Universum Film AG

Universum Film AG, (originalment Universum Film Aktiengesellschaft) també coneguda com a UFA, va ser el principal estudi cinematogràfic d'Alemanya, i un dels més grossos del món, des de l'època de la República de Weimar fins a la fi de la Segona Guerra Mundial. Encara continua en actiu, produint tant pel·lícules com programes de televisió, el que en fa la companyia cinematogràfica més longeva d'Alemanya. Actualment la UFA GmbH pertany al conglomerat mediàtic internacional Bertelsmann, i és de les principals empreses alemanyes en l'àmbit de producció televisiva i cinematogràfica. Història UFA va ser fundada el novembre de 1917 a Berlín com una empresa estatal destinada a produir propaganda per a la Primera Guerra Mundial i pel·lícules de servei públic. Es creava a través de la consolidació de la majoria de les companyies cinematogràfiques comercials d'Alemanya, incloent-hi Nordisk i Decla. L'anterior propietari de Decla, Erich Pommer, va fer de productor a la pel·lícula El gabinet del dr. Caligari, que no només va esdevenir el millor exemple d'Expressionisme alemany i una pel·lícula enormement influent, sinó també un èxit comercial. Durant el mateix any, UFA obria l'UFA-Palast am Zoo theatre a Berlín. Pressionat per la potència de la indústria nord-americana, a finals de 1921 UFA es va fusionar amb Decla-Bioscop, "amb suport del govern, industrial i bancari" esdevenint, de facto, en una empresa monopolística en una indústria que produïa al voltant de 600 pel·lícules cada any i atreia un milió de clients tots els dies. En els anys del cinema mut, quan les pel·lícules eren més fàcils d'adaptar per als mercats exteriors, UFA va començar a desenvolupar una reputació internacional, sent la major competència per a les empreses de Hollywood. Durant els anys de la República de Weimar l'estudi produïa i exportava un enorme nombre de treballs, si bé actualment es conserva, aproximadament, un 10% de la producció de l'estudi d'eixes dates. Els directors més famosos que treballaven a UFA eren: Fritz Lang i F. W. Murnau, directors de Dr. Mabuse, der Spieler (1922), Metropolis (1927), i la primera pel·lícula sonora de Marlene Dietrich, Der blaue Engel (1930). A banda de produir experiments avantguardistes i pel·lícules esborronadores on es mostraven els carrers alemanys un dia qualsevol, UFA era també l'estudi del bergfilm, un gènere únicament alemany que glorificava i idealitzava l'escalada, l'esquí i altres esports de muntanya. El gènere bergfilm va ser cultivat principalment pel director Arnold Fanck, a pel·lícules com La Muntanya Sagrada (1926) i Èxtasi Blanc (1931) destacables per l'aparició de la llegenda de l'esquí austríaca Hannes Schneider i un jove Leni Riefenstahl. L'estudio va patir problemes financers a finals dels anys 20, en part com a resultat de la cara producció de Metropolis, i Alfred Hugenberg va prendre les regnes de la companyia el març de 1927. Hugenberg estava connectat a Krupp i tenia simpaties pel Nazisme, així que la companyia va ser una productora de pel·lícules de propaganda nazi arran de l'arribada al poder d'Adolf Hitler en 1933. Joseph Goebbels, ministre de propaganda nazi, tenia gran influència a l'estudi i podia controlar el contingut de les pel·lícules que allà es feien, pel que molts treballadors, com Fritz Lang, van refugiar-se a Hollywood. Durant els anys 30 Ufa produïa tant musicals com comèdies protagonitzades per autèntics talents com Truus Van Aalten. Amb l'arribada del Partit Nacional Socialista al poder, va fer odiosos films de propaganda antisemítica. El 1937 els nazis compraren un 72% de les accions d'UFA, i el 1942 la companyia era nacionalitzada totalment pel Tercer Reich, que la va utilitzar com a base per a la indústria cinematogràfica estatal alemanya. L'estructura de l'estudi també va servir d'exemple per a la Manshu Eiga Kyokai (‘Productora cinematogràfica de Manxúria’) homòloga japonesa d'UFA. A la fi de la Segona Guerra Mundial UFA va cessar l'activitat. El nom de la companyia era tan lligat al del Tercer Reich que fins i tot la prjecció dels seus productes no polítics sols era possible llevant-hi tota referència a la companyia dels crèdits. A més, els estudis d'UFA eren en la Zona Soviètica d'Alemanya i es van incorporar posteriorment a la República Democràtica Alemanya. Una nova companyia, Deutsche Film AG (DEFA) va continuar amb la tradició d'UFA, amb molts directors que tornaven d'exili, i amb actors i tècnics de l'antiga companyia. Durant els anys 60, el nom i logo d'UFA van ser utilitzats per una cadena de cinemes d'Alemanya Occidental. Amb la Reunificació alemanya el 1990, DEFA va fer fallida, però als estudis d'UFA a Babelsberg ara hi ha encara unes companyies de producció independents així com un museu i un parc d'atraccions dedicat a la història del cinema alemany. Hi va haver intents de ressuscitar la companyia a Alemanya Federal, però l'empresa va tornar a tancar realitzant sols uns pocs films cada vegada. Durant 1991, UFA va tornar, ara com a productora de programes per televisió, formant part de la corporació transnacional Bertelsmann. Pel·lícules L'època de major producció de la UFA va ser entre els anys 1920 i 1940. En aquest període, la UFA va fer grans contribucions a la història del cinema alemany. Algunes de les produccions més importants són: 1922: Dr. Mabuse, der Spieler (Direcció: Fritz Lang) 1924: Die Nibelungen (Direcció: Fritz Lang) 1924: Der Turm des Schweigens (Direcció: Johannes Guter) 1925: Zur Chronik von Grieshuus (Direcció: Arthur von Gerlach) 1925: Varieté (Direcció: Ewald Andreas Dupont) 1925: Ein Walzertraum (Direcció: Ludwig Berger) 1927: Metropolis (Direcció: Fritz Lang) Erster Science Fiction der Welt in Spielfilmlänge und eines der bedeutendsten Werke der Filmgeschichte 1928: Spione (Direcció: Fritz Lang) 1928: Frau im Mond (Direcció: Fritz Lang) Erfindung des Countdown 1929: Melodie des Herzens (Direcció: Hanns Schwarz) Erster deutscher komplett vertonte Spielfilm 1930: Der blaue Engel (Direcció: Josef von Sternberg) 1930: Die Drei von der Tankstelle (Direcció: Wilhelm Thiele) 1930: Einbrecher (Direcció: Hanns Schwarz) 1930: Rosenmontag 1931: Der Kongreß tanzt (Direcció: Erik Charell) 1931: Der Mann, der seinen Mörder sucht (Direcció: Robert Siodmak) 1931: Bomben auf Monte Carlo (Direcció: Hanns Schwarz) 1931: Meine Frau, die Hochstaplerin (Direcció: Kurt Gerron) 1932: Es wird schon wieder besser (Direcció: Kurt Gerron) 1932: Ein blonder Traum (Direcció: Paul Martin) 1933: Ich und die Kaiserin (Direcció: Friedrich Hollaender) 1934: Die Insel 1934: Freut Euch des Lebens 1935: Der grüne Domino 1935: April, April! 1935: Der höhere Befehl 1935: Das Mädchen vom Moorhof 1935: Triumph des Willens (Direcció: Leni Riefenstahl) 1935: Einer zuviel an Bord (Direcció: Gerhard Lamprecht) 1935: Amphitryon - Aus den Wolken kommt das Glück (Direcció: Reinhold Schünzel) 1936: Glückskinder (Direcció: Paul Martin) 1936: Schlußakkord 1937: Der Mann, der Sherlock Holmes war (Direcció: Karl Hartl) 1938: Verklungene Melodie (Direcció: Viktor Tourjansky) 1941: Frauen sind doch bessere Diplomaten (Direcció: Georg Jacoby) Erster deutscher Spielfilm in Farbe 1942: Die große Liebe (Direcció: Rolf Hansen) Kommerziell erfolgreichster Film im Dritten Reich 1943: Münchhausen (Direcció: Josef von Baky) Der Spielfilm in Farbe zum 25. Jubiläum der UFA 1944: Die Feuerzangenbowle (Direcció: Helmut Weiss) 1945: Kolberg (Direcció: Veit Harlan) Monumentaler Propagandafilm kurz vor dem Zusammenbruch des Dritten Reiches 1946: Unter den Brücken (Direcció: Helmut Käutner) 2011: Dschungelkind (Direcció: Roland Suso Richter) 2012: Das Wochenende (Direcció: Nina Grosse) 2012: Jesus liebt mich (Direcció: Florian David Fitz) 2013: Der Medicus (Direcció: Philipp Stölzl) 2013: Hanni & Nanni 3 (Direcció: Dagmar Seume) 2015: Ich bin dann mal weg (Direcció: Julia von Heinze) 2016: Mängelexemplar (Direcció: Laura Lackmann) Sèries des de 1978: SOKO München des de 1994: Ein starkes Team 1997–2007: Hinter Gittern – Der Frauenknast des de 2001: SOKO Leipzig 2009–2012: Flemming seit 2015: Deutschland 83 / Deutschland 86 seit 2016: Die Spezialisten – Im Namen der Opfer seit 2016: Ku’damm 56 / Ku’damm 59 seit 2017: Charité Formats diaris Alexandra Neldel va interpretar Lisa Plenske a Verliebt in Berlin des de 1992: Gute Zeiten, schlechte Zeiten des de 1994: Unter uns 1995–2015: Verbotene Liebe 2005–2007: Verliebt in Berlin 2004–2005: Bianca – Wege zum Glück 2005–2009: Wege zum Glück 2012: Wege zum Glück – Spuren im Sand Referències Hans-Jürgen Tast (ed.) Anton Weber (1904-1979) - Filmarchitekt bei der UFA (Schellerten 2005) ISBN 3-88842-030-X Vegeu també Cinema d'Alemanya Enllaços externs Web oficial