Германски археологически институт

Германският археологически институт (на немски: Deutsches Archäologisches Institut, DAI) е международна научноизследователска институция. Тя е основана в Рим през 1829 г. Instituto di corrispondenza archeologica. Днес институтът е част от Федералното външно министерство на Германия със седалище в гр. Берлин. Има над 350 служители, работещи на 20 места по света. Те извършват теренни археологически проучвания и изследвания в областта на археологията, античността и културно-историческото наследство. Германският археологически институт разполага с многобройни извънщатни членове в страната и чужбина, които се избират от централното ръководство на института. Повечето от тях имат статут на член-кореспонденти на Германския археологически институт. История Германският археологически институт е създаден в период, когато археологията постепенно започва да се утвърждава като самостоятелна научна дисциплина. По това време вече съществуват утвърдени археологически дружества, като например Accademia Etrusca. На 2 януари 1829 г. археологът Едуард Герхард, пруският пратеник в Рим Кристиан Карл Йосиас фон Бунзен, хановерският шарже д’афер Аугуст Кестнер, Карло Феа и датският скулптор Бертел Торвалдсен отправят призив за основаване на дружеството Instituto di corrispondenza archeologica. Учредяването се състои на 21 април същата година – символично съвпадащо с митичния рожден ден на град Рим. Пруският престолонаследник, по-късно крал Фридрих Вилхелм IV, подкрепя инициативата в качеството си на патрон. Първи президент на института става френският посланик в Кралство Неапол – херцог дьо Блакас д’Аулп. Управлението на институцията в началото е поверено на няколко секретари. След смъртта на херцога през 1839 г., през 1841 г. за президент е избран принц Клеменс фон Метерних. След неговата кончина през 1859 г. институтът временно преустановява своята дейност. Сред видните основатели на тази първа международна археологическа институция са и Ото Магнус фон Щакелберг, както и Теодор Панофка. Първоначалната мисия на института е да събира, документира и публикува археологически открития от областта на класическата археология – с акцент върху гръцката и римската античност. Наред с това, се публикуват и артефакти от Египет и Близкия изток. Още от основаването си институтът има два типа членство: Първата категория включва член-кореспонденти (socii), които формират международна научна мрежа от изтъкнати специалисти. За целта се създават секции в Италия, Германия, Франция и Англия. Особено активна е парижката секция, която през първите години се ръководи от херцог дьо Луин. Втората категория обхваща пълноправни членове (membri), които се ангажират с текущата дейност на института. Те имат задължение да допринасят с лични научни разработки и участват в процеса на одобряване на публикациите. По същество тази йерархична структура се запазва и до днес. За времето си основаването на “Instituto di corrispondenza archeologica” представлява истински пробив в развитието на археологическата наука. За пръв път започва систематичното публикуване на значими археологически паметници, обединени в периодичното издание “Bullettino degli Annali dell’Instituto di Corrispondenza Archeologica”. Основана е и богата специализирана библиотека, която е достъпна за всички изследователи, както и редовни публични лекции и научни дискусии. Тези дейности превръщат Римския институт в един от водещите археологически центрове в Европа и в образец при създаването на редица национални институти, особено в средиземноморския регион и Близкия изток. През 1833 г. Едуард Герхард е назначен за директор на Кралския музей в Берлин. По същото време започва да се проявява стремежът за засилване на националните интереси на Прусия, което води до постепенна трансформация на института и до ограничаване на неговия интернационален характер. През 1836 г. е построена първата, сравнително скромна, сграда на института – на територията на пруското посолство на хълма Капитолий в Рим. От 1842 г. секретарите на института започват да получават възнаграждение за труда си, а Министерството на културата на Прусия поема финансирането на неговата дейност. Първоначално управителният съвет и Централната дирекция включват международно участие, но от 1848 г. нататък в тях работят само германски граждани. През 1871 г. Институтът за археологическа кореспонденция официално е превърнат в пруска държавна институция. Три години по-късно, през 1874 г., тя получава ново име: “Германски императорски археологически институт” (Kaiserlich Deutsches Archäologisches Institut). След преобразуването на института в императорска институция през 1874 г. е открит негов клон в Атина, който, подобно на римския отдел, също има за цел да описва и публикува археологическа информация свързана с паметниците от древността. Първоначално дейността на Атинския институт се фокусира върху провеждане на теренни археологически изследвания и топографски проучвания. В Рим подобни изследвания започват да се провеждат едва след Втората световна война. През 1902 г. променящите се условия довеждат до основаването на Римско-германската комисия (РГК), като, под влияние на историцизма в науката, интересът се променя от художествено-историко-филологическата ориентация на археологията към емпиричната експертиза, основаваща се на резултатите от теренни археологически проучвания. Целта е да се създаде организация, която да бъде дом на по-новите археологически дисциплини от праисторията до ранната история, както и развитие на т. нар. „провинциална“ римска археология. Тогава е предвидено РГК да се превърне в център за археологически проучвания в Германия, каквито дотогава се провеждат от регионалните институции за опазване паметниците на културата, Асоциациите на антиките и Комисията за Лимеса на Райха. Подобно на института в Италия, и този не провежда целенасочени археологически проучвания, но участва в реализирането на проектите в Халтерн и Трир. Във връзка със стогодишнината си Германският археологически институт се разширява значително. Открит е отдел за изследвания на Египет в Кайро, който обединява няколко предишни германски организации. Открива се отделът и в Цариград, а през 1943 година – и в Мадрид. Статус Германският археологически институт е част от отдел към Федералното външно министерство на Федерална република Германия. Институцията има самостоятелно, академично самоуправление. Това е една от институциите, играещи важна роля за провеждане на германската културна, образователна и външна политика. Много често Германският археологически институт играе ролята на посредник в междуправителствени взаимоотношения. Той поддържа връзки с много научни организации по света. Негови членове са не само немски археолози, но и известни чуждестранни изследователи. За членство в Германския археологически институт не се кандидатства. Мястото там е избираемо. Приемането на член-кореспондент или на пълноправен член се счита за специална чест и израз на професионално признание. Германският археологически институт има свои филиали в много страни, където се провеждат археологически и културно-исторически изследвания, често в сътрудничество с учени от приемащите страни. Традиционно Средиземноморският регион и Близкият изток са основните области на неговите проучвания. Германският археологически институт провежда теренни археологически проучвания, организира редица изследователски експедиции и участва в изпълнението на други проекти. От 2009 г. изгражда центрове за върхови постижения в сферите на научните изследвания и образованието, част от Инициативата за външна научна политика на Германия. Това е една от водещите международно признати изследователски организации в Германия. За да поддържа този си стандарт, институтът получава специално финансиране за научни изследвания по програмата Genshagen на Федералното правителство на Германия. Една от целите на института е да осигури по-комплексно възприемане на понятието култура, което да допринесе за диалога между различните култури. Институтът е призван да допринася за изграждане на позитивната репутация на Германия пред света, особено чрез осъществяване на безкористни изследвания на други култури, както и организиране на научен обмен с други нации. Структура Централно управление В централната сграда на Германския археологически институт се намира на ул. Подбилскиалее в гр. Берлин, район Дахлем. Там са офисите на президента, генералния секретар, както и администрацията му. Ръководни органи Германският археологически институт се ръководи от президент. От 2011 г. това е Фридерике Флес, първата жена президент. От 2014 г. главен секретар на института е Филип фон Румел. Той представлява президента на института по въпросите свързани с: организацията на научните изследвания и научната политика на института. Президентът координира и организира централното ръководство на института. Органи на управление Институтът се управлява от Управителен съвет (Verwaltungsrat), в чийто състав влизат председателят, главният секретар, както и директорите на отделите и комисиите към института. Управителният съвет отговаря за административното ръководство и координацията на дейностите на различните структури в рамките на института. Бордът на директорите (Direktorium) е научно-стратегическият орган на института. Той разработва общите научни концепции и изследователската стратегия на институцията, както и формулира и приема основните организационни разпоредби. Отдели, офиси и изследователски центрове Германският археологически институт има следните отдели: Отдел „Евразия“ на Германския археологически институт (Eurasien-Abteilung des Deutschen Archäologischen Instituts) (Berlin), директор Свенд Хансен (Svend Hansen), зам. директор Майке Вагнер (Mayke Wagner) Клон на Германския археологически институт в Техеран, Иран, под ръководството на Джудит Томалски (Judith Thomalsky) Клон на Германския археологически институт в Пекин, Китай, под ръководството на Майке Вагнер (Mayke Wagner) Отдел Ориент на Германския археологически институт (Берлин) под ръководството на Маргарете ван Ес (Margarete van Ess) и заместник – Симоне Мюл (Simone Mühl) Клон на Германския археологически институт в Дамаск, Сирия, под ръководството на Клаудия Бюриг (Claudia Bührig) Клон на Германския археологически институт в Сана, Йемен, под ръководството на Ирис Герлах Клон на Германския археологически институт в Багдад, Ирак, действащ ръководител е Маргарете ван Ес (Margarete van Ess) Германски археологически институт в Атина, Гърция, под ръководството на Катя Шпорн, заместник – Оливер Пилц Германски археологически институт в Цариград, Турция, под ръководството на Феликс Пирсон, заместник – Мориц Кинзел Германски археологически институт в Кайро, Египет, под ръководството на Дитрих Рауе, заместник – Ралф Боденщайн Германски археологически институт в Мадрид, Испания, под ръководството на Дирче Марзоли, заместник – Феликс Арнолд Изследователски център на Германския археологически институт в Лисабон, Португалия Германски археологически институт в Рим – Римски отдел, Италия, под ръководството на Ортуин Дали, заместник – Норберт Цимерман Главни секретари Александър Цонзе (Alexander Conze) (1887 – 1905) Отто Пухщайн (Otto Puchstein) (1905 – 1911) Ханс Драгендорф (Hans Dragendorff) (1911 – 1922) Герхард Роденвалдт (Gerhart Rodenwaldt) (1922 – 1926) Президенти Герхард Роденвалдт (Gerhart Rodenwaldt) (1926 – 1932) Теодор Виганг (Theodor Wiegand) (1932 – 1936) Мартин Шеде (Martin Schede) (1938 – 1945) Карл Вайкерт (Carl Weickert) (1947 – 1954) Ерих Беерингер (Erich Boehringer) (1954 – 1960) Курт Бител (Kurt Bittel) (1960 – 1972) Вернер Кремер (Werner Krämer) (1972 – 1980) Едменд Бухнер (Edmund Buchner) (1980 – 1988) Хелмуд Кирилайс (Helmut Kyrieleis) (1988 – 2003) Херман Парцингер (Hermann Parzinger) (2003 – 2008) Ханс-Йахим Гехрке (Hans-Joachim Gehrke) (2008 – 2011) Фредерике Фес (Friederike Fless), първата жена президент (от 2011) Научни организации – комисии Римо-германската комисия във Франкфурт на Майн под ръководството на Керстин П. Хофман Изследователски център в Инголщат (1984 – 2015) Изследователски център в Будапеща към Унгарската академия на науките (от юни 2016 г.) Комисия за стара история и епиграфика в Мюнхен под ръководството на Кристоф Шулер и Рудолф Хаенш Комисия за археология на неевропейските култури (KAAK), бивша „Комисия за обща и сравнителна археология“ (KAVA) в Бон под ръководството на Jörg Linstädter Commission for Archaeology of Non-European Cultures – Изследователски център с ръководител Christina Franken Комисиите имат научни консултативни съвети, чиито членове преди са били избирани за неограничен период от време. Сега същите се избират с мандат максимум от 10 години. Български учени, член-кореспонденти на Немкия археологически институт проф. Хенриета Тодорова проф. Иван Гацов доц. Христо Попов д-р. Владимир Славчев Библиография Adolf Michaelis: Geschichte des Deutschen Archäologischen Instituts 1829–1879. Asher, Berlin 1879. Gerhart Rodenwaldt: Archäologisches Institut des Deutschen Reiches 1829–1929. de Gruyter, Berlin 1929. Das Deutsche Archäologische Institut. Geschichte und Dokumente. 10 Bände. von Zabern, Mainz 1979 – 1986. Klaus Junker: Das Archäologische Institut des Deutschen Reiches zwischen Forschung und Politik: die Jahre 1929 bis 1945. von Zabern, Mainz 1997, ISBN 3-8053-2339-5. Nicole Kehrer (Hrsg.): Das Deutsche Archäologische Institut. Eine 190-jährige Geschichte = The German Archaeological Institute. A 190-year history. Deutsches Archäologisches Institut, Berlin 2019. Източници