Mikojan-Gurevitj MiG-21

Mikojan-Gurevitj MiG-21 (ryska: Микоян Гуревич МиГ-21, NATO-rapporteringsnamn: Fishbed) är ett sovjetiskt jaktflygplan som utvecklades och producerades av den ryska flygtillverkaren Mikojan-Gurevitj. Utveckling Den första deltavingprototypen (benämnd Je-4, även skriven E-4) flög den 14 juni 1956, och produktionsserietillverkade MiG-21 trädde i tjänst tidigt under 1959. Operationell historia MiG-21 utkämpade strider i Vietnamkriget och var ett av de mest avancerade flygplanen av sin tid. Detta till trots föredrog många nordvietnamesiska äss att flyga MiG-17 då MiG-21:s höga vingbelastning gjorde flygplanet mindre lättrörligt och manövrerbart än MiG-17. Genom bruket av deltavingekonfigurationen kom flygplanet att bli det första framgångsrika sovjetiska flygplanet som kombinerade jaktplans- och genskjutningsjaktplansegenskaper i ett enda flygplan. Flygplanet räknades som ett lättviktsjaktplan och kunde nå Mach 2 trots sin relativt svaga motor. Flygplanets motsvarighet i västvälden utgjordes av det amerikanska F-104 Starfighter, det franska Mirage III och svenska Saab 35 Draken. MiG-21 användes i stor skala i konflikterna i Mellanöstern på 60- och 70-talet av Egyptens, Syriens och Iraks flygvapen mot Israel. MiG-21 utklassades av den modernare F-15 Eagle (som konstruerats huvudsakligen för att bekämpa den sovjetiska MiG-25 "Foxbat"), som anskaffades av Israel på 1970-talet. Det indiska flygvapnet har varit en av de största användarna av detta plan sedan den använts i 1971 års krig med goda resultat. Flygplanet användes även så sent som 1999 i Kargilkriget med blandade resultat. MiG-21 användes även i de tidiga skedena under det afghansk-sovjetiska kriget men fick snart träda tillbaka till förmån för de nyare och bättre MiG-23 och MiG-27. På grund av bristande information är tidiga uppgifter om MiG-21 ofta ihopblandade med liknande flygplan som höll på att utvecklas av Suchoj. Jane's All the World's Aircraft 1960-1961 beskriver "Fishbed" som en Suchojkonstruktion och använder en bild av Su-9 "Fishpot." Finland – användning Finländska flygvapnet skaffade de första 22 MiG-21F-13 år 1963, som var i bruk till år 1986. Flygvapnet hade också sex tvåsitsiga skolvarianter, två vardera av varianterna MiG-21UTI, MiG-21UM och MiG-21US. Åren 1978–1984 skaffades sammanlagt 26 MiG-21bis-allvädersjaktflygplan. MiG-21bis-varianterna utvecklades och förbättrades på många sätt i Finland. Den sista MiG-21bis, MG-138 (sn 75084608) togs ur bruk den 7 mars 1998 vid Karelens flygflottilj i Rissala. Flygplanet kan idag beskådas vid Mellersta Finlands flygmuseum i Tikkakoski. CF-121 Redhawk – aprilskämtet Den 1 april 2020 publicerade sajten The Aviation Geek Club en lång och välillustrerad artikel om hur Kanadas flygvapen 1960 köpte 30 stycken MiG-21 som ersättare för det nedlagda jaktflygplanet Avro Arrow. Dessa skulle ha tagits i tjänst av 121 och 441 Squadron i Cold Lake, Alberta med beteckningen CF-121 Redhawk. Inköpet skulle ha vållat en infekterad konflikt mellan USA och Kanada vilken skulle ha slutat med att Kanada återlämnade flygplanen till Sovjetunionen. Artikeln var ett aprilskämt, men nådde stor spridning inom flygkretsar vilket land annat ledde till lansering av flygplansmodeller av MiG-21 med kanadensisk märkning och ett ”skin” i datorspelet War Thunder. Varianter MiG-21 har tillverkats i minst 20 varianter med fyra större omkonstruktioner och använts av ca 50 olika flygvapen. Utöver den sovjetiska produktionen, förekom tillverkning i Kina ("Jianjiji-7" eller "J-7"), Indien och Tjeckoslovakien. Utöver dessa skedde en ombyggnad i Israel av begagnade MiG-21 till ”MiG-21-2000” där planen försågs med modern avionik och västerländska motorer. Je-2 (Nato-rapporteringsnamn Faceplate): Prototypflygplan med pilvingar. Je-4 (I-500): Prototypflygplan med deltavingar. Je-5 (Fishbed): Prototypflygplan med deltavingar. Je-6: Tre förproduktionsflygplan. Je-6T: Prototypen döptes om till MiG-21F. MiG-21 (Fishbed-A): Första produktionsserien. MiG-21F (Fishbed-B) : Ensitsigt dagjaktplan. Första produktionsplanet. 40 tillverkades. MiG-21F hade en Tumanski R-11 turbojetmotor och två 30mm NR-30 kanoner. Je-50: Prototypflygplan med bakåtsvepta vingar. Je-66: Ensitsig variant som byggdes för att slå världsrekordet i hastighet. Je-66A: Byggdes för att slå världsrekordet i altitud. Je-66B: Je-76: Je-152: Större Mig-21 som tog minst tre världsrekord. MiG-21U (Mongol-A): Tvåsitsigt skolflygplan av MiG-21F-13. Kallades Type 66 i Indien. MiG-21US: Tvåsitsigt skolflygplan. Kallades Type 68 i Indien. MiG-21UT (Mongol-B): Tvåsitsigt skolflygplan. MiG-21UM (Mongol-B): Tvåsitsigt skolflygplan av MiG-21MF. Kallades Type 69 i Indien. Användes också av bl.a. Serbien. MiG-21UMD: Kroatisk-modifierad Nato-interoperabelt tvåsitsigt beväpnat skolflygplan baserat på MiG-21UM. MiG-21F-13 (Fishbed-C): Ensitsigt dagjaktplan med kort räckvidd. Första massproducerade varianten. Planet hade en Tumanski R-11 turbojetmotor och två Vympel K-13 (AA-2 Atoll) robotar mot flygplan samt en 30mm NR-30-kanon. I Indiska flygvapnet kallades detta plan för Type 74. Flygplanet tillverkades även i Kina under benämningen Chengdu J-7 eller F-7 för exportversionen. Chengdu J-7I: Den första kinesiska produktionsmodellen. Liksom MiG-21F-13 var planet ett ensitsigt dagjaktplan med kort räckvidd, med en Wopen WP-7 turbojetmotor. Flygplanet exporterades till Albanien och Tanzania under designationen F-7A. MiG-21I "Analog" : Testflygplan vid utprovningen av Tu-144s vingdesign. MiG-21SPS: Östtysk version. MiG-21P (Fishbed-D): Ensitsigt flygplan med begränsad allvädersförmåga, enbart beväpnad med jaktrobotar. MiG-21PF (Fishbed-D): Ensitsigt flygplan med begränsad allvädersförmåga med RP21-Sapfir-radar. MiG-21PF är andra produktionsmodellen. Prototypen kallades Je-7, och i Indien för Type 76. MiG-21FL: Exportmodell av MiG-21PF. Byggdes på licens i Inden under designationen Type 77. MiG-21PFS (Fishbed-F): Ensitsigt flygplan med begränsad allvädersförmåga med uppgraderad radar och kraftigare motor. MiG-21PFM (Fishbed-F) : Förbättrad MiG-21PFS. MiG-21 (Fishbed-G): Experimentflygplan med kort start- och landningsförmåga. MiG-21R (Fishbed-H): Ensitsig variant av MiG-21PFM för taktisk spaning. MiG-21RF (Fishbed-J): Ensitsig variant av MiG-21MF för taktisk spaning. MiG-21S (Fishbed-J): Ensitsigt jaktplan, med RP-22 radar och extern kanonkapsel (flygplanet identifierades felaktigt av NATO som MiG-21PFMA); även kallat E-8 eller Type 88 i Indien. MiG-21SM: Ensitsigt jaktflygplan med Tumanski R-13-300 turbojetmotor. MiG-21PFL: Nordvietnamesisk variant. MiG-21M: Exportvariant med Tumanski R-13 turbojetmotor. Licensbyggdes även i Indien som Type 96. MiG-21MF (Fishbed-J): Ensitsigt jaktplan, med RP-22 radar och Tumanski R-13-300 turbojetmotor. MiG-21MT: MiG-21SMT (Fishbed-K): Ensitsigt jaktplan med Tumanski R-13 turbojetmotor, mer bränsle och bättre elektroniska motmedel. MiG-21bis Lazur-M (Fishbed-L): Ensitsigt jakt- och markstridsplan. Sista produktionsmodellen. Utrustat med Tumanski R-25-300 turbojetmotor. MiG-21bisD: Kroatisk-modifierad Nato-interoperabel version av MiG-21bis med nya kommunikationssystem och IFF. MiG-21bis-SAU (Fishbed-N): Ensitsigt jakt- och markstridsplan. JJ-7: Tvåsitsigt skolflygplan av J-7. Exportvarianten kallades FT-7. MiG-21-93/Bison: Stor uppgradering av MiG-21bis som levererades till Indien 2000-2005. MiG-21 LanceR-A/B/C: År 1995-1996. B var 2-sitsig. Uppgraderade MiG-21M/UM/MF för Rumänien. J-7II: Uppgraderad variant av J-7. Ensitsigt med begränsad allvädersförmåga, med två 30mm kanoner och kraftfullare Wopen WP-7B turbojetmotor. Exporterades till Egypten, Sudan och Irak under benämningen F-7B. J-7E: Förbättrad variant med kraftfullare motor. J-7MG: Förbättrad variant. J-7III: Ensitsigt allvädersjaktplan med Wopen WP-13 turbojetmotor. F-7BS: Exportvariant för Sri Lanka. F-7M Airguard: Exportvariant för Bangladesh, Iran, Myanmar och Zimbabwe. F-7MP: Exportvariant för Pakistan. F-7P Skybolt: Exportvariant för Pakistan. Utlandstillverkade varianter Åren 1962-1972 tillverkades 194 MiG-21F-13 på licens av Aero Vodochody i Tjeckoslovakien. Produktionen av MiG-21bis på licens av Hindustan Aeronautics i Indien pågick till 1984. Trots många haverier under 1990-talet, som ledde till att flygplanet kallades "flygande kistan" i det indiska flygvapnet, beslutade man att uppgradera ca 128 MiG-21bis till MiG-21 Bisonstandard. Dessa fortsatte i indisk tjänst till 2025. Kinesiska kopior av MiG-21 kallas Chengdu J-7 eller F-7 vid export. Israeli Aircraft Industries (IAI) tillverkade ett uppgraderingspaket för MiG-21 som kallades MiG-21-2000. Ryssland erbjöd flera uppgraderingar av MiG-21 till bl.a. MiG-21-93/97/98-standard. Detta inkluderade uppgradering av avioniken, installation av Kopyo pulsdopplerradar som används av MiG-29 och som tillåter att flygplanet avfyrar modernare vapen som Vympel R-77 jaktrobot med lång räckvidd. Den uppgraderade avioniken förstärker flygplanets överlevbarhet såväl som dess möjlighet att möta fiendeflygplan. Andra uppgraderingar inkluderar installationen av dubbel HDU, hjälmmonterat sikte och avancerade flygkontrollsystem. I ett samarbete mellan Aerostar SA och Elbit har Lancer-uppgraderingspaketet utvecklats för MiG-21:an. 114 stycken MiG-21:or har uppgraderats till MiG-21 Lancer för det rumänska flygvapnet. Händelser, incidenter, olyckor En nordvietnamesisk MiG-21MF som flögs av Phạm Tuân över Hanoi, i Nordvietnam den 27 december 1972 var troligtvis orsaken till den enda nedskjutningen av en amerikansk B-52:a genom tiderna. B-52:an hade cirklat över Hanoi under operation Linebacker II. Mellan 1971 och april 2012 registrerades 482 krascher med MiG-21. 171 piloter, 39 civila, åtta i service personal och en i flygbesättning drabbades/omkom. Inga senare officiella data finns. Användare Följande stater använder eller har använt MiG-21 eller någon av de andra besläktade flygplanen i sina flygvapen: Användare Tidigare användare Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Mikojan-Gurevitj MiG-21.