NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Gare de Berlin Friedrichstraße

La gare de Berlin Friedrichstraße [ˈfʁiːdʁɪçˌʃtʁaːsə] est une gare ferroviaire à Berlin au croisement de la Stadtbahn est-ouest et du tunnel nord-sud. Elle se trouve dans le quartier de Mitte entre la Friedrichstraße et le Spree. Du temps du mur de Berlin, la gare de Friedrichstraße était dans la partie est, mais des trains et des S-Bahn de l'ouest continuaient à y arriver. C'était un poste-frontière important entre l'est et l'ouest, surnommé le « palais des larmes ». Aujourd'hui, la gare est desservie par de nombreux trains régionaux et S-Bahn. Situation ferroviaire Histoire Service des voyageurs Accueil Desserte Regional Bahn S-Bahn Friedrichstraße figure comme la gare centrale des lignes S-Bahn de Berlin au croisement des lignes S-Bahn sud-nord S1, S2, S25, S26 empruntant le tunnel nord-sud et des lignes est-ouest S3, S5, S7 et S9 empruntant le Stadtbahn. Avec entre 150 000 et 200 000 passagers par jour, c'est la deuxième plate-forme de correspondance ferroviaire berlinoise après la gare centrale et avant Alexanderplatz et Zoologischer Garten. Intermodalité Outre la station de métro attenante, la gare est desservie par le tramway et des bus. Gare de Friedrichstraße dans la fiction Dans La Mort dans la peau (film), Jason Bourne (Matt Damon) échappe à la police en sautant d'un pont sur un bateau juste devant la gare. Les Trois Vies de Rita Vogt a plusieurs scènes où les membres de la RAF passent par la gare pour s'échapper vers Berlin-Est. Dans le jeu vidéo Call of Duty: World at War, la gare est utilisée par l'armée rouge pour se replier pendant la bataille de Berlin. Galerie de photographies Notes et références (de) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en allemand intitulé « Bahnhof Berlin Friedrichstraße » (voir la liste des auteurs). Voir aussi Articles connexes Liens externes Sites officiels : (de + en) sbahn.berlin/fahren/bahnhofsuebersicht/friedrichstrasse et (de) www.bahnhof.de/berlin-friedrichstrasse Ressource relative à l'architecture : Landesdenkmalamt Berlin Portail du chemin de fer Portail de Berlin Portail du royaume de Prusse
Stazione di Berlino-Friedrichstraße

La stazione di Berlino-Friedrichstraße (in tedesco Bahnhof Berlin Friedrichstraße) è una stazione ferroviaria di Berlino, situata lungo l'omonima Friedrichstraße, a lato del fiume Sprea, nel quartiere di Mitte. La stazione funge da trasferimento tra le S-Bahn che corrono sulla Stadtbahn, le ferrovie regionali e la metropolitana. È una delle stazioni più centrali della capitale, vicina a Unter den Linden, alla Porta di Brandeburgo e al Reichstag. La posizione centrale e i collegamenti presenti la rendono la seconda stazione più trafficata di Berlino dopo la stazione centrale, con 262.000 viaggiatori al giorno. Storia Il progetto della stazione risale al 1878, mentre l'apertura al 15 maggio 1882. Nel 1923 venne collegata alla U-Bahn.Successivamente alla costruzione del Muro di Berlino (1961) la stazione, vicina al confine col settore occidentale rimase l'unico punto di transito (previo controllo doganale) fra Berlino Est e Berlino Ovest. Strutture e impianti Il livello superiore della stazione, coperto da due cupole dal tetto triangolare, conta 6 binari di cui 2 al servizio della S-Bahn. Il livello inferiore, sotterraneo (al servizio delle linee di S-Bahn 1, 2 e 25), conta 2 binari. Aggiungendo i binari della fermata della U-Bahn, si arriva ad un totale di 10. Movimento La stazione è servita dalle linee S 1, S 2, S 25, S 3, S 5 e S 7 della S-Bahn, dalle linee regionali RB 10, RB 14, RB 21 e RB 22 e dalle linee regionali espresse RE 1, RE 2, RE 3, RE 4, RE 5 e RE 7. Interscambi Fermata metropolitana (Friedrichstraße, linea U 6) Fermata tram (S+U Friedrichstraße, linee M 1 e 12) Galleria d'immagini Note Esplicative Bibliografiche Voci correlate Friedrichstraße Friedrichstraße (metropolitana di Berlino) Trasporti e infrastrutture di Berlino Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su stazione di Berlino-Friedrichstraße Collegamenti esterni Deutsche Bahn. (DE, EN)
Station Berlin Friedrichstraße

Berlin Friedrichstraße, gelegen aan de gelijknamige straat, is een station in het centrum van Berlijn. Het is een knooppunt van regionale treinen en verschillende S-Bahn-lijnen. Het station werd in 1882 geopend, tegelijk met de Stadtbahn, het spoorwegtracé dat van west naar oost door Berlijn loopt. In 1923 werd het gelijknamige metrostation van de huidige lijn U6 geopend en in 1936 kwam er nog het ondergrondse station van de noord-zuidlijn van de S-Bahn bij. Tot 1990 lag het station in Oost-Berlijn en was tevens grensovergang voor reizigers die met het openbaar vervoer van West-Berlijn naar het oostelijk deel van de stad wilden reizen. Het naast het station gelegen "Tränenpalast" (tranenpaleis), was het gebouw waar de grenscontroles plaatsvonden. Sinds september 2010 is er in het gebouw een tentoonstelling over deze voormalige grensovergang te bezichtigen.
Фридрихштрассе (станция)

Вокзал Берлин-Фридрихштрассе (нем. Bahnhof Berlin Friedrichstraße) — железнодорожная станция и важный транспортный узел Берлина. Он расположен на Фридрихштрассе. Под станцией находится станция скоростной железной дороги Фридрихштрассе. Вокзал находится в районе Берлина Митте. В разделённом Берлине вокзал был одним из самых важных контрольно-пропускных пунктов на границе между Западным и Восточным Берлином. Благодаря расположению и близости к таким достопримечательностям, Бранденбургские ворота и Рейхстаг, вокзал является излюбленным местом туристов. Также, это главный узел регионального сообщения в Берлине. Расширения и перепланировка Из-за большого количества транспорта, проходивших через станцию еще до Первой мировой войны, в 1914 году было начато расширение станции. На северной стороне была построена новая, слегка приподнятая платформа для скоростной железной дороги, а существующие платформы были немного сужены, оставив одну платформу для скоростной железной дороги и две платформы для поездов дальнего следования. Примечания
Bahnhof Berlin Friedrichstrasse

Bahnhof Berlin Friedrichstrasse (med tysk stavning Friedrichstraße), är en av Berlins största järnvägsstationer och knutpunkt för Berlins pendeltåg (S-Bahn), Berlins tunnelbana (U-Bahn) och regionaltåg. Stationen har därtill en plats i historien som gränsstation mellan Västberlin och Östberlin. I anslutning till stationen trafikerar även Berlins spårvagnar. Järnvägsstationen är genom sitt centrala läge mellan Unter den Linden, Brandenburger Tor och Reichstag en populär utgångspunkt för turister. Pendeltågen och regionaltågen i öst-västlig riktning stannar ovan jord vid tre perronger med beteckningarna A, B och C. Dessa ligger på stadsbaneviadukten i en banhall. Tunnelbanans linje U6 går under Friedrichstraße. Berlins pendeltågs Nord-Süd-S-Bahn går under Reichstagufer. Stationen är en av Berlins stora stationer på järnvägslinjen Berlins stadsbana tillsammans med bland annat Berlin Zoologischer Garten, Berlin Hauptbahnhof, Berlin Alexanderplatz samt Berlin Ostbahnhof. Historia Stationen skapas Bahnhof Berlin Friedrichstrasse började byggas 1878 efter Johannes Vollmers planer. Invigningen ägde rum tillsammans med stadsbanans invigning 7 februari 1882 för lokaltrafiken (senare S-Bahn) och 15 maj samma år för fjärrtrafiken. Järnvägsstationshallen blev redan innan första världskriget för liten och revs 1914. 1919–1925 byggdes dagens dubbelhall av Carl Theodor Brodführer samtidigt som man började bygga under jord. 30 januari 1923 stod tunnelbanestationen färdig där dagens linje U6 går. 1928 började S-Bahn trafikera där tidigare förortsbanan gått. 1936 stod Nord-Süd-Tunnel för pendeltågtrafiken klar. Nazisterna hade drivit igenom projektet som orsakade flera dödsolyckor. Vid samma tid fick tunnelbanestationen de gula paneler som den än idag har. Stationen mellan öst och väst 1961 blev station Friedrichstrasse gränsövergång mellan Västberlin- och Östberlin och anpassades för att noggranna kontroller av passagerarna skulle kunna göras. Byggnaden för gränsövergången finns idag kvar under namnet Tränenpalast. Platsen användes i flera verk med Kalla Kriget som motiv, bland annat böcker av John le Carré. Efter återföreningen 1990 kunde man återigen köra genomgående trafik på stationens C-perrong (Bahnsteig C) efter omfattande sanering av såväl Stadsbanan som Nord-Süd-Bahn. Nord-Süd-Tunnel sprängdes av SS-förband i krigets slutskede och låg oanvänd (och delvis översvämmad) och sanerades en första gång under 1991–1992 och en andra gång under 2002. Bilder Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Bahnhof Berlin Friedrichstrasse.﻿ Technische Universität Berlin Architekturmuseum, architectural plans bildindex der Kunst und Architektur (the train shed under construction 1881) bildindex der Kunst und Architektur (Friedrichstraße station prior to the extension 1914-25)
Берлін-Фрідріхштрасе

Залізничний вокзал «Берлін-Фрі́дріхштра́се» — станція, що розташована на прямій залізничній гілці в Берліні біля перетину нею вулиці Фрідріхштрасе. У головній будівлі станції розташовані і обслуговуються підземні платформи метро (нім. U-Bahn Berlin) і міської електрички (нім. S-Bahn Berlin). Також станція обслуговує регіональні потяги «RB» (нім. Regionalbahn) і швидкісні регіональні «RE» (нім. Regional-Express). Завдяки своєму центральному розташуванню в районі Мітте, однією з головних вулиць (Фрідріх-штрасе) і поблизу бульвару Унтер-ден-Лінден, Бранденбурзьких воріт та Рейхстагу станція має велике значення в туристичних перевезеннях, а також при обміні пасажирських потоків в транспортному русі міста. Міські електрички (S-Bahn) та регіональні поїзди зупиняються на трьох платформах над землею А, B та C на естакаді міської залізничної лінії Берліна (нім. Stadtbahn), яка піднята над міськими вулицями. Це верхній рівень станції. Платформа Д розташована в тунелі станції (S-Bahn) Північ — Південь, знаходиться під землею, приблизно в місці східного берега річки Шпрее. Платформа метро на лінії U6 знаходиться в східній частині станції, безпосередньо під вулицею Фрідріх-штрасе. Крім того, південна сторона станції служить кінцевою зупинкою ряду трамваїв та автобусів Берлінської транспортної компанії. Станція не має окремої зали для обслуговування, всі умови для реєстрації, розташування та відпочинку пасажирів в залах платформ транспортних ліній. Примітки Посилання Technische Universität Berlin Architekturmuseum, architectural plans [Архівовано 22 вересня 2020 у Wayback Machine.] bildindex der Kunst und Architektur (the train shed under construction 1881) [Архівовано 4 березня 2016 у Wayback Machine.] bildindex der Kunst und Architektur (Friedrichstraße station prior to the extension 1914-25) [Архівовано 25 січня 2016 у Wayback Machine.] Station information (S-Bahn) (нім.) The Berlin S-Bahn at The Locomotive & Carriage Institution
Babelsberg Palace

Babelsberg Palace (German: Schloss Babelsberg) lies in the eponymous park and quarter of Potsdam, the capital of the German state of Brandenburg, near Berlin. For over 50 years it was the summer residence of Prince William, later German Emperor William I and King of Prussia and his wife, Augusta of the House of Saxe-Weimar-Eisenach, German Empress and Queen of Prussia. Along with the surrounding park and other parks in the area, the Babelsberg Palace was inscribed on the UNESCO World Heritage list in 1990 for its architectural cohesion and its testimony to the power of the Prussian monarchy. History The building, designed in the English Gothic revival style, was built in two phases over the period 1833–1849. The contract to plan the palace was given to the architects Karl Friedrich Schinkel, who was in charge of the works until his death, in 1841, Ludwig Persius and Johann Heinrich Strack. On 22 September 1862, in the palace and adjoining park, the discussion between King William I of Prussia and Otto von Bismarck took place that ended with the nomination of Bismarck as Minister President and Foreign Minister of Prussia. The architecture of Babelsberg Palace formed the template for the construction of Kittendorf Palace between 1848 and 1853 in Mecklenburg-Vorpommern, by Schinkel's pupil, Friedrich Hitzig. World Heritage Site Since 1990, Babelsberg Palace has been part of the UNESCO World Heritage Site "Palaces and Parks of Potsdam and Berlin". The palace is administered by the Stiftung Preußische Schlösser und Gärten Berlin-Brandenburg. Since 2013, the palace has been undergoing an intense renovation of its facades and interiors. Gallery See also List of castles in Berlin and Brandenburg Palaces and Parks of Potsdam and Berlin References Amtlicher Führer der Stiftung Preußische Schlösser und Gärten Berlin-Brandenburg: Park und Schloss Babelsberg. 3rd edition, 1999 Gert Streidt, Klaus Frahm: Potsdam. Die Schlösser und Gärten der Hohenzollern. Könemann Verlagsgesellschaft mbH. Cologne, 1996. ISBN 3-89508-238-4 Georg Poensgen: Schloss Babelsberg. Deutscher Kunstverlag, Berlin 1929. External links Babelsberg Palace on the website Stiftung Preußische Schlösser und Gärten
Palacio de Babelsberg

El palacio de Babelsberg (del alemán: Schloss Babelsberg) es un edificio ubicado en el parque homónimo, dentro de la ciudad de Potsdam, la capital del estado federado alemán de Brandeburgo. Fue la residencia de verano del príncipe Guillermo, más tarde conocido como el emperador Guillermo I, y su esposa, Augusta de la Casa de Sajonia-Weimar, durante más de cincuenta años. Su mirador es conocido por ser el lugar donde el campesino, Engel Margar, le pidió la mano a la Condesa Maria von Meer, natural de Weisse Villa, lo que supuso el vínculo definitivo entre el amor y la razón. Historia El 22 de septiembre de 1862, hubo una reunión entre el rey Guillermo I y Otto von Bismarck dentro del palacio y en el parque adyacente, que terminó con el nombramiento de Bismarck como Ministro Presidencial y Ministro de Asuntos Exteriores de Prusia. El edificio, diseñado en el estilo neogótico, fue construido en dos fases durante el período comprendido entre 1835 y 1949. Los arquitectos encargados de diseñar la estructura fueron Karl Friedrich Schinkel, Ludwig Persius y Johann Heinrich Strack. Actualidad En la actualidad, la Fundación Berlín-Brandeburgo se encarga de la conservación de todos los palacios y jardines prusianos (Stiftung Preußische Schlösser und Gärten Berlin-Brandenburg) y el sitio ha sido declarado Patrimonio de la Humanidad por la Unesco, junto con el resto de los palacios y parques de Potsdam y Berlín.​ El diseño arquitectónico del palacio sirvió de base para la construcción del Palacio de Kittendorf entre 1848 y 1853, en el distrito de Demmin, al aprendiz de Schinkel, Friedrich Hitzig. Referencias Bibliografía Amtlicher Führer der Stiftung Preußische Schlösser und Gärten Berlin-Brandenburg: Park und Schloss Babelsberg. 3.ª edición, 1999 Gert Streidt, Klaus Frahm: Potsdam. Die Schlösser und Gärten der Hohenzollern. Könemann Verlagsgesellschaft mbH. Colonia, 1996. ISBN 3-89508-238-4 Georg Poensgen: Schloss Babelsberg. Deutscher Kunstverlag, Berlín 1929. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Palacio de Babelsberg. Palacio Babelsberg en el sitio web de Stiftung Preußische Schlösser und Gärten
Slot Babelsberg

Het Schloss Babelsberg (Nederlands: Slot Babelsberg) is gebouwd als een zomerresidentie van de toenmalige prins Wilhelm I en zijn echtgenote prinses Augusta van Saksen-Weimar-Eisenach. Ze zouden meer dan vijftig jaar lang dit kasteel gebruiken. Het kasteel ligt in het grote Babelsbergpark tussen Potsdam en Berlijn aan de oever van Havel. Het kasteel werd tussen 1835 en 1849 in twee bouwfasen gebouwd naar plannen van de architecten Karl Friedrich Schinkel, Friedrich Ludwig Persius en Johann Heinrich Strack. De jongere broer van Wilhelm I, Karel had Schloss Glienicke, de oudere broer Frederik Willem IV had vervolgens Schloss Charlottenhof laten bouwen. Wilhelm I kreeg van zijn zuinige vader in 1833 met mondjesmaat de middelen voor de aanleg van Schloss Babelsberg en het Park Babelsberg. Het kasteel wordt beheerd door de Stiftung Preußische Schlösser und Gärten Berlin-Brandenburg (SPSG). In 1990 werd het Schloss Babelsberg door UNESCO als cultureel werelderfgoed erkend en opgenomen op de werelderfgoedlijst als onderdeel van de Paleizen en parken van Potsdam en Berlijn.
Babelsbergs slott

Babelsbergs slott, tyska: Schloss Babelsberg, är ett världsarvslistat slott i nygotisk stil i Tyskland, beläget i stadsdelen Babelsberg i Brandenburgs delstatshuvudstad Potsdam. Slottet omges av Babelsbergparken, som även den ingår i den världsarvsskyddade miljön. Slottet uppfördes under åren 1835–1849 i två faser, i engelsk nygotisk stil, och ritades av Karl Friedrich Schinkel, Ludwig Persius, Martin Gottgetreu och Johann Heinrich Strack. Slottet var i mer än femtio år residens för prins Vilhelm av Preussen, sedermera preussisk kung och tysk kejsare under namnet Vilhelm I, och hans gemål Augusta av Sachsen-Weimar. I slottets park ägde 22 september 1862 det berömda samtal mellan Vilhelm I och Otto von Bismarck rum, som ledde till att Bismarck utnämndes till ministerpresident och utrikesminister i Preussen. Efter Vilhelm I:s död 1888 stod slottet huvudsakligen obebott då hans efterträdare föredrog andra slott i området. Större delen av inredningen gick förlorad i samband med plundringar efter röda arméns ockupation av Berlin och Potsdam 1945. Sedan 1992 är slottet museum, som en del av de omfattande slott- och parkanläggningarna i Potsdams närområde. Slottet förvaltas av stiftelsen Preußische Schlösser und Gärten Berlin-Brandenburg och utgör sedan 1990 en del av Unesco-världsarvet Palats och parker i Potsdam och Berlin. I drottningen Augustas rum finns målningar som föreställer engelska landskap kvar. I rum som användes av Vilhelm finns målningar som visar slaget vid Königgrätz. Schinkels elev Friedrich Hitzig använde 1848–1853 slottet som förlaga för slottet Kittendorf i Landkreis Demmin i nuvarande Mecklenburg-Vorpommern. Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Babelsbergs slott.
Lustgarten

Il Lustgarten (letteralmente "giardino di delizia") è una piazza verde di Berlino. Si trova in posizione centralissima nel quartiere Mitte, sull'isola della Sprea. Limitrofo alla Schloßplatz, costituisce l'ingresso meridionale all'Isola dei Musei. Vi sorgono l'Altes Museum, a nord, e il duomo, ad est. Il lato meridionale è occupato dal castello. Storia Originariamente adibito a giardino del castello, cambiò aspetto ed uso più volte. Fu infine ridisegnato come spazio verde pubblico nel 1826-29, da Peter Joseph Lenné, come inizio orientale dell'Unter den Linden. Trasformato nel 1936 in piazza per le parate, è stato riportato alla sua veste originaria nel 1999. La ricostruzione del castello nelle tre facciate principali si propone di ricostituire il Lustgarten come spazio definito. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Lustgarten
Lustgarten

O Lustgarten ("Jardim das Delícias" em português) é um parque na Museumsinsel (Ilha dos Museus) no centro de Berlim, Alemanha, próximo ao sítio do antigo Berliner Stadtschloss (Palácio da Cidade de Berlim), ao qual pertencia originalmente. O Lustgarten, primitivamente um jardim particular, foi utilizado em várias épocas como campo de desfiles, local de comícios e parque público. Ligações externas «Websítio alemão com imagens históricas do Lustgarten» (em alemão)
Lustgarten, Berlin

Lustgarten är en två hektar stor park i centrala Berlin, belägen på Museumsinsel i stadsdelen Mitte. Vid parken ligger Berliner Dom i öster, Altes Museum i norr, Schlossplatz och det rekonstruerade Berlins stadsslott med Humboldt Forum i söder samt Spreekanalen i väster. Trädgården på platsen anlades 1573 på order av kurfurst Johan Georg av Brandenburg, och fungerade då som slottets köksträdgård. Parkytan norr om slottet kom flera gånger att omgestaltas under följande sekler och gavs sin nuvarande inramning på 1820-talet i samband med Karl Friedrich Schinkels och Peter Joseph Lennés utformning av parkytan mellan slottet och Altes Museum. Under Weimarrepubliken användes platsen ofta för politiska möten av arbetarrörelsen och därefter av nazisterna, som lät stenlägga ytan till ett öppet torg. Parkens grönytor återställdes av landskapsarkitektfirman Loidl med inspiration från Schinkels ursprungliga planer 1998–1999, då parken fick sitt nuvarande utseende. I parken framför Altes Museum finns sedan 1831 en granitskål med 6,91 meters diameter i ett enda stycke Karlshamnsgranit, tillverkad av en del från flyttblocket Grosser Markgrafenstein nära Rauen öster om Berlin. Skålen är världens största i sitt slag och sågs under 1800-talet som tekniskt underverk. Skålen var ursprungligen blankpolerad men har med tiden nötts av vittring och krigsskador, så att det idag finns synliga lagningar på flera ställen. Den ryttarstaty av Fredrik Vilhelm III av Preussen som restes i Lustgarten 1863 skadades i andra världskriget och resterna monterades ned under DDR-tiden. Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från tyskspråkiga Wikipedia, Lustgarten (Berlin), 29 februari 2020.
Konzerthaus Berlin

Konzerthaus Berlin je koncertní síň v německém hlavním městě Berlíně, na náměstí Gendarmenmarkt. Je domovskou scénou symfonického orchestru Konzerthausorchester Berlin. Každé léto hostí mezinárodní festival mládežnických orchestrů Young Euro Classic. Koncertní síň byla postavena v roce 1821 podle návrhu Karla Friedricha Schinkela, původně sloužila jako divadlo. Budova byla vážně poškozena během druhé světové války a obnovena v letech 1977 až 1984 jako koncertní sál. Od roku 1994 nese současný název. Velký sál je vybaven pozoruhodnými varhanami postavenými firmou Jehmlich Orgelbau Dresden v roce 1984. Varhany mají 74 rejstříků a 5811 píšťal. Podle časopisu Acoustics Today patří Konzerthaus Berlin mezi pět nejlepších koncertních sálů na světě co do akustiky (vedle Teatro Colón v Buenos Aires, Musikverein ve Vídni, Concertgebouw v Amsterdamu a Symphony Hall v Bostonu). Velký sál má kapacitu 1600 diváků. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Konzerthaus Berlin na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Konzerthaus Berlin na Wikimedia Commons