NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Hagebau

Hagebau Handelsgesellschaft für Baustoffe mbH & Co. KG er en tysk virksomhed, der handler med byggematerialer. Virksomheden udgør organisationen for ca. 350 byggemarkedsvirksomheder og byggematerialegrossister. De har ca. 1.500 afdelinger i Tyskland, Østrig, Schweiz, Luxemburg, Frankrig, Belgien og Spanien. Hagebau har hovedkvarter i Soltau, Niedersachsen. I blandt de tyske byggemarkedskæder er Werkers Welt og hagebau kompakt. Virksomheden har over 1.300 ansatte og en årsomsætning på 7,7 mia. euro (2022) Historie I 1964 blev Hagebau etableret som et indkøbsforbund for 34 Byggemarkeder. Syv år senere var der 100 virksomheder i Hagebau. I 1979 åbnede det første Hagebau-Markt. I dag er der ca. 350 virksomheder i indkøbssamarbejdet. Referencer
Hagebau

Hagebau is a German retailers' cooperative of independent wholesale and retail companies in the building materials, timber, tile and garden sectors. It is based in Soltau, Lower Saxony, and was founded in 1964. In the 2024 financial year the group reported sales of about €6.17 billion. History Hagebau was founded in 1964 by 34 building-materials merchants as a purchasing cooperative seated in Soltau. The first hagebaumarkt DIY store opened in 1979, taking the cooperative into retail. From 2007 to 2019 Hagebau cooperated with the Otto Group in the baumarkt direkt e-commerce joint venture. The partners ended the venture in 2019 and pursued separate online strategies. In April 2017 the supervisory board approved the integration of the ZEUS DIY systems business into Hagebau with effect from 1 January 2018, consolidating retail activities under hagebau Einzelhandel. Operations The cooperative covers both wholesale and retail. Retail is run as a franchise system for the hagebaumarkt and hagebau kompakt formats, supported by group services in logistics, IT and e-commerce. Trade reporting put the number of shareholding merchants at about 356 in 2023. Group sales were €7.67 billion in 2022 and €6.56 billion in 2023. The cooperative attributed the lower 2024 figure largely to a restructuring that ended intra-group resale, with its underlying goods business roughly stable at about €5.99 billion. In 2019 Hagebau introduced hageworX, an in-store DIY workshop concept, first piloted in Hanover. References
Helmholtzplatz

De Helmholtzplatz is een rechthoekig plein in het Berlijnse stadsdeel Prenzlauer Berg, district Pankow. Het plein is genoemd naar de natuurkundige Hermann von Helmholtz. Het ruim van groen voorziene plein met verschillende kinderspeelpleinen ligt op ongeveer drie meter boven de omliggende woonstraten Raumerstraße, Lychener Straße, Lettestraße en Dunckerstraße en vervult een parkfunctie voor de bewoners. De Helmholtzplatz ligt in het dichtbevolkte gebied in het noordoosten van Berlijn, dat begrensd wordt door de Schönhauser Allee, de Danziger Straße, de Prenzlauer Allee en de Ringbahn. In de omgangstaal wordt het gebied ook Helmholtzkiez genoemd. In het plan van Hobrecht uit 1862, dat ook bebouwing voorzag van het toen nog voor landbouw gebruikte Windmühlenberg, droeg het plein de omschrijving "D XII". In 1885 werd in het gebied een steenbakkerij gesloopt voor woningen. Het plein kreeg zijn huidige naam in 1897.
Densowsee

Der Densowsee ist ein natürlicher See im Naturpark Uckermärkische Seen in Brandenburg. Er liegt im Templiner Ortsteil Densow im Landkreis Uckermark. Geographie und Hydrographie Der Densowsee liegt im Süden des Gebiets des Ortsteils Densow, südlich des Gemeindeteiles Annenwalde. Von Norden fließt der Ragösenbach in den See, der Abfluss erfolgt ebenfalls über den Ragösenbach zum Großen Beutelsee. Der See hat eine Größe von 16 ha. Der Seespiegel liegt auf 49,6 m ü. NHN. Der See ist nicht geschichtet, der Trophie-Index beträgt 2,8, d. h. der See ist eutroph. Andere Quellen geben einen Trophie-Index von 3,8 an. Der See ist sehr flach, die maximale Probentiefe war 1 m. Andere Quellen geben eine Tiefe von 1,5 m an (Müller & Meier-Brook). Geschichte Der See wird bereits 1373 im Landbuch Karls IV. von 1375 als stagnum nomine Densow. Das mittelalterliche Dorf Densow lag nicht an der Stelle des heutigen Ortes Densow, sondern an der Stelle des heutigen Annenwalde am Densowsee. Im Badinger Erbregister von 1574 heißt er Densaw. Im Urmesstischblatt 2846 Gandenitz von 1825 ist er bereits als Densow See verzeichnet. Die Herkunft des Namens ist unsicher. Sophie Wauer im Brandenburgischen Namenbuch diskutiert noch die Möglichkeit einer Verbindung zum Gewässernamen Densbek und Densbach und, davon abgeleitet, zum Ortsnamen Dens. Molluskenvergesellschaftung Müller und Meier-Brook fanden 18 Arten von wasserlebenden Schnecken im Densowsee: Teichnapfschnecke (Acroloxus lacustris (Linnaeus, 1758)) Scharfe Tellerschnecke (Anisus vortex (Linnaeus, 1758)) Riementellerschnecke (Bathyomphalus contortus (Linnaeus, 1758)) Gemeine Schnauzenschnecke (Bithynia tentaculata (Linnaeus, 1758)) Weißes Posthörnchen (Gyraulus albus (O. F. Müller, 1774)) Gyraulus crista (Linnaeus, 1758) Gyraulus riparius (Westerlund, 1865) Linsenförmige Tellerschnecke (Hippeutis complanatus) (Linnaeus, 1758) Spitzschlammschnecke (Lymnaea stagnalis (Linnaeus, 1758)) Quellblasenschnecke (Physa fontinalis (Linnaeus, 1758)) Posthornschnecke (Planorbarius corneus (Linnaeus, 1758)) Gekielte Tellerschnecke (Planorbis carinatus O. F. Müller, 1774) Gemeine Tellerschnecke (Planorbis planorbis (Linnaeus, 1758)) Gemeine Schlammschnecke (Radix balthica (Linnaeus, 1758)) Segmentina nitida (O. F. Müller, 1774) Gemeine Sumpfschnecke (Stagnicola palustris (O. F. Müller, 1774)) Stagnicola sp. Flache Federkiemenschnecke (Valvata cristata (O. F. Müller, 1774)) Spitze Sumpfdeckelschnecke (Viviparus contectus (Millet, 1813)) Belege Literatur Reinhard E. Fischer (Mitautoren: Elzbieta Foster, Klaus Müller, Gerhard Schlimpert, Sophie Wauer, Cornelia Willich): Brandenburgisches Namenbuch. Teil 10: Die Gewässernamen Brandenburgs. Böhlau, Weimar 1996, ISBN 3-7400-1001-0, S. 52. Olaf Mietz (Projektleiter): Die Seen im Brandenburgischen Jungmoränenland. Teil 2. Gewässerkataster und Angewandte Gewässerökologie, LUA, Referat Öffentlichkeitsarbeit, Potsdam 1996. Reinhard Müller, Claus Meier-Brook: Seltene Molluskengesellschaften im Litoral brandenburgischer Kleinseen. In: Malakologische Abhandlungen. 22, Dresden 2004, S. 57–66 (PDF) Einzelnachweise
Museu Jueu de Berlín

El Museu Jueu (en alemany: Jüdisches Museum Berlin), està ubicat al districte de Kreuzberg de la ciutat de Berlín, Alemanya. Mostra, a través d'obres artístiques i objectes de la vida quotidiana, la història dels jueus que viuen i van viure a Alemanya durant els últims dos mil anys. L'edifici que acull el museu està dissenyat per l'arquitecte polonès Daniel Libeskind i va ser inaugurat el 1999. L'immoble té les façanes metàl·liques, finestres amb capritxoses formes i orientacions, i la planta amb forma de llamp. La idea principal que transmet l'edifici és el buit que han deixat els jueus berlinesos desapareguts durant l'Holocaust nazi. La Torre de l'Holocaust i el Jardí de l'Exili són altres dues construccions pertanyents al museu. Un primer museu sobre la cultura jueva fou fundat a Berlín el 1933 a Oranienburger Strasse, però seria tancat el 1938 pel règim nazi. La idea de la reobertura del museu a Alemanya apareixerà el 1971, prenent forma el 1975 a través del naixement d'una associació per la promoció d'aquest projecte. El 1978, de resultes d'una exposició sobre la història jueva, el museu de Berlín obre un departament especial. El 1989 es convoca un concurs. L'edifici és lliurat el 1999, però al començament no s'hi exposa. En un segon concurs s'hi van traslladar les col·leccions des del Martin-Gropius-Bau on eren emmagatzemades de manera provisional. Al museu s'entra pel Kollegienhaus, edificat el 1735 i antiga seu del tribunal prussià. Fou destruït per la Segona Guerra Mundial i reconstruït el 1963. Abans de la instal·lació del museu jueu, fou la seu del museu històric de Berlín. Avui és l'entrada al museu, oficines, auditori, restaurant, i s'hi fan exposicions especials. Vegeu també Llista de monuments d'Espais de Memòria Memorial Democràtic de Catalunya Referències
Jüdisches Museum Berlin

Jüdisches Museum Berlin er et museum i Berlin. Fra 2001 til 2017 dokumenterede museets permanente udstilling næsten 2.000 års jødisk historie i Tyskland. De kommende to år skal udstillingsrummene renoveres, for øjeblikket er kun en del af Libeskind-bygningen tilgængelig. Imidlertid præsenteres en beskeden udstilling om byen Jerusalem i Den Gamle Bygning. Det første jødiske museum i Berlin blev åbnet i januar 1933 i Oranienburger Straße, men blev lukket i 1938. Ideen om at genoprette et museum i West-Berlin blev foreslået i 1971, og en "forening for et jødisk museum" blev grundlagt fire år senere. I 1978 kunne Berlins bymuseum vise en udstilling om byens jødiske historie. I 1999 stod museumsbygningen af Daniel Libeskind færdig. Jüdisches Museum Berlin fik status som selvstændigt museum. Den permanente udstilling åbnede i 2001. Under den selvejende institution hører også arkivet, biblioteket og akademiet. Fra 1997-2014 var direktøren for museet professor W. Michael Blumenthal, som oprindelig er fra Berlin, men var amerikansk finansminister under præsident Jimmy Carter. Han blev efterfulgt af Peter Schäfer i september 2014. Eksterne links Museets hjemmeside Litteratur Bernhard Schneider: Daniel Libeskind. Jewish Museum Berlin, Pestel forlag, ISBN 3-7913-2075-0.
Jüdisches Museum Berlin

Het Jüdisches Museum Berlin, het Joodse Museum Berlijn, is het grootste Joodse museum in Europa. Het museum, dat geopend werd in september 2001, is gevestigd in de Lindenstraße in de Berlijnse wijk Kreuzberg. Het bestaat uit twee ondergronds verbonden gebouwen: het oude gebouw van het barokke Kollegienhaus (voorheen Kammergericht) en het zigzagvormige nieuwe gebouw ontworpen door de Amerikaanse architect Daniel Libeskind. Er wordt wel gezegd dat Libeskind het gebouw eruit heeft willen laten zien als een gebroken davidster, maar daaraan wordt getwijfeld. Aan de andere kant van de Lindenstraße werd in 2011 de Academie van het Joodse Museum gebouwd in de voormalige markthal voor bloemen, ook volgens een ontwerp van Libeskind. In de academie bevinden zich het archief, de bibliotheek, het museumonderwijs, de tuin van de Diaspora en een evenementenhal. De bedoeling van dit Joodse museum is de bezoekers te laten nadenken over antisemitisme en Jodenvervolging. Externe link (de) Website van het Jüdisches Museum Berlin
Muzeul evreiesc din Berlin

Muzeul evreiesc din Berlin (în germană Jüdisches Museum Berlin) prezintă informații despre istoria evreilor germani cu perioade de înflorire și de crize în relațiile dintre evrei și germani. Muzeul deține documente care au o vechime de până la 2000 de ani. Printre altele, în muzeu se află o arhivă bogată, Rafael Roth Learning Center și un centru de cercetare. Clădirea muzeului este o construcție modernă, cu o formă neregulată, aflată în centrul Berlinului, pe strada Linden (Teilor) în sectorul Kreuzberg. Clădirea muzeului a fost proiectată de arhitectul american Daniel Libeskind, forma clădirii căutând să simbolizeze steaua lui David frântă. Directorul muzeului este în prezent W. Michael Blumenthal. Muzeul a avut cca. 734.000 de vizitatori de la deschiderea sa din anul 2001 până în anul 2007, fiind unul dintre cele mai vizitate muzee din Berlin. Note Legături externe Materiale media legate de Muzeul evreiesc din Berlin la Wikimedia Commons Site web oficial Situl lui Daniel Libeskind despre muzeu Arhivat în 4 decembrie 2010, la Wayback Machine. și despre Curtea de sticlă Arhivat în 4 decembrie 2010, la Wayback Machine. Galerie foto- Muzeul evreiesc din Berlin Leo Baeck Institute, NY Arhivat în 15 ianuarie 2011, la Wayback Machine. Der Glashof Arhivat în 1 aprilie 2010, la Wayback Machine. Documentele de construcție a Centrului de Informare a Oțelului Was wir vergessen wollten. Das Jüdische Museum öffnet die deutsche Geschichte. („Ce am vrut să uităm”) în: Die Zeit, 37/2001, pagina 1
Jüdisches Museum Berlin

Jüdisches Museum Berlin är ett museum i Berlin. Det visar besökarna två årtusenden av tysk-judisk historia och relationerna mellan judar och icke-judar i Tyskland. Museet har en permanent utställning och flera utställningar som växlar, ett omfattande arkiv, Rafael Roth Learning Center och forskarplatser. De olika avdelningarna arbetar för att visa den judiska kulturen och den tysk-judiska historien. Museet ligger i stadsdelen Kreuzberg och binder samman Collegienhaus i barock och en nybyggd del. Den nya delen ritades av den amerikanske arkitekten Daniel Libeskind. Det judiska museet i Berlin hedrar alla judar som omkom under Förintelsen. Man får följa judarnas liv under andra världskriget. Delar av samlingen utgörs av föremål som övertogs från Berliner Stadtmuseum. Många utställningsobjekt donerades av judar från hela världen som lever i exil. Garten des Exils Trädgården består av 49 betongpelare på vars topp det växer ryska olivträd (Elaeagnus angustifolia). Träden symboliserar hopp . Betongpelarna är arrangerade i en fyrkant, stående vertikalt på ett sluttande golv. Trädgårdens form – en fyrkant - är den enda helt rektangulära formen i byggnaden. På en skylt vid betongpelarna har Daniel Libeskind förklarat konstruktionen av trädgården med orden: Integrerade projekt Museet har en akademi som forskar om migration, integration och kulturell utbyte. Det finns ett dockteater i museet. Varje sommar hölls en chanukka-marknad. Källor Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från tyskspråkiga Wikipedia, Jüdisches Museum Berlin, 25 december 2006. Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Jüdisches Museum. Officiell webbsida
Motzener See

Motzener See er en sø der ligger syd for byen Mittenwalde i Dahme-søområdet, syd for Berlin. Motzener See er forbundet med Nottekanalen via Galluner kanalen og er derfor en del af nettet af vandveje i Brandenburg. Den strækker sig i nord-sydgående retning mellem Motzen -Mittenwald og bydelen Kallinchen i Zossen . Grænsen mellem landkreiseneTeltow-Fläming og Dahme-Spreewald går gennem søen i nord-sydlig retning. Bundesautobahn 13 løber forbi søen omkring en kilometer mod øst. Der er tre badeområder, bådudlejning og en golfklub ved søen . Motzener See betragtes som "den tyske nudistkulturs våde vugge", og organiseret nøgenbadning påståes at være startet ved " Märchenwiese " allerede i 1919. Den er en af de reneste søer i Brandenburg. Triatlon-begivenheden Kallinchen Triathlon finder sted ved Motzener See, Eventet 2024 vil være den 32, og der forventes også 700 deltagere. Weblinks "Badestelle Kallinchen, Campingplatz, AKK, Motzener See. Badestellen im Land Brandenburg - LUIS-Daten". badestellen.brandenburg.de. Hentet 2016-09-06. "Badestelle Motzen, Motzener See. Badestellen im Land Brandenburg - LUIS-Daten". badestellen.brandenburg.de. Arkiveret fra originalen 26. oktober 2020. Hentet 2016-09-06. "Badestelle Kallinchen, Strandbad, Motzener See. Badestellen im Land Brandenburg - LUIS-Daten". badestellen.brandenburg.de. Arkiveret fra originalen 22. oktober 2020. Hentet 2016-09-06. "Badestelle Kallinchen, Campingplatz, Motzener See. Badestellen im Land Brandenburg - LUIS-Daten". badestellen.brandenburg.de. Arkiveret fra originalen 26. oktober 2020. Hentet 2016-09-06. Referencer
Motzener See

Der Motzener See ist ein südlich von Berlin und südlich von Mittenwalde gelegener See im Dahme-Seengebiet. Der Motzener See ist über den Galluner Kanal mit dem Nottekanal verbunden und damit ein Teil des brandenburgischen Wasserstraßennetzes. Er erstreckt sich in Nord-Süd-Richtung zwischen dem Mittenwalder Ortsteil Motzen und dem Zossener Ortsteil Kallinchen. Durch den See verläuft in Nord-Süd-Richtung die Grenze zwischen den Landkreisen Teltow-Fläming und Dahme-Spreewald. Die Bundesautobahn 13 führt etwa einen Kilometer östlich am See vorbei. Er bietet drei Badestellen, einen Bootsverleih und einen Golfclub. Der Motzener See gilt als die „nasse Wiege der deutschen Freikörperkultur“ und das organisierte Nacktbaden soll an der „Märchenwiese“ bereits 1919 begonnen haben. Er gehört zu den saubersten Seen in Brandenburg. Am Motzener See findet die Triathlonveranstaltung Kallinchen Triathlon statt, im Jahr 2012 in der 21. Auflage mit rund 700 Teilnehmern; 2024 werden bei der 32. Auflage ebenfalls 700 Teilnehmer erwartet. Siehe auch Liste der Seen in Brandenburg Weblinks Badestelle Kallinchen, Campingplatz, AKK, Motzener See. Badestellen im Land Brandenburg - LUIS-Daten. In: badestellen.brandenburg.de. Abgerufen am 6. September 2016. Badestelle Motzen, Motzener See. Badestellen im Land Brandenburg - LUIS-Daten. In: badestellen.brandenburg.de. Abgerufen am 6. September 2016. Badestelle Kallinchen, Strandbad, Motzener See. Badestellen im Land Brandenburg - LUIS-Daten. In: badestellen.brandenburg.de. Abgerufen am 6. September 2016. Badestelle Kallinchen, Campingplatz, Motzener See. Badestellen im Land Brandenburg - LUIS-Daten. In: badestellen.brandenburg.de. Abgerufen am 6. September 2016. Einzelnachweise
Schwedenhaus (Berlin)

Das Wohnhochhaus Schwedenhaus, Altonaer Straße 3/9, im Berliner Hansaviertel wurde von den Architekten Fritz Jaenecke und Sten Samuelson zur Interbau 1957 gebaut. Es steht heute unter der Objektnummer 09050387,T unter Denkmalschutz. Literatur Der Spiegel: Interbau. Heiliger Otto, 31. Juli 1957. Die Welt: Zurück in die Zukunft: Leben im Hansaviertel, 18. November 2007. Senatsverwaltung für Stadtentwicklung und Umwelt, Berlin: Denkmale in Berlin. Bauten der "Interbau 57" & Hansaviertel. Frank-Manuel Peter: Das Berliner Hansaviertel und die Interbau 1957. Sutton Verlag GmbH, Erfurt 2007, ISBN 978-3-86680-151-6, S. 43 (eingeschränkte Vorschau in der Google-Buchsuche – darin: historische Fotos vom Bau des Schwedenhauses). Annemarie Rothe: Wir wohnen gern modern – Fragen zum Umgang mit einer historischen Heizungsanlage. In: Restaurator im Handwerk. Ausgabe 3/2011, S. 8–12. Weblinks Eintrag 09050387 in der Berliner Landesdenkmalliste Das Hansaviertel in Berlin (Foto-Galerie mit Schwedenhaus)
Schwedenhaus

La Schwedenhaus (letteralmente: "casa svedese", dal paese d'origine degli architetti progettisti) è un edificio residenziale multipiano di Berlino, sito nel complesso residenziale dell'Hansaviertel, nell'omonimo quartiere. Come l'intero complesso, anche la Schwedenhaus rappresenta un esempio importante di architettura moderna del dopoguerra, ed è posta sotto tutela monumentale (Denkmalschutz). Storia L'edificio venne costruito nel 1957 nell'ambito dell'esposizione Interbau, alla quale si deve l'intero complesso dell'Hansaviertel. Fu progettato dagli architetti Fritz Jaenecke e Sten Samuelson, di Malmö (Svezia). Come tutti gli edifici dell'Hansaviertel, anche lo Schwedenhaus venne realizzato a scopo dimostrativo per mostrare le possibilità offerte all'edilizia residenziale dalle nuove tecniche costruttive: in particolare, nello Schwedenhaus si fece largo uso di elementi prefabbricati di concezione svedese. Caratteristiche L'edificio, posto sul lato sud della Altonaer Straße in posizione quasi simmetrica alla casa Niemeyer, costituisce con questa una sorta di "porta" del quartiere per chi proviene dalla Colonna della Vittoria. Si tratta di una casa in linea disposta in direzione est-ovest, con una lunghezza di 85 m e una profondità del corpo di fabbrica di 11 m. L'edificio conta 9 piani di appartamenti più il terreno, adibito ad uso commerciale, e raggiunge un'altezza di 31 m. La struttura portante è in calcestruzzo armato, con setti murari portanti prefabbricati posti trasversalmente al corpo di fabbrica che sostengono il peso dei solai. Questi sporgono da entrambi i lati dell'edificio, consentendo così di ricavare lungo la facciata sud delle logge affacciantisi sul parco del Tiergarten, e lungo la facciata nord dei ballatoi che permettono l'accesso agli appartamenti. I connettivi verticali sono separati fra due corpi scala vetrati posti all'esterno dell'edificio (di fronte alla facciata nord) e quattro ascensori posti all'interno. Coerentemente con il carattere dimostrativo dell'edificio e con la tecnica di prefabbricazione utilizzata, le piante degli appartamenti sono rigidamente concepite e si ripetono identiche in tutti gli appartamenti; secondo l'uso scandinavo, presentano un locale di soggiorno di dimensioni molto ampie sul quale si affacciano tutte le stanze della casa. Il numero complessivo degli appartamenti è di 69. Note Bibliografia (DE) Rolf Rave e Hans-Joachim Knöfel, Bauen seit 1900 in Berlin, Berlino (Ovest), Kiepert, 1968, scheda 38.13, ISBN non esistente, IDN 457887206. (DE) Gabi Dolff-Bonekämper e Sylvia Butenschön, Hansaviertel Interbau 1957, in Adrian von Buttlar, Kerstin Wittmann-Englert e Gabi Dolff-Bonekämper (a cura di), Baukunst der Nachkriegsmoderne. Architekturführer Berlin 1949–1979, Berlino, Dietrich Reimer, 2013, pp. 291-304, ISBN 978-3-496-01486-7. (DE) Schwedenhaus, in Hansaviertel Berlin Kompakt. Architekturführer zur Interbau 57, Berlino, edito dal Bürgerverein Hansaviertel e.V., 2015, pp. 60-61, ISBN 978-3-00-051046-5. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla Schwedenhaus Collegamenti esterni Schwedenhaus, su archINFORM.
Schwedenhaus

Ej att förväxla med Sverigehuset i Stockholm Das Schwedenhaus (Sverigehuset) kallas en byggnad vid Altonaerstrasse 3–9 i Berlin. Huset ritades av arkitekterna Fritz Jaenecke och Sten Samuelson och var Sveriges bidrag till byggmässan Interbau 1957. Das Schwedenhaus omfattas av Denkmalschutz (motsvarande byggnadsminne). Bakgrund I ramen för återuppbyggnaden av det under andra världskriget förstörda Hansaviertel arrangerades 1957 en internationell byggmässa i dåvarande Västberlin. Redan 1952 inbjöds 53 arkitekter från 13 länder till tävlingen, samtliga var representanter för Neues Bauen, den moderna efterkrigsarkitekturen. Skandinaviens bostadsproduktion stod för modernitet och nya levnadsformer och unga tyska arkitekter reste norrut för att hämta impulser. Efter ett urval kom 35 objekt att realiseras som uppfördes under åren 1956 till 1959. Ett av dem var ett stort skivhus, "Zeilen-Hochhaus", ritat av arkitektbyrån Jaenecke & Samuelson från Malmö. Deras skapelse uppskattades särskild av Interbaus besökare och kallades snart ”Das Schwedenhaus”. Byggnaden Jaenecke & Samuelson "Zeilen-Hochhaus" uppfördes 1956-1957. Det är en 85 meter långt, 11 meter brett, 31 meter högt och innehåller 68 lägenheter, övervägande fyrarummare om 95 m² vardera, som var stort för tiden. Våningarna och lägenheterna nås via två utanpåliggande, inglasade trapphus samt loftgångar från norrsidan. Mot söder anordnades indragna balkonger, med en längd motsvarande varje lägenhetens bredd. I bottenvåningen fanns affärer och restauranger. Byggnaden och planlösningen innehöll ett antal innovationer som var nya i Tyskland men var vanliga för Sverige. Så utfördes exempelvis planen flexibel genom flyttbara innerväggar och ett "allrum" utan dörrar bildade, som ett slags vardagsrum, lägenhetens centrum. Konceptet med allrum hade av inredningsarkitekten Lena Larsson visats på bomässan H55 i Helsingborg. Runt allrummet lades barnens rum, föräldrasovrummet, kök och bad. Köken var enligt svensk köksstandard komplett inredda med skåp, arbetsbänkar, spis samt kyl och frys. Än idag finns några boende som stolt visar upp sitt ursprungliga skandinaviska "inbyggnadskök". Till andra nyheter hörde en extra god värmeisolering, 3-glasfönster och golvvärme. På taket fanns sensorer som reglerade byggnadens värmebehov. Byggnadens exteriör är i stort sedd oförändrad sedan det byggdes. Husets gavlar har blivit tilläggsisolerade på 1970-talet. Lägenheternas interiör har, tack vare flexibla innerväggar, förändrats under åren, vilket var arkitekternas avsikt och inte heller strider mot byggnadsminnesklassningen utan är en del av den. Källor Stad Berlin: Das Hansaviertel, sid. 47-51 (tyska). Stad Berlin: Denkmaldatenbank, Teilobjekt Mietshaus Altonaer Straße 3 & 5 & 7 & 9 (tyska). Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Schwedenhaus.