NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Château de Wusterhausen

Le château de Wusterhausen (en allemand : Schloß Königs Wusterhausen) est un château situé à Königs Wusterhausen au sud-est de Berlin dans l'État du Brandebourg. Il est célèbre pour avoir été le lieu des fameuses tabagies du roi Frédéric-Guillaume Ier de Prusse. Histoire Le château se trouve à l'emplacement d'un Wasserburg mentionné en 1386. Il est acquis en 1682 par le grand électeur de Brandebourg, Frédéric-Guillaume Ier de Brandebourg, pour son fils le prince Frédéric Ier de Prusse qui le donne à son tour à son fils Frédéric-Guillaume Ier. Frédéric-Guillaume avait des goûts plus simples que son père Frédéric Ier qui avait mis la Prusse au bord de la banqueroute avec la construction de châteaux à Potsdam et à Berlin. Il avait plaisir à se retrouver à Wusterhausen dont il faisait sa résidence d'été et où il allait souvent à la chasse. C'est seulement en hiver qu'il demeurait dans ses châteaux de ville. Il hérite du château en 1717 et toute sa vie, il aima se trouver au milieu de ses proches et de ses conseillers dans ses tabagies, réunions où l'on abordait - souvent après la chasse - tous les sujets en fumant de longues pipes et en buvant de la bière, sans aucun apparat. C'est l'une des rares réunions aristocratiques que le roi se permettait, car il préférait la compagnie de ses soldats et son cercle de famille. Le roi fit arranger une réserve d'animaux de chasse le Tiergarten de Neue Mühle en 1725 qui donnait directement dans le parc. C'est au château que le roi signa le décret de 1730 qui envoya son fils, Frédéric, et le lieutenant von Katte devant le tribunal, menant le premier en prison et le second à l'échafaud. Il est donc compréhensible, qu'après la mort de son père en 1740, Frédéric II n'ait pas de bons souvenirs de l'endroit qui lui rappelait sa jeunesse malheureuse. Il préféra le château de Rheinsberg et ensuite le palais de Sanssouci. Le château est arrangé au XIXe siècle par différents Hohenzollern. La dernière grande chasse royale a lieu sous Guillaume II, en 1913. Le château devient un petit musée sous la république de Weimar, puis un hôpital militaire. Pendant l'époque de la République démocratique allemande, c'est le siège des organes du pouvoir local. Le château a été restauré entre 1991 et 2000. C'est aujourd'hui un musée, ouvert aussi pour des concerts. Il est souvent[Combien ?] comparé par les historiens[Lesquels ?] de l'architecture au château de Demerthin. Notes Galerie Source (de) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en allemand intitulé « Schloss Königs Wusterhausen » (voir la liste des auteurs). Portail du tourisme Portail des châteaux Portail des musées Portail du Brandebourg Portail du royaume de Prusse
Castello di Königs Wusterhausen

Il castello di Königs Wusterhausen (in tedesco Schloss Königs Wusterhausen) è uno storico edificio posto nel centro della città tedesca di Königs Wusterhausen. Storia Eretto nel XVI secolo, venne trasformato nel 1717-18 in castello di caccia per il Re di Prussia. Nel 1726 vi venne firmato il trattato di Wusterhausen, stipulato fra la Prussia e l'Austria. Modificato nel 1862, venne restaurato nel 1965-70. Durante la Repubblica Democratica ospitò il consiglio circondariale (Rat des Kreises). Caratteristiche L'edificio, a pianta rettangolare, è costruito in pietra ed ha le facciate ricoperte da intonaco. La facciata principale, rivolta verso nord, è costituita di due parti simmetriche, ad una delle quali è addossata la torre che ospita la scala, sormontata da un coronamento a cipolla. La corte d’onore è fiancheggiata da due bassi edifici laterali, costruiti nel 1703, che inquadrano simmetricamente la facciata. Bibliografia (DE) Ingrid Bartmann-Kompa, Aribert Kutschmar, Heinz Karn, Architekturführer DDR. Bezirk Potsdam, 1ª ed., Berlino, VEB Verlag für Bauwesen, 1981, p. 142, ISBN non esistente. (DE) Luta Heydick, Günther Hoppe, Jürgen John (a cura di), Historischer Führer. Stätten und Denkmale der Geschichte in den Bezirken Potsdam, Frankfurt (Oder), 1ª ed., Lipsia, Jena, Berlino, Urania-Verlag, 1987, p. 131, ISBN 3-332-00089-6. (DE) Institut für Denkmalpflege der DDR (a cura di), Die Bau- und Kunstdenkmale in der DDR. Bezirk Potsdam, Berlino (Est), Henschelverlag Kunst und Gesellschaft, 1978, pp. 158-159, ISBN non esistente, IDN 780407032. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sul castello di Königs Wusterhausen
Захсенхаузен

Захсенхаузен (на немски: Sachsenhausen) е германски концентрационен лагер, създаден от нацистите край град Ораниенбург, провинция Бранденбург, Германия. Използван е основно за политически затворници в периода от 1936 г. до края на войната през май 1945 г. След Втората световна война лагерът е в съветската окупационна зона и е използван от НКВД със същата цел под името Специален лагер номер 7. В масови гробове край него след Обединението на Германия през 1990 – та година са открити телата на 12500 души, загинали при съветското използване на лагера – предимно деца, юноши и старци. По други сведения около 60 000 души са били затворени между 1945 и 1950 г., включително бивши служители на СС, политически нежелани личности и тези, осъдени от съветските военни трибунали, от които повече от 12 000 са починали от недохранване и болести. Оцелелите сгради са превърнати в музей. Известни затворници Яков Джугашвили (1907 – 1943) Степан Бандера (1909 – 1959) Източници 52.765833, 13.264167 Източници
Логор Захсенхаузен

Заксенхаузен (нем. Sachsenhausen) или Заксенхаузен-Оранијенбург је био нацистички концентрациони логор у Оранијенбургу у Немачкој. Логор се првенствено користио за затварање политичких затвореника између 1936. и маја 1945. После Другог светског рата, Оранијенбург је постао део Совјетске окупационе зоне, а логор је коришћен као НКВД посебни логор до 1950. Простор на коме се налазио логор данас је претворен у музеј. Око 30.000 затвореника умрло је од исцрпљености, болести, неухрањености или упале плућа. Многи су стрељани или су умрли као резултат бруталних медицинских експеримената. Након напада на Совјетски Савез, у логор су довођени совјетски ратни заробљеници, који чине већину од 30.000 жртава нацистичког логора. Референце Литература Спољашње везе History of the Sachsenhausen-Oranienburg camp, Jewish Virtual Library Sachsenhausen among the Nazi camps, with list of its subcamps Photos and some history of Sachsenhausen Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (22. март 2009) Gedenkstätte und Museum Sachsenhausen
Strandbad Wannsee

Strandbad Wannsee is een openbaar badstrand aan de oostelijke oever van de Großer Wannsee, een meer in Berlijn, ten zuiden van het eiland Schwanenwerder. Het werd in 1907 geopend en maakt deel uit van een beschermd drinkwater- en landschapsgebied. Het wordt tegenwoordig uitgebaat door de Berliner Bäder Betriebe. De totale oppervlakte van het Wannsee Strandbad bedraagt 355.000 m², waarvan 130.000 m² wateroppervlakte; het is het grootste badstrand van Europa dat niet aan zee ligt. Het badstrand bestaat uit een zandstrand van 1200 meter lengte en 50 tot 80 meter breedte, dat overgaat in een langzaam aflopende meerbodem. Op ongeveer 50 meter vanaf het strand staat een waterglijbaan. Er zijn diverse douche- en toiletfaciliteiten aanwezig en voorzieningen als een speelplaats en bootverhuur. Men kan op het strand liggen of op de (grotere) grasvelden die verheven zijn boven het strand op een terras. Zo'n 10 à 15% van het strand is gereserveerd voor nudisten. Parkeren en vervoer Het badstrand is te bereiken met de Berlijnse S-bahn. Dit kan door via lijn S1 of S7 bij halte Wannsee uit te stappen en aldaar de bus te nemen. Voorts is er een nabijgelegen parkeerplaats. Externe link (de) Officiële website
Strandbad Wannsee

Strandbad Wannsee ligger i Berlin och är ett av Europas största insjöutomhusbad. Det ligger vid östra stranden av Grosser Wannsee, en sjö i floden Havel i västra utkanten av Berlin, strax söder om ön Schwanenwerder. Strandbadet tillhör stadsdelen Nikolassee i stadsdelsområdet Steglitz-Zehlendorf och drivs som kommunalt utomhusbad av Berliner Bäder-Betriebe. Det öppnade 1907 som en familjebadplats och har en 1275 meter lång sandstrand. Badet har en total yta på 35,3 hektar, varav 13 hektar vattenyta, och har normal kapacitet för upp till 12 000 badgäster samt upp till 30 000 gäster vid besökstoppar. Badplatsen öppnades för besökare 1907, då bad tilläts av de lokala myndigheterna, och under de följande decennierna utvecklades badet snabbt till att bli ett populärt sommarutflyktsmål, särskilt för de Berlinbor som inte hade råd att semestra vid Östersjökustens badorter. Badet hade sin storhetstid omkring 1930, då man efter uppförandet av den nuvarande modernistiska huvudbyggnaden av Richard Ermisch räknade in 1,3 miljoner besökare under första året. Sedan massturismens ökande betydelse under efterkrigstiden har badets besöksantal minskat och ligger sedan 1960-talet omkring 200 000 besökare årligen. Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från tyskspråkiga Wikipedia, Strandbad Wannsee, 2 april 2020.
Берлинска катедрала

Берлинската катедрала (на немски: Berliner Dom) е енорийска църква на прускоуниатската Евангелистка църква на Берлин, Бранденбург и Силезийска Горна Лужица, разположена в централната част на Берлин, Германия. Въпреки наименованието си в действителност църквата не е катедрална, тъй като никога не е била църква на катедрата на епископ. Съвременната сграда е построена през 1894 – 1905 година в неоренесансов стил по проект на архитектите Юлиус и Ото Рашдорф. Първоначално е римокатолическа църква. Централният купол е разрушен по време на Втората световна война, след края на която е заменен с временна конструкция. Съвременния си вид сградата придобива след продължителна реконструкция в периода 1967 – 1993 година. Външни препратки Официален сайт Berliner Dom at Sacred Destinations Berlin Cathedral at Panoramas of German Cities About the Berlin Cathedral, 1905-1995 Архив на оригинала от 2011-10-01 в Wayback Machine. Three-dimensional view Архив на оригинала от 2010-02-14 в Wayback Machine. of Berlin Cathedral (without plugin English, German, Spanish) Berlin webcam including view of Berlin Cathedral and the Palace of the Republic by Deutsches Historisches Museum
Catedral de Berlín

La Catedral de Berlín (Berliner Dom en alemany) és un temple de l'Església evangèlica situat a Berlín, al districte de Mitte. Història L'edifici actual va ser construït entre 1895 i 1905. El lloc on es troba aquest edifici l'ocupava anteriorment una catedral barroca construïda per Johann Boumann culminada en 1747 i posteriorment remodelada en 1822 per l'arquitecte berlinés Karl Friedrich Schinkel en estil neoclàssic. Aquesta catedral va ser demolida en 1894 per ordre de l'emperador Guillem II i va ser reemplaçada per l'actual, dissenyada per Julius Raschdorff en l'estil neobarroc de finals de s. XIX i inicis de s. XX. Durant la Segona Guerra Mundial, el temple va ser greument danyat pels bombardejos. Fins a 1975, data en la qual van començar els treballs de reconstrucció, es va col·locar un sostre provisional per protegir l'interior. Aquests treballs van concloure en 1993, amb un nou disseny de la part superior més simple i de menor altura que l'original. Descripció La seua portada s'encara al jardí Lustgarten i al Palau Reial de Berlín (Berliner Stadtschloss). Mesura 114 m de llarg, 73 d'ample i 116 d'alt, sent molt més gran que les construccions que prèviament havien existit en aqueix lloc. Es va pensar com un gran temple protestant que contrarestara la influència de la Basílica de Sant Pere del Vaticà. La catedral es troba a poca distància de l'Illa dels Museus, un dels llocs més visitats de la ciutat. Referències Enllaços externs Lloc web oficial Catedral de Berlin – Tour virtual Arxivat 2015-10-25 a Wayback Machine. Vista tridimensional de la Catedral de Berlín Arxivat 2010-02-14 a Wayback Machine. (sense plug-in; en anglés, alemany i castellà)
Berlínská katedrála

Berlínská katedrála, oficiálním názvem Evangelický nejvyšší farní a kolegiální kostel v Berlíně (německy Oberpfarr- und Domkirche zu Berlin) je převážně historistní stavba nacházející se v německém hlavním městě Berlíně, na tamním Ostrově muzeí. Současnou podobu chrám získal při dvou posledních velkých přestavbách, nejprve novoklasicistní, kterou vedl známý architekt Karl Friedrich Schinkel (1817–1893), a později novorenesanční (slavnostní otevření 27. února 1905). Za novorenesanční přestavbu byl odpovědný Julius Carl Raschdorff. Historie Stavební historie místa sahá nicméně až k roku 1451, kdy stavba získala své renesanční základy, stavebníkem byl princ Fridrich II. Brandenburský, který na toto místo, tehdy zvané Colin, přesunul své sídlo z Brandenburku. Pojem katedrála je užíván pro velikost a proslulost chrámu, ačkoli v něm nesídlí biskup, což by měl být definiční znak katedrály; nicméně pojem dóm, který se v němčině pro takovou stavbu obvykle užívá, se do češtiny většinou rovněž překládá jako katedrála. Původně byl chrám katolický, protestanti ho převzali roku 1539, nejprve luteráni, později kalvinisté, posléze, roku 1817, sjednocená Pruská unie. Za druhé světové války byl chrám poškozen spojeneckým bombardováním, je zajímavostí, že obnovu pak organizovaly po celou éru rozdělení Německa oba německé státy, jak západní Německo, tak komunistická Německá demokratická republika, na jejímž území se chrám nacházel. Nicméně rekonstrukci provázela řada nejasných finančních transakcí, navíc komunistická vláda nechala zbourat z ideologických důvodů Denkmalskirche, kapli připomínající Hohenzollernskou dynastii. Rekonstruovanou hlavní loď Berlínské katedrály otevřel v roce 1993 až kancléř nově sjednoceného Německa Helmut Kohl. Společnost pro budování katedrály nyní shání prostředky na obnovy Denkmalskirche. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Berlin Cathedral na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Evangelická katedrála v Berlíně na Wikimedia Commons
Berliner Dom

Berliner Dom (egentlig: Oberpfarr- und Domkirche zu Berlin) er en protestantisk kirke som står på øen Spreeinsel i floden Spree (en del af øen udgør i dag Museumsinsel). Kirken blev oprindelig opført som hofkirke for Brandenburgs kurfyrster, senere Preussens kongehus, slægten Hohenzollern. Den ligger i umiddelbar nærhed af det genopførte Berlins slot. Adkomsten går gennem parken Lustgarten. Under kirken befinder Hohenzollerns krypt sig. Kirken er blevet brugt som gravsted for Hohenzollerne siden 1536. Den preussiske konge og tyske kejser Vilhelm 2. tegnede grundskitsen og gav arkitekten Julius Raschdorff, professor ved Technische Hochschule Charlottenburg, til opgave at bygge den nuværende dom på samme sted som den gamle kirke, i italiensk højrenæssancestil. Grundstenen blev lagt i 1894 og bygningen blev indviet 27. februar 1905. Hovedalteret er lavet af Friedrich August Stüler i 1850. Karl Begas den ældre har udført alterbilledet. Hovedkirken blev stærkt beskadiget i 1944, og kunne først i 1993 tages i brug igen. Restaureringen blev færdig den 29. juni 2002. I dag er der regelmæssigt gudstjenester og koncerter samt andre kulturelle arrangementer. Eksterne links Berliner Doms officielle side
Berlini dóm

A berlini dóm (teljes nevén németül Oberpfarr- und Domkirche zu Berlin, a köznyelvben Berliner Dom) egy evangélikus katedrális a Spree folyó szigetének északi részén, az úgynevezett Múzeum-szigeten, Berlin-Mitte nevű közigazgatási területén. Az 1894 és 1905 között Julius Raschdorff tervei alapján olasz reneszánsz illetve barokk jegyekben épült templom az egyik legjelentősebb protestáns egyházi építmény Németország területén. A műemlékvédelem alatt álló templom részét képezi a központi, kupola alatti ún. (Predigtkirche) és a keresztelőtemplom (Tauf- und Traukirche). A főbejárat a park felől nyílik (Lustgarten). A templom alagsorában számtalan Hohenzollern-házi uralkodó nyugszik. A berlini dómban a helyi lakosságnak szóló istentiszteleteken kívül rendszeresen kerül sor a Német Szövetségi Köztársaság fontos nemzeti és politikai megemlékezéseinek szóló tiszteletadásnak. Galéria Források Dieter Brozat: Der Berliner Dom und die Hohenzollerngruft (Haude und Spener, Berlin, 1985) ISBN 3-7759-0271-6. További információk Honlap
Dom van Berlijn

De Berliner Dom is een evangelische kerk en een van de belangrijkste kerken in Berlijn. De Berliner Dom is gelegen op het Museumsinsel, aan de Karl-Liebknecht-Straße. De oorspronkelijke Dom, opgericht in de periode 1747-1750, bevatte de crypte van de Hohenzollern, een van de grootste familiegraven van Europa. Het huidige neobarokke gebouw van Julius Raschdorff werd tussen 1894 en 1905 gebouwd. Tijdens de Tweede Wereldoorlog werd de Berliner Dom zwaar beschadigd. De reconstructie begon in 1975 en in 1992 werd de nieuwe kerk geopend. Tijdens deze wederopbouw werd gekozen voor een simpelere opbouw en een lagere kerk. De Hohenzollernherdenkingskapel aan de noordzijde werd afgebroken. In de kerk zijn sarcofagen te zien van Pruisische koningen. Mozaïeken verfraaien het interieur. In de koepel is de bergrede van Christus met de 8 zaligsprekingen afgebeeld. Wereldberoemd is het Sauerorgel in de kerk, ook wel het hoofdorgel van de Berliner Dom. Dit zeer grote orgel heeft 4 klavieren en 113 registers, waaronder een drietal 32' pedaalregisters. De Berliner Dom is 117 bij 73 meter groot, en is een creatie van architect Julius Carl Raschdorff.
Catedral de Berlim

A Catedral de Berlim (em alemão: Berliner Dom) é uma catedral protestante luterana localizada em Berlim, na Alemanha. Foi construída entre 1895 e 1905 e se encontra na Ilha dos Museus. Em rigor não se trata de uma catedral stricto sensu pois nunca foi sede de um bispado. O bispo da comunidade é sediado na Igreja de Santa Maria de Berlim e na Igreja Memorial Imperador Guilherme. É vizinha do Lustgarten e do Berliner Stadtschloss (sede do governo municipal de Berlim). Ver também Catedral de Santa Edviges, a sé católica de Berlim Ligações externas «Berliner Dom (Catedral de Berlim)» (em inglês) – História, descrição e informações para turistas.
Berliner Dom

Domul din Berlin (în germană Berliner Dom) este catedrala protestantă din Berlin. Edificiul a fost construit în timpul împăratului Wilhelm al II-lea al Germaniei drept cea mai mare biserică evanghelică din Imperiul German și cea mai mare necropolă regală din Europa. Lăcașul a fost ridicat din 1894 până în 1905 în stil neorenascentist, după planurile arhitectului Julius Carl Raschdorff. Note
Берлинский кафедральный собор

Берли́нский кафедра́льный собо́р (нем. Berliner Dom) — самая большая протестантская церковь Германии. Входит в ЕКД. Расположен на Музейном острове Берлина. Собор был построен в 1894—1905 годы по проекту Юлиуса Рашдорфа в качестве главной церкви прусских протестантов и придворной церкви правящей династии Гогенцоллернов вместо старого собора, оформленного по фасадам по проекту Карла Шинкеля. Собор выполнен в стиле барокко. Изначально, богато украшенное здание из силезского гранита, достигало в высоту вместе с куполом 114 метров. После Второй мировой войны была проведена реконструкция серьёзно пострадавшего собора, и теперь он имеет более скромную высоту в 98 метров (чуть меньше Исаакиевского собора в Санкт-Петербурге). В 1975 году во время работ по реконструкции была частично взорвана и полностью разобрана капелла над склепом Гогенцоллернов (Denkmalskirche). Собор торжественно вновь был открыт 6 июня 1993 года. В настоящее время для посетителей открыт также склеп династии Гогенцоллернов, где представлены 70 из 89 сохранившихся захоронений; среди них — роскошный саркофаг Великого курфюрста и его супруги Доротеи. Орган для собора был построен известным немецким органным мастером эпохи романтизма Вильгельмом Зауэром. В интерьере собора сохранились витражи по эскизам главного художника Германской империи Антона фон Вернера, в значительной степени воссозданные по фрагментам, эскизам и старым фотографиям в 1990 году. Перед собором разбит парк Люстгартен, который на протяжении столетий постоянно менял свой облик. Современный облик после реконструкции парк приобрёл 24 сентября 1999 года. Сейчас Люстгартен представляет собой зелёную лужайку с газоном, как и задумывал когда-то Карл Фридрих Шинкель, в центре которой находится фонтан. Является действующей церковью с регулярным богослужением, а также музеем, за вход взимается плата. В пятом фильме киноэпопеи «Освобождение» у собора снимались некоторые сцены штурма Рейхстага. Примечания Ссылки Берлинский собор Архивная копия от 29 ноября 2016 на Wayback Machine на berlin.de (нем.) Берлинский собор Архивная копия от 14 мая 2014 на Wayback Machine (англ.)
Große Krampe

Die Große Krampe ist eine lang gezogene Bucht (eigentlich eine Glaziale Rinne) der Dahme, eines Nebenflusses der Spree. Diese Bucht befindet sich in Berlin-Müggelheim im Bezirk Treptow-Köpenick von Berlin und erstreckt sich in Nord-Süd-Richtung über 3,26 Kilometer. Sie ist gut 100 Meter breit. Die Große Krampe (GKr) gehört zur Bundeswasserstraße Spree-Oder-Wasserstraße, für die das Wasserstraßen- und Schifffahrtsamt Spree-Havel zuständig ist, und zählt zu den sog. sonstigen Binnenwasserstraßen des Bundes. In der Sommersaison verkehrt die Fährlinie 21 der BVG zwischen Krampenburg und Schmöckwitz. Die Bucht ist auf beiden Seiten vom Köpenicker Forst umgeben. Neben der Großen Krampe gibt es auch eine Kleine Krampe als Bucht des Seddinsees, ebenfalls in Müggelheim. Zeltplatz Kuhle Wampe Der Zeltplatz Kuhle Wampe an der Großen Krampe nimmt Bezug auf den Film Kuhle Wampe oder: Wem gehört die Welt? von 1932. Der gleichnamige Zeltplatz aus dem Film befand sich jedoch weiter nördlich am Großen Müggelsee. Einzelnachweise Weblinks
Jardí Zoològic de Berlín

El Jardí Zoològic de Berlín (Zoologischer Garten Berlin) és un dels zoos més grans d'Alemanya, i un dels més complets del món en nombre d'espècies animals. Es troba al límit occidental del barri de Tiergarten, a prop del Kurfürstendamm i l'estació ferroviària de Zoologischer Garten. Adjacent al zoo hi ha el gran parc del Tiergarten. A l'interior del zoo també hi ha molts jardins i petits llaquets. Al desembre del 2006, al parc hi nasqué l'os polar Knut, que ràpidament esdevingué una de les principals atraccions del zoo berlinès. Referències
Zoo Berlín

Zoo Berlín je nejstarší a jedna z největších zoologických zahrad v Německu. Zoo byla otevřena 1. srpna 1844. První druhy zvířat daroval pruský král Fridrich Vilém IV. ze zvěřince a voliéry Tiergarten. Během druhé světové války byla zahrada zcela zničena. Přežilo pouze 91 zvířat. V současné době je v zoo umístěno téměř 14 000 zvířat od 1 500 různých druhů. Vše se nachází na 35 hektarech v historických klecích. Všechna zvířata jsou umístěna v kotcích, kde byly vytvořeny podmínky odpovídající jejich přirozenému prostředí. Díky akváriu vykazuje berlínská zoologická zahrada největší biologickou rozmanitost mezi zoo na světě. Odkazy Reference V tomto článku byly použity překlady textů z článků Ogród Zoologiczny w Berlinie na polské Wikipedii a Zoologischer Garten Berlin na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zoo Berlín na Wikimedia Commons oficiální web