi arrendado por R$ 100 mil pelo Consórcio Intersal, que vai operá-lo pelo prazo de 25 anos. Com o arrendamento, devem ser investidos cerca de R$ 164 milhões ao longo desse período. Área de Influência Todo o sal movimentado no porto-ilha é oriundo das salinas do Rio Grande do Norte, principalmente as de Macau, Mossoró e Areia Branca. Acessos Rodoviário – a cidade de Areia Branca está interligada por meio de rodovias federais e estaduais a diversos municípios do Rio Grande do Norte e ao estado limítrofe do Ceará. As RN-012 e RN-013 alcançam a BR-304, permitindo atingir Natal e Fortaleza. A BR-110 liga Areia Branca a Mossoró e daí a várias partes da região. Marítimo – localizado em mar aberto, o porto-ilha não possui barra definida. O canal de acesso tem comprimento aproximado de 15 km, profundidade mínima de 11m e largura variável entre 400m e 1.000m. Recorde de produção do Terminal Salineiro O Terminal Salineiro de Areia Branca (Porto Ilha) teve seu melhor ano de produção o ano de 2001, onde embarcou 2.526.755,2 toneladas de sal a granel, atendendo demanda do mercado interno e externo. Nesse mesmo ano, a carga manuseada total foi de 5.002.538,7 toneladas de sal a granel, sendo 2.475.783,5 toneladas de sal representando a carga desembarcada no Porto. [Dados oficiais] Em 2021, foram embarcadas 1.986.590 toneladas de sal no Terminal Salineiro. Ver também Porto de Natal Referências Ligações externas «Página oficial»
Federal University of Cariri

The Federal University of Cariri (Portuguese: Universidade Federal do Cariri, UFCA) is a Brazilian federal public higher education institution, created in 2013 and based in the city of Juazeiro do Norte, in the state of Ceará. It has campus in the cities of Crato, Barbalha, Brejo Santo and Icó. The Federal University of Cariri is the result of the dismemberment of the Cariri Campus of the Federal University of Ceará (UFC). Its dismemberment was sanctioned by the law nº 12.825, sanctioned by Dilma Rousseff, president of the country at the time. The UFC becomes a tutor of the implantation, providing necessary administrative support to the total installation of the new university. Courses Undergraduate and postgraduate courses: See also Federal University of Ceará Universidade da Integração Internacional da Lusofonia Afro-Brasileira List of federal universities of Brazil References External links Official website
Universidad Federal del Cariri

La Universidad Federal del Cariri ​ (UFCA) es una universidad pública federal brasileña, creada en 2013 y con sede en la ciudad de Juazeiro do Norte, estado de Ceará. Está ubicada en la microrregión del Cariri (de donde proviene el nombre) y cuenta con campus en las ciudades de Crato, Barbalha, Brejo Santo e Icó. Historia La Universidad Federal de Cariri es el resultado de la separación del campus Cariri de la Universidad Federal de Ceará (UFC). Su desmembramiento fue establecido según la Ley N.° 12.825, sancionada por la entonces presidenta del país Dilma Rousseff.​ La UFC pasa a ser la tutora de la implementación, proporcionando el soporte administrativo requerido para la instalación de la nueva universidad.​ Campus La universidad cuenta con cinco campus ubicados en:​ Barbalha Brejo Santo Crato Icó Juazeiro do Norte. Áreas académicas Pregrado Postgrado Maestrías Véase también Consejo de Rectores de las Universidades Brasileñas Red Nacional de Extensión Referencias Enlaces externos Página oficial
Universidade Potiguar

A Universidade Potiguar (UnP) é uma instituição de ensino superior privada com sede na cidade brasileira de Natal, a capital do Rio Grande do Norte, sendo a única universidade privada do estado. Oferece diversos cursos superiores na modalidade presencial, semipresencial e à distância. Possui câmpus nas cidades de Natal e Mossoró e polos nas cidades de Caicó e Pau dos Ferros. Além do ensino superior, também oferece cursos técnicos por meio da Escola Técnica Potiguar (ETP). É considerada a terceira melhor instituição de ensino superior em todo o Estado do Rio Grande do Norte, conforme Ranking Universitário Folha de S.Paulo 2023. É mantida pela APEC - Sociedade Potiguar de Educação e Cultura Ltda. De 2007 a 2021, fez parte da rede internacional de universidades Laureate International Universities. Desde 2022, faz parte da rede Ânima Educação. Prêmios 126 estrelas - Guia do Estudante 2018. 137 estrelas - Guia da Faculdade 2020. 141 estrelas - Guia da Faculdade 2021. 165 estrelas - Guia da Faculdade 2022. 192 estrelas - Guia da Faculdade 2023. 289 estrelas - Guia da Faculdade 2024. 307 estrelas - Guia da Faculdade 2025. A Universidade Potiguar é a instituição de ensino superior mais lembrada pelos natalenses. Essa é a constatação apontada pela pesquisa Top Natal. Referências Ligações externas Página oficial Rede Internacional de Universidades Laureate Ânima Educação Matéria da Folha de S.Paulo sobre a palestra de Bill Clinton na UnP
Universidade Tiradentes

A Universidade Tiradentes (Unit) é uma instituição privada brasileira de ensino superior fundada em 1962, com unidades nos municípios de Aracaju, Itabaiana, Propriá, Simão Dias e Estância. O grupo também possui uma sede no estado de Alagoas, nas cidades de Maceió e Arapiraca e outra no estado de Pernambuco, na cidade do Recife. Ensino e Pesquisa Além dos cursos de graduação, a UNIT possui 5 programas de pós-graduação stricto sensu que oferecem cursos de mestrado e doutorado: biotecnologia industrial, programa este que conta com cientistas premiadas, engenharia de processos, educação, saúde e ambiente e o de direitos humanos, o qual se destaca na pesquisa jurídica regional ao integrar a Rede Norte Nordeste de Pesquisa em Direito. Referências Ligações externas Universidade Tiradentes Unit EAD
Universidad de Integración Internacional de la Lusofonia Afro-Brasileña

La Universidad de Integración Internacional de la Lusofonia Afro-Brasileña (UNILAB) es una de las tres universidades Federais del estado de Ceará, junto con la Universidad Federal de Ceará (UFC) y la Universidade Federal de Carirí (UFCA). La Universidad de Integración Internacional de la Lusofonia Afro-Brasileña (UNILAB) es una universidad pública federal ubicada en Redenção, Ceará, Brasil. La ciudad fue elegida porque era la primera ciudad brasileña a abolir la esclavitud. Los principales cursos que se ofrecen son preferentemente los incluidos en el interés mutuo de todos los países de la Comunidad de países de Lengua Portuguesa. Ellos son: Brasil, Angola, Cabo Verde, Guinea-Bisáu, Santo Tomé y Príncipe, Mozambique, Portugal y Timor Oriental. Buscando la integración internacional, 50% de los estudiantes en la Universidad son estudiantes internacionales de esos países. Actualmente, la UNILAB cuenta con 4 campus: el Campus de la Liberdade en Redenção, el Campus Auroras en Redenção, el Campus de Palmares en Acarape y el Campus de los Malês en São Francisco do Conde. Historia El Proyecto de Ley fue enviada al Congreso Nacional de Brasil en 20 de agosto de 2008. La comisión responsable de la creación de la Universidad fue dada por el ministro de Educación , Fernando Haddad. Paulo Speller, que era el canciller de la Universidad Federal de Mato Grosso (UFMT), fue elegido para ser el presidente de esta comisión. Durante este período, la comisión tuvo muchas reuniones y debates. Muchas asociaciones fueron creados con los políticos y las universidades federales brasileñas. Asimismo, la comisión trabajó en conjunto con universidades internacionales y organizaciones importantes. Analizaron los temas propuestos por la organización responsable del desarrollo de la educación superior en el mundo. La comisión Educativa y Cultural en la Cámara de Diputados de Brasil aprobó el Proyecto de Ley 3891/08 de 13 de marzo de 2009 que tenía la creación oficial de la Universidad de Integración Internacional de la Lusofonia afro-brasileña. El objetivo principal es la formación de recursos humanos para desarrollar la integración entre Brasil y los demás países con el portugués como idioma oficial. Estructura El Campus de la Liberdade en Redenção. El Campus Auroras en Redenção. El Campus de Palmares en Acarape. El Campus de los Malês en São Francisco do Conde. Cursos de Pregrado Administración pública Agronomía Antropología Humanidades Ciencia biológica Ciencias Naturales y Matemáticas Enfermería Ingeniería de la Energía Física Historia Portugués Matemáticas Pedagogía Química Sociología Posgraduación Historia y Cultura Afro-brasileña Administración pública Gestión Pública Municipal Gestión Pública Sanitária MÁSTERS Rectores Véase también Ceará Redenção Universidad Federal de Integración Latinoamericana Universidad Federal de Bahía Universidad Federal de Río Grande del Norte
Университет международной интеграции стран афро-бразильской лузофонии

Университет международной интеграции стран афро-бразильской лузофонии (порт. Universidade da Integração Internacional da Lusofonia Afro-Brasileira, UNILAB) — государственный федеральный университет, расположенный в городе Реденсан, штат Сеара, Бразилия. Город был выбран потому, что он стал первым городом в Бразилии, отменившим рабство. Основные предлагаемые курсы обучения преимущественно относятся к сферам взаимных интересов стран Сообщества португалоязычных стран. В него входят: Бразилия, Ангола, Кабо-Верде, Гвинея-Бисау, Сан-Томе и Принсипи, Мозамбик, Португалия и Восточный Тимор. Стремясь к международной интеграции, университет резервирует 50% учебных мест для иностранных студентов из этих стран. По словам Паулу Спеллера, председателя комиссии, ответственной за создание вуза, «в первый год (2010) в университете обучалось около 350 студентов из 8 разных стран. В общей сложности университет может принять более 10 000 студентов после завершения формирования его структуры». В настоящее время UNILAB располагает четырьмя кампусами: кампус Либердади в Реденсане, кампус Аурорас в Реденсане, кампус Палмарис в Акарапи и кампус Малис в Сан-Франсиску-ду-Конди. История Законопроект был направлен в Национальный конгресс Бразилии 20 августа 2008 года. Полномочия комиссии по созданию университета были предоставлены министром образования Фернанду Аддадом. Председателем этой комиссии был выбран Паулу Спеллер, занимавший пост ректора Федерального университета Мату-Гросу (UFMT). В этот период комиссия провела множество встреч и дебатов. Были налажены важные партнерские отношения с бразильскими политиками и университетами. Также комиссия работала совместно с международными университетами и значимыми организациями. Были проанализированы темы, предложенные организацией, ответственной за развитие высшего образования в мире. Комиссия по вопросам образования и культуры в Палате депутатов Бразилии одобрила законопроект 3891/08 13 марта 2009 года, официально создав Университет международной интеграции афро-бразильской лузофонии. Основной целью вуза является подготовка кадров для развития интеграции между Бразилией и другими странами, где португальский язык является официальным. Примечания
Universidade do Estado do Rio Grande do Norte

Die Universidade do Estado do Rio Grande do Norte (UERN) ist eine Hochschule mit Sitz in Mossoró (Brasilien). Träger ist das Bundesland Rio Grande do Norte. Die Gründung erfolgte am 28. September 1968. Neben dem Hauptsitz in Mossoró gibt es Campus in Patu, Pau dos Ferros, Assu, Natal und Caicó. Das Studienangebot ist vielfältig. Weblinks Offizielle Website (englisch, portugiesisch) Fußnoten
Università del Rio Grande do Norte

L'Università del Rio Grande do Norte o UERN (in brasiliano Universidade do Estado do Rio Grande do Norte) è un'università pubblica brasiliana gestita dal governo statale del Rio Grande do Norte. Fondata nel 1968, ha la sua sede principale a Mossoró. Non va confusa con l'Istituto Federale del Rio Grande do Norte, né con l'Università Federale del Rio Grande do Norte. L'istituzione ha campus a Natal (capitale dello stato federale), Assu, Pau dos Ferros, Patu e Caicó. Altre strutture si trovano nelle città di Alexandria, Areia Branca, Apodi, Caraúbas, João Câmara, Macau, Nova Cruz, Santa Cruz, São Miguel, Touros e Umarizal. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Università del Rio Grande do Norte Collegamenti esterni Sito ufficiale, su uern.br.
Universidade do Estado do Rio Grande do Norte

A Universidade do Estado do Rio Grande do Norte (UERN) é uma instituição pública brasileira de ensino superior mantida pelo governo do Estado do Rio Grande do Norte. Fundada no ano de 1968, está sediada na cidade de Mossoró. Segunda maior universidade estadual da região Nordeste, a instituição possui campi avançados em Natal (capital do estado), Assú, Pau dos Ferros, Patu e Caicó. Possui também núcleos avançados nas cidades de Alexandria, Areia Branca, Apodi, Caraúbas, João Câmara, Macau, Nova Cruz, Santa Cruz, São Miguel, Touros, e Umarizal. Ver também Universidade Federal do Rio Grande do Norte (UFRN) Universidade Federal Rural do Semi-Árido (UFERSA) Instituto Federal do Rio Grande do Norte (IFRN) Referências Ligações externas «Portal da Universidade do Estado do Rio Grande do Norte» «Catálogo dos Cursos de Graduação da UERN» «Manual do Aluno da UERN» «Wiki dos alunos do curso de Computação do campus central UERN»
Usina Hidrelétrica Paulo Afonso IV

A Usina Hidrelétrica Paulo Afonso IV, também conhecida como PA IV, é a maior usina do Complexo Hidrelétrico de Paulo Afonso, produzindo 2.462,4 megawatts de energia, gerada a partir da força das águas da Cachoeira de Paulo Afonso, localizada no rio São Francisco. Entrou em operação em 1979. Ver também Complexo Hidrelétrico de Paulo Afonso Paulo Afonso Lista de usinas hidrelétricas do Brasil Referências
ГЕС Пауло Афонсо IV

ГЕС Пауло Афонсо IV – гідроелектростанція на сході Бразилії, на кордоні штатів Баїя та Алагоас. Знаходячись між ГЕС Луїс Гонзага (вище по течії) та ГЕС Шінго, входить до складу каскаду на четвертій за довжиною у Південній Америці річці Сан-Франсиску, яка тече на північний схід паралельно узбережжю перед тим як завернути та прорватись через гірський хребет до Атлантичного океану (саме на цій останній ділянці і знаходиться станція Пауло Афонсо). На початку 1970-х на Сан-Франсиску розпочали зведення одразу двох взаємоп’язаних електростанцій. Гребля ГЕС Аполлоній Салес перекрила річку з утворенням водосховища Moxotó та, окрім роботи на власний машинний зал, дозволила спрямувати частину води через проритий уздовж правого берега річки канал довжиною близько 4 км, котрий завершується ще одним водосховищем. Останнє утримує на висотах правобережжя Сан-Франсиску комбінована земляна та кам’яно-накидна гребля складної конфігурації, котра має максимальну висоту 35 метрів та довжину 7430 метрів. Вона утримує доволі невелике водосховище з площею поверхні 12,9 км2 та об’ємом 127,5 млн м3 (корисний об’єм 29,5 млн м3) з таким же нормальним коливанням рівня, як і для сховища Moxotó – між позначками 228,3 та 230,3 метра НРМ (максимальний рівень 230,8 метра НРМ). Тут доречно відзначити, що основне накопичення ресурсу для регулювання роботи каскаду в річному режимі здійснюється розташованими вище ГЕС Трес-Мар'яс та Собрадіньо. Там, де гребля наближається впритул до природної долини річки, створили підземний машинний зал, який обладнано шістьма турбінами типу Френсіс середньою потужністю по 410,4 МВт, що працюють при напорі у 112,5 метрів. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованих на роботу під напругою 500 кВ. Можливо відзначити, що у двох кілометрах вище по правобережжю річки працює станція Пауло Афонсо І-ІІІ, котра отримує необхідний ресурс від згаданої раніше ГЕС Аполлоній Салес. При цьому винесення Пауло Афонсо IV далі по течії дозволило створити на третину більший напір в порівнянні зі станціями І-ІІІ. Примітки
Usina Hidrelétrica de Itapebi

A Usina Hidrelétrica de Itapebi é uma barragem localizada no município de Itapebi, no estado da Bahia, no Brasil. Foi construída no Rio Jequitinhonha. Atualmente, possui potência instalada para a geração de 450 megawatts de energia. Topônimo "Itapebi" é um termo tupi que significa "água da pedra achatada", através da junção dos termos itá ("pedra"), peb ("achatado") e 'y ("água). Referências Ligações externas Itapebi Geração de Energia S/A
ГЕС Ітапебі

ГЕС Ітапебі (порт. Usina Hidrelétrica de Itapebi) – гідроелектростанція на сході Бразилії у штаті Баїя. Знаходячись після ГЕС Ірапе, становить нижній ступінь в каскаді річці Жекичіньонья, котра тече у східному напрямку з хребта, що відділяє долину річки Сан-Франсиску від Атлантичного океану, та впадає в останній за 320 км південніше від міста Салвадор. В межах проєкту річку перекрили кам’яно-накидною греблею з бетонним облицюванням висотою 121 метр, довжиною 583 метри та товщиною по гребеню 7 метрів, на спорудження якої витратили 3,8 млн м3 матеріалу. В процесі будівництва відведення води здійснювалось через три прокладені у лівобережному масиві тунелі довжиною 0,6 – 0,7 км з перетином 16х14 метрів. Гребля утримує водосховище з площею поверхні до 62 км2, об’ємом 1,6 млрд м3 та припустимим коливанням рівня між позначками 107 та 110 метрів НРМ (максимальний рівень на випадок повені 111 метрів НРМ, а гребінь утримуючої водойму споруди розташований на 112 метрах НРМ). В той же час, можливо відзначити, що основне накопичення ресурс для регулювання роботи запланованого на Жекичіньонья каскаду повинне здійснювати водосховище згаданої вище ГЕС Ірапе. Через правобережний масив прокладено три напірні тунелі діаметром 7,4 метри до пригреблевого машинного залу. Останній обладнаний трьома турбінами типу Френсіс номінальною потужністю по 154,6 МВт, які працюють при чистому напорі 76,7 метра. Видача продукції відбувається по ЛЕП під напругою 230 кВ. Проєкт реалізували через компанію Itapebi Geração de Energia, яка належала Neoenergia (42%), іспанській Iberdrola (22,6%), Banco do Brasil Investimentos (19%) та 521 Participações (16,4%). В 2014 році Iberdrola продала свою частку іншому співвласнику Neoenergia. Примітки
Vodní elektrárna Moxotó

Vodní elektrárna Moxotó či Apollonius Sales (potrugalsky Usina Hidrelétrica de Moxotó či Usina Apolônio Sales) je vodní dílo na řece São Francisco na severovýchodě Brazílie v provincii Pernambuco. Je součástí vodních děl, tvořících hydro energetickou soustavu Paulo Afonso. V případě vysokých vodních stavů přepouští vodu do koryta vodopádů Paulo Afonso. Všeobecné informace Vodní elektrárna Moxotó se nachází na řece São Francisco v místě s povodím 605 171 km2, z celkové hodnoty povodí v řádu 630 000 km2. Ve strojovně o půdorysu 192 x 23 m a výšce 61 m pracují na proměnlivém rozmezí spádu 16,5 – 24 m čtyři Kaplanovy turbíny o hltnosti 550 m3/s a výkonu 100 MW. Průměr rotoru turbíny je 8,4 m. Celkový stanovený výkon elektrárny je 400 MW. Elektrárna pracuje při horní hladině vzedmuté zemní sypanou hrází o celkové délce 2 825 m a výšce 30 m, která je pojmenována Apollonius Sales, po zakladateli společnosti CHESF. Je jejím levobřežním okrajem. Nádrž o ploše 98 km2 a objemu 1,2 km3 umožňuje denní regulaci celého komplexu Paulo Afonso. Hlavním prvkem řízení vodního toku v tomto místě je soustava velkokapacitních nádrží na vyšším toku, které zajišťují minimální průtok 2 060 m3/s. Elektrárna pracuje paralelně na stejné hladině jako mohutná Paulo Afonso IV a odběr vody touto elektrárnou je prioritní. Teprve přebytky vůči hltnosti této elektrárny jsou zpracovány elektrárnou Moxotó a následně elektrárnami Paulo Afonso I,II,III. V případě vysokých vodních stavů umožňuje přeliv elektrárny o kapacitě 28 000 m3/s převod vody pro oživení vodopádů Paulo Afonso. Elektrárna pracuje samostatně mimo spád vodopádů, je však svou činností na režim komplexu Paulo Afonso navázána a její výkon 400 MW se objevuje v součtovém výkonu 4 279 MW. Odkazy Reference Literatura Linsley R.K.: Applied hydrology, 759 str. McGraw-Hill, 1968 Paul R.Josephson, Industrialized Nature, Island Press Washington, 2002 ISBN 1-55963-777-3 Související články Vodní elektrárny Paulo Afonso Kaskáda na řece São Francisco
Usina Hidrelétrica de Moxotó

A Usina Hidrelétrica de Moxotó, construída em 1971, está localizada a cerca de três quilômetros a montante do barramento das Usinas Paulo Afonso I, II e III, no município alogoano de Delmiro Gouveia. Foi inaugurada em 1975. Em 1983, passou a ser chamada Usina Apolônio Sales, em homenagem a Apolônio Jorge de Faria Sales (1904-1982) que foi ministro do Governo Getúlio Vargas, senador da República e presidente da Chesf. Sua construção e operação formou um reservatório de 100 quilômetros quadrados, acumulando 1,2 bilhão de metros cúbicos de água, totalizando uma potência instalada de 440.000 quilowatt. Atualmente a potência total gerada não deve ultrapassar 400.000 quilowatt com a finalidade de evitar o aumento de problemas estruturais existentes. Referências
ГЕС Аполлоній Салес

ГЕС Аполлоній Салес (Apolônio Sales, також відома як Moxotó) – гідроелектростанція на сході Бразилії, на кордоні штатів Баїя та Алагоас. Знаходячись між ГЕС Луїс Гонзага (вище по течії) та ГЕС Пауло Афонсо І-ІІІ, входить до складу каскаду на четвертій за довжиною величиною у Південній Америці річці Сан-Франсиску, яка тече на північний схід паралельно узбережжю перед тим як завернути та прорватись через гірський хребет до Атлантичного океану (саме на цій останній ділянці і знаходиться станція Аполлоній Салес). Річку перекрили кам’яно-накидною греблею, розташувавши біля правого берегу 20 водопропускних шлюзів, а біля лівого інтегрований у споруду машинний зал. Максимальна висота греблі становить 30 метрів при довжині по гребеню 2825 метрів. Вона утримує водосховище з площею поверхні 98 км2 та об’ємом 1150 млн м3 (корисний об’єм 180 млн м3) з нормальним коливанням рівня між позначками 250 та 252 метри НРМ (максимальний рівень 253 метри НРМ). Можливо відзначити, що для масштабів річки це доволі невелика водйома, а основне накопичення ресурсу для роботи каскаду здійснюється у сховищах розташованих вище ГЕС Трес-Мар'яс та Собрадіньо. Машинний зал обладнано чотирма турбінами типу Каплан потужністю по 100 МВт, які працюють при напорі від 16,5 до 24 метрів (номінальний напір 21 метр). Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 230 кВ. Можливо також відзначити, що відпрацьована на станції Аполлоній Салес вода потрапляє лише на зазначену вище Пауло Афонсо І-ІІІ, тоді як забір ресурсу для роботи спорідненої ГЕС Пауло Афонсо IV відбувається перед греблею ГЕС Аполлоній Салес. Примітки