NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Terminal Rodoviário de Cuiabá

O Terminal Rodoviário de Cuiabá (oficialmente Terminal Rodoviário Engenheiro Cássio Veiga de Sá) é o maior terminal rodoviário da cidade e do Mato Grosso. Localização Situa-se na Rua Jules Rimet, no bairro Rodoviária Parque, zona oeste da capital mato-grossense. Características Foi inaugurado em 1977. Recentemente, a rodoviária também virou atração artística e turística. É que os muros que cercam o acesso ao Terminal foram pintados com símbolos e expressões regionais para atrair e agradar quem passar por ali. A rodoviária possui três níveis. No Térreo localizam-se os guichês e bilhetagem, órgãos responsáveis pela administração, e balcões de informação. No sub-solo encontra-se o setor de desembarque e o setor de manutenção. Por fim no primeiro andar estão os restaurantes, plataformas de embarque e de desembarque, plataformas de espera e várias lojas que vendem objetos regionais. Localidades atendidas É a maior Rodoviária do Mato Grosso e atende mais de 2 milhões de viajantes de ônibus por ano. Atuam na rodoviária as empresas Andorinha, Eucatur/Nova Integração/Serra Azul, Expresso Itamarati, Expresso Maia, Expresso Rubi, Expresso São Luiz, Gontijo, Helios Coletivos, Nova Medianeira, Novo Horizonte, Rotas do Triângulo/Rode Rotas, Satélite Norte, Util, Valtur Turismo, Verde Transportes/Eldorado/TUT/Viação Rondônia, Viação Juína, Viação Ouro e Prata, Viação Motta, Viação São Luiz e Viação Xavante/BarraTur. As principais localidades atendidas pelo Terminal Rodoviário de Cuiabá são: Estado de Mato Grosso Alta Floresta Barra do Garças Cáceres Chapada dos Guimarães Guarantã do Norte Pontes e Lacerda Rondonópolis Sinop Tangará da Serra Várzea Grande Região Centro-Oeste Anápolis Brasília Campo Grande Dourados Goiânia Rio Verde Região Nordeste e Norte Fortaleza Ji-Paraná Porto Velho Rio Branco Salvador Vilhena Região Sudeste e Sul Cascavel Curitiba Londrina Porto Alegre Rio de Janeiro São Paulo Uberlândia Referências Ligações externas «Informações do site da Prefeitura»
Terminal Rodoviário de Goiânia

O Terminal Rodoviário de Goiânia, capital do estado brasileiro de Goiás. Foi projetado pelo escritório de arquitetura goiano Grupo Quatro e o arquiteto capixaba Paulo Mendes da Rocha, vencedor do maior prêmio mundial de arquitetura, o Pritzker, em 2006. Localização Localizado na avenida Goiás, em frente à Estação Goiânia, permite fácil acesso dos viajantes a diversos pontos de Goiânia. A localização em uma das principais vias de Goiânia, na saída da cidade, foi escolhida para facilitar os acessos de ônibus, e não congestionar o trânsito da região. História Construído em 1986 para substituir o antigo terminal, no Lago das Rosas, que não comportava mais o grande fluxo de passageiros. Reinaugurado recentemente, abriga o Araguaia Shopping, opção de lazer para os goianienses e os diversos viajantes e turistas que estão presentes na rodoviária. Atualmente conta com ônibus que tem destinos pra todo o Brasil, é ponto crucial para chegada e saída de pessoas que vem para Goiás e para o Centro-Oeste. Estrutura É um dos maiores terminais rodoviários do Centro-Oeste, com 40 mil m², e o maior do estado de Goiás. 24 empresas atendem na rodoviária. A rodoviária possui em sua estrutura: Guichês para compra de passagens 24 horas 45 plataformas, sendo 10 plataformas de desembarque e 35 de embarque Sanitários gratuitos e adaptados para APD Relação de 117 lojas, incluindo uma agência do Vapt-Vupt Praça de alimentação com lanchonetes e restaurantes Cinemas Supermercado Colégio de ensino médio posto de combustível da rede Ipiranga Rampas de acesso Telefones Rede de táxi com disponibilidade 24 horas Departamento de achados e perdidos Guarda-volumes Ponto de ônibus Estacionamento com mais de 800 vagas Posto policial Referências
Mato Grosso do Sul State University

The Mato Grosso do Sul State University (Portuguese: Universidade Estadual de Mato Grosso do Sul, UEMS) is a public university in the state of Mato Grosso do Sul, Brazil. It has 15 campuses all over the state, and its rectory is located in the city of Dourados. See also Federal University of Mato Grosso do Sul (UFMS) Federal University of Grande Dourados (UFGD) List of state universities in Brazil
Университет штата Мату-Гросу-ду-Сул

Университет штата Мату-Гросу-ду-Сул (порт. Universidade Estadual de Mato Grosso do Sul, UEMS) — государственный университет высшего образования, поддерживаемый правительством бразильского штата Мату-Гросу-ду-Сул. Его штаб-квартира расположена в Дорадусе, и университет имеет пятнадцать университетских подразделений и тринадцать центров дистанционного образования, распределённых по различным муниципалитетам штата. Согласно институциональной информации, в университете насчитывается более 70 программ бакалавриата, 17 программ магистратуры, 4 программы докторантуры и 12 программ специализации lato sensu. История Государственный университет Мату-Гросу-ду-Сул (UEMS) был создан Конституцией штата 1979 года и регламентирован Конституцией 1989 года. Он был учреждён законом № 1461 от 20 декабря 1993 года со штаб-квартирой в Дорадусе. В 1993 году правительство назначило Комиссию по созданию UEMS, ответственную за разработку институционального проекта и определение первоначальной структуры университета. В феврале 1994 года Государственный совет по образованию штата Мату-Гросу-ду-Сул вынес положительное заключение о выдаче разрешения на реализацию проекта университета, включая утверждение его устава и общего регламента. Процесс получения разрешения проходил в Министерстве образования примерно два года. 27 августа 1997 года постановление CEE/MS № 4.787 официально аккредитовало UEMS в соответствии с Законом об основах и направлениях образования (закон № 9.394/96). Примечания
Usina Hidrelétrica Salto Rio Verdinho

A Usina Hidrelétrica Salto Rio Verdinho é uma usina hidrelétrica brasileira construída no Rio Verde, entre os municípios de Caçu e Itarumã, distantes cerca de 200 quilômetros da capital do estado de Goiás. Foi licitada pela ANEEL em 11 de dezembro de 2002 e vencida pela Triunfo Participações Investimentos SA que criou a empresa Rio Verdinho Energia SA.para receber a concessão. Em 15 de junho de 2009 foi feita a descida do rotor da turbina da unidade Um. Um importante marco da obra foi o inicio da enchimento do lago que começou no dia 23 de janeiro de 2009 com previsão para o enchimento completo em 25 a 45 dias. No dia 24 de junho de 2010 a Usina Salto do Rio Verdinho começou a gerar energia com uma turbina em operação, produzindo 46,5 megawatts. Ver também Rio Turbina hidráulica Hidrologia Lista de usinas hidrelétricas do Brasil Referências
ГЕС Salto do Rio Verdinho

ГЕС Salto do Rio Verdinho — гідроелектростанція на сході Бразилії у штаті Гояс. Знаходячись після ГЕС Сальто, становить нижній ступінь каскаду на Ріо-Верде (права притока Парани, що впадає до її верхньої течії Паранаїби між ГЕС Сан-Сіман та Ілля-Солтейра). Проєкт реалізувала гірничорудна компанія Votorantim, котра прагне орагнізувати максимальне забезпечення своїх підприємств власними джерелами енергії. В межах проєкту річку перекрили комбінованою земляною та кам'яно-накидною греблею висотою 41 метр та довжиною 4430 метрів, на спорудження якої пішло 3,4 млн м3 матеріалу (в тому числі 0,3 млн м3 для кам'яно-накидної частини). Крім того, зведення споруд ГЕС потребувало 157 тис. м3 бетону. Гребля утримує сховище з площею поверхні 36,7 км2 та об'ємом 262 млн м3. Пригреблевий машинний зал обладнали двома турбінами типу Френсіс потужністю по 47,45 МВт. Примітки
Usina Hidrelétrica de Cachoeira Dourada

A Usina Hidrelétrica de Cachoeira Dourada é uma usina hidrelétrica localizada no curso médio do Rio Paranaíba, na divisa entre os estados de Minas Gerais e Goiás. Ela se localiza entre os municípios de Cachoeira Dourada (Goiás) e Cachoeira Dourada (Minas Gerais). Características Foi construída na década de 1950, para gerar a energia necessária à construção de Brasília. O projeto foi implementado pela estatal goiana Celg na década de 50. Já nos anos 90 a hidrelétrica foi privatizada, sendo adquirida pela espanhola Endesa. Já em 2016, a estatal italiana Enel Green Power assumiu o controle da usina. Sua potência instalada é de 658 MW, e o desnível máximo de 30,7 m . O lago formado pela sua barragem banha os municípios de são Cachoeira Dourada e Itumbiara, em Goiás, e Cachoeira Dourada, Araporã, Capinópolis, Canápolis e Centralina, em Minas Gerais e inunda uma área máxima de 100 km².. É considerada uma usina hidrelétrica a fio d'água. Ver também Lista de usinas hidrelétricas do Brasil Referências
ГЕС Кашуейра-Дорада

ГЕС Кашуейра-Дорада (порт. Usina Hidrelétrica de Cachoeira Dourada) – гідроелектростанція на сході Бразилії на межі штатів Мінас-Жерайс та Гояс. Розташована між ГЕС Ітумбіара (вище по течії) та ГЕС Сан-Сіман, входить до складу каскаду на Паранаїбі (правий виток другої за довжиною річки Південної Америки Парани). Введена в експлуатацію у 1958 році перша черга станції з двома гідроагрегатами малої потужності не створювала водосховища, а дві її дамби забезпечували подачу ресурсу із рівня до 418 метрів НРМ. Втім, вже за кілька років Паранаїбу перекрили повноцінною греблею. Лівобережну частину долини займає кам’яно-накидна ділянка із глиняним ядром висотою 26 метрів та довжиною близько 1 км, а далі тягнеться бетонна частина висотою 22 метри та довжиною понад 2 км. Ця споруда потребувала 500 тис. м3 бетону та 2,2 млн м3 породи. Вона утримує водосховище з площею поверхні 74,4 км2 та об’ємом 460 млн м3 (корисний об’єм 219 млн м3), в якому рівень поверхні підняли до 430,5 метра НРМ. У центральній частині греблі розташовано кілька інтегрованих з нею машинних залів, обладнаних турбінами типу Каплан (за виключенням третьої черги, де використали гідроагрегати з турбінами типу Френсіс). Всього тут встановлено десять агрегатів, з яких два по 17 МВт (перша черга), три по 54 МВт (друга черга), три по 84 МВт (третя черга) та два по 105 МВт (четверта черга). Обладнання працює при напорі у 34,5 метра та може виробляти 3635 млн кВт·год електроенергії на рік. Примітки Посилання
Usina Hidrelétrica de Cana Brava

A Usina Hidrelétrica de Cana Brava está localizada no curso principal do Rio Tocantins (ou Maranhão como é conhecido na região) no estado de Goiás, entre os municípios de Minaçu e Cavalcante. A usina conta com três turbinas hidráulicas tipo Francis, com 150 MW, totalizando 450 Megawatts de capacidade de geração de energia. A usina possui um reservatório a fio d'água, o Lago de Cana Brava com área inundada de 139 km² e volume total de 2,3 bilhões de m³ de água, abrangendo os municípios de Minaçu, Cavalcante e Colinas do Sul. O Lago de Cana Brava se beneficia do reservatório da Usina Hidrelétrica Serra da Mesa, localizada a montante. A empresa Engie Brasil é a responsável pela operação da usina, tendo concessão válida até 2033. Dentre os três municípios atingidos pelo reservatório da Usina Hidrelétrica de Cana Brava, Minaçu é que possui o perímetro urbano mais próximo tanto do reservatório, estando ao lado do mesmo, e da usina hidrelétrica está distante apenas 19 km. Ver também Minaçu Lago de Cana Brava Rio Tocantins Turbina hidráulica Lista de usinas hidrelétricas do Brasil Referências
ГЕС Кана-Брава

ГЕС Кана-Брава (порт. Usina Hidrelétrica de Cana Brava) — гідроелектростанція в Бразилії у штаті Гояс. Знаходячись між ГЕС Serra da Mesa (вище за течією) та ГЕС Сан-Сальвадор, входить до складу каскаду на річці Токантінс, котра починається на Бразильському нагір'ї неподалік столиці країни Бразиліа та тече на північ до впадіння у річку Пара (правий рукав дельти Амазонки). В межах проекту русло річки перекрили греблею із ущільненого котком бетону, тоді як бічні частини долини закривають кам'яно-накидні ділянки із глиняним ядром. Ця споруда має висоту 65 метрів та довжину 1150 метрів, крім того, існують дві земляні дамби, одна безпосередньо біля греблі, а інша у 4 км від неї. Разом вони утримують водосховище з площею поверхні 139 км2 та об'ємом 2,3 млрд м3. Ресурс подається до пригреблевого машинного залу через три водоводи діаметром по 9 метрів. Вони живлять три турбіни типу Френсіс потужністю по 150 МВт, які при напорі у 43,1 метра забезпечують виробництво 2,4 млрд кВт-год електроенергії на рік. Примітки
Colíder Dam

The Colíder Dam is a rock-fill dam with an asphalt-concrete core, built from 2011 to 2019 on the Teles Pires river. It is located about 40 km (25 mi) southeast of Colíder in the state of Mato Grosso, Brazil. The dam's hydroelectric power stations have 3 turbines each 102.3 MW, resulting in a total installed capacity of 306.9 MW. Construction on the run-of-the-river type station was initiated in May 2011, and the last unit started operating in December 2019. The dam is part of a planned six power plant "Hidrovia Tapajos/Teles Pires" project to create a navigable waterway connecting the interior of Brazil to the Atlantic Ocean. The waterway will consist of five dams on the Teles Pires river: 53 megawatts (71,000 hp) Magessi Dam, 402 megawatts (539,000 hp) Sinop Dam, 300 megawatts (400,000 hp) Colíder Dam, 1,820 megawatts (2,440,000 hp) Teles Pires Dam, 736 megawatts (987,000 hp) Sao Manoel Dam) and the 230 megawatts (310,000 hp) Foz do Apiacas Dam on the Apiacas river. The Colíder Dam, Sinop Dam and Teles Pires Dam are built, while the smaller upstream dams are still in the planning stages by 2019. Design The Colíder Dam will be a combination embankment dam with concrete sections for the power stations and spillway. The length of the entire dam will be 1,560 m (5,118 ft). The dam will utilize 4.7 million cubic meters of earth and 260 thousand cubic meters of concrete, and will impound a reservoir with a surface area of 182.8 square kilometers. The power plant is being constructed by the Brazilian utility Companhia Paranaense de Energia (Copel). Environmental Impacts To reduce emissions of methane, a powerful greenhouse gas, 82 square kilometers of vegetation were cleared before the reservoir was filled. See also List of power stations in Brazil References
ГЕС Колідер

ГЕС Колідер (порт. Usina Hidrelétrica de Colíder) — гідроелектростанція, що споруджується в центральній частині Бразилії у штаті Мату-Гросу. Знаходячись між ГЕС Сіноп (вище за течією, станом на 2018 рік також у стадії спорудження) та ГЕС Телес-Пірес, входить до складу каскаду на річці Телес-Пірес (правий виток Тапажос, котра, своєю чергою, є правою притокою Амазонки). У межах проєкту річку перекриють земляною/кам'яно-накидною греблею висотою 36 метрів та довжиною 1525 метрів. Вона утримуватиме водосховище площею поверхні 172 км2 та об'ємом 1,5 млрд м3, при цьому його рівень в операційному режимі не змінюватиметься та знаходитиметься на позначці 272 метри НРМ. Заповнення сховища почалось наприкінці літа 2017-го та завершилось у січні 2018 року. Машинний зал обладнають трьома турбінами типу Каплан потужністю по 102,3 МВт, які при напорі у 22,9 м забезпечуватимуть виробництво прибл. 1,5 млрд кВт·год електроенергії на рік. Видача продукції відбуватиметься по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 500 кВ. Примітки
Manso Dam

The Manso Dam (Portuguese: Represa de Manso) is a hydroelectric dam on the Manso River, a tributary of the Cuiabá River, in the state of Mato Grosso, Brazil. Completed in 1999, it generates enough electricity for 300,000 people, and the reservoir is a tourist attraction. The dam displaced many families from the area now covered by the reservoir, and the submerged, decaying vegetation has had negative impact on water quality in and below the dam, affecting edible fish stocks. Location The dam impounds the Manso River in the upper Paraguay sub-basin of the Paraná basin. The reservoir is in the municipalities of Chapada dos Guimarães and Rosário Oeste in the midwest region of Mato Grosso. It is the largest in the Paraopeba system. The dam is 86 kilometres (53 mi) from Cuiabá, the state capital, along good roads. It is about 360 metres (1,180 ft) above sea level. The lake has become a tourist attraction. Structure The dam project was launched in 1974, when a flood of the Cuiabá River left more than 20% of the population of the state capital homeless. The objective was to control flooding while generating electricity, developing tourism and supporting irrigation. Construction began in 1988 and was completed in 1999. The dam has a height of 72 metres (236 ft). 200,000 cubic metres (7,100,000 cu ft) of concrete were used in construction. Total cost was R$340 million. The reservoir covers an area of 427 square kilometres (165 sq mi). It was full in 2001. The operating contract is 70% owned by Eletrobras Furnas. Installed capacity is 212 MW, with guaranteed output of 92 MW. It can meet the power demands of 300,000 people. After an extended drought, in December 2015 the water level had fallen to 28.7% of capacity. However, record rainfall raised it to 76% by June 2016. At 70% capacity the water line is 6.59 metres (21.6 ft) above the minimum operating level. Social and environmental impact Relatively little information was provided about the dam to the affected people in Mato Grosso. 109 properties were requisitioned for the project, and between 652 and 1,065 families were displaced. The displaced families were settled in areas with sandy soil, unsuitable for agriculture, and given insanitary straw shacks as homes. The reservoir submerged a significant quantity of biomass, which was not cleared before construction started. This reduces dissolved oxygen levels as it decays and encourages proliferation of water weeds. Rather than use a surface-level channel to divert excess water downstream, the design uses a drain from the reservoir bottom, feeding the worst-quality water downstream. This has had a negative effect on edible fish stocks in the Cuiabá River. By reducing flooding the dam affects the Mato Grosso Pantanal environment, which depends on seasonal floods, but does not fully protect Cuiabá from floods when the reservoir is full. Notes Sources
Usina Hidrelétrica de Manso

A Usina Hidrelétrica de Manso está localizada em Mato Grosso, nos municípios de Chapada dos Guimarães e Nova Brasilândia, às margens do Rio das Mortes e tem capacidade de geração de 212 MW. A barragem foi inaugurada no ano de 2000 e tem extensão de 3680 metros. Usina A Usina de Manso, construída em parceira com a iniciativa privada, está localizada no estado de Mato Grosso, localizado a 86 km de Cuiabá, principal afluente do rio Cuiabá. O consórcio PROMAN, formado pelas empresas Odebrecht, Servix e Pesa, participa como parceiro com 30% do total dos investimentos. A partir de fevereiro de 1999, FURNAS ficou responsável pelos outros 70% até então administrados pela Eletronorte. Com potência instalada de 212 MW, a usina foi projetada para atender ao conceito de usos múltiplos do reservatório e da água. Entre os benefícios do Aproveitamento Múltiplo de Manso, destaca-se o de regularizar os ciclos de cheias e secas do rio Cuiabá, contribuindo para reduzir os danos socioeconômicos. Como Empresa de geração, transmissão e comercialização de energia elétrica comprometida com a responsabilidade social, FURNAS considera o meio ambiente uma componente fundamental no desenvolvimento de suas atividades. Para mitigar e compensar as alterações provocadas pela implantação e operação da Usina de Manso, cujo reservatório atinge uma área de 427 km2 nos municípios de Chapada dos Guimarães e Nova Brasilândia, FURNAS implementou 21 programas ambientais, entre os quais os de Monitoramento Hidrológico, da Ictiofauna e Limnológico e da Qualidade da Água e os de Manejo e Conservação da Fauna. Estatistica Dados Técnicos Barragem Comprimento total: 3.680 m Em concreto: 140 m Em solo compactado: 3.120 m Em enrocamento: 420 m Reservatório Bacia hidrográfica: 9.365 km² Área inundada (NA Máx.Max): 420 km² Volume acumulado: 7,3 x 109 m3 Volume útil: 2.951 x 106 m3 NA máximo normal: 287 m NA mínimo normal: 278 m TOMADA D’ÁGUA: 5 goles Tipo: gravidade Comprimento: 45 m Número de vãos (comportas): 04 Cota da soleira: 264,90 m Número de condutos forçados: 04 Diâmetro interno; 5.200 m Vertedouro Vazão: 2.990 m3/s Número de vãos: 03 Cota da soleira vertente: 276,25 m Comprimento total: 50 m Tipo comporta: segmento (9,5 x 13,5) Casa de Força Tipo: abrigada Dimensão: 116,80 m x 16,80 m Número de unidades: 04 Potência instalada: 212 MW Ponte rolante: 2 x 650/150 kN Gerador Potência nominal aparente: 55,5 MVA Fator de potência: 0,95 Freqüência: 60 Hz Tensão nominal: 13,8 kV +/- 5% Potência máxima contínua: 62,5 MVA Energia firme: 92 MW/ano Turbinas Tipo: Francis de eixo vertical Queda líquida nominal: 57,5 m Potência nominal: 52,5 MW Rotação: 180 rpm Engolimento: 104,6 m3/s Diâmetro dos condutos forçados: 6 metros Transformadores: 5 (operação mais reserva) Tipo - monofásico Capacidade total em operação - 250 MVA Relação de transformação - 13,8/230 kV Fabricante – Toshiba Ver também Lista de usinas hidrelétricas do Brasil Ligações externas FURNAS.com.br
ГЕС Мансу

ГЕС Мансу (порт. Usina de Manso) — гідроелектростанція на півдні Бразилії у штаті Мату-Гросу. Використовує ресурс із Ріу-Мансу, котра впадає зліва у Куябу (ліва притока Парагваю, або, за іншим підходом, права притока річки Сан-Лоренсо, котра вже впадає ліворуч у Парагвай). У межах проєкту долину річки перекрили греблею висотою до 73 метрів, яка включає кілька частин: бетонну довжиною 140 метрів у річищі Ріу-Мансу, прилягаючі до неї земляні ділянки загальною довжиною 3120 метрів та кам'яно-накидний елемент довжиною 420 метрів. Крім того, для замкнення окремих понижень рельєфу існують сім дамб висотою від 4 до 16 метрів, виконані як кам'яно-накидні з глиняним ядром (три), кам'яно-накидна та земляна (по одній) та змішані (дві) споруди. Разом вони утримують велике водосховище з площею поверхні 427 км2 та об'ємом 7,3 млрд м3 (корисний об'єм 2,95 млрд м3), коливання рівня поверхні якого в операційному режимі знаходяться між позначками 278 та 287 метрів НРМ (максимальний рівень на випадок повені збільшується до 289,8 метра НРМ). Пригреблевий машинний зал обладнали чотирма турбінами типу Френсіс потужністю по 52,5 МВт, які при напорі у 57,5 метра повинні забезпечувати виробництво 806 млн кВт·год електроенергії на рік. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 230 кВ. Окрім виробництва електроенергії, гребля Мансу дає змогу регулювати рівень води в Куябі в періоди повеней і посух. Примітки
ГЕС Сіноп

ГЕС Сіноп (порт. Usina Hidrelétrica de Sinop) – гідроелектростанція, що споруджується в центральній частині Бразилії у штаті Мату-Гросу. Знаходячись між запланованою до спорудження вище по течії ГЕС Magessi та ГЕС Colider, входить до складу каскаду на річці Телес-Пірес (правий виток Тапажос, котра в свою чергу є правою притокою Амазонки). В межах проекту русло річки перекриють бетонною греблю висотою 52 метра та довжиною 470 метрів, ліворуч та праворуч від якої будуть земляні ділянки довжиною 176 та 140 метрів при висоті 30 та 22 метри відповідно. Ці споруди утримуватимуть водосховище площею поверхні 337 км2, периметром 1410 км, глибиною від 8 до 50 метрів та об’ємом 3 млрд м3. Його нормальний операційний рівень коливатиметься між позначками 292 та 302 метри НРМ (у період з червня по листопад до 300 метрів НРМ), а максимальний рівень на випадок повені становитиме 303 метри НРМ. Машинний зал обладнають двома турбінами типу Каплан потужністю по 204 МВт, які працюватимуть при напорі у 30 метрів та забезпечуватимуть виробництво 1,9 млрд кВт-год електроенергії на рік. Примітки