NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Bell Tower of Berlin Olympic Stadium

The Bell Tower of Berlin Olympic Stadium is a 77-metre-high (253 ft) observation tower that was built in 1934 after plans by Werner March. The steel skeleton construction was faced with dressed limestone. The tower is located at the western end of the Olympiastadion. After the Second World War, Soviet troops accidentally set the tower's contents on fire and it was no longer stable. Therefore, the British engineers blew it up in 1947. The Olympic Bell – weighing 9.60 tons, which had survived the fire and remained in its place in the tower – fell 77 metres (253 ft), cracked and has been unable to sound since then. In 1956 the bell was rescued, only in order to be used as a practice target using anti-tank ammunition. The old bell survives to this day and serves now as a memorial. Between 1960 and 1962 the tower was rebuilt following the old plans, although the tower is now 77.17 metres (253.2 ft) high. In it hangs the present Olympic Bell weighing 4.50 tons with the German Federal Eagle, the Brandenburg Gate and the texts between the Olympic rings (in German language): "Olympic Games 1936" and "I call the youth of the world". The bell rings the note F sharp. The tower is an important tourist destination offering a panorama of Berlin, Spandau, the Havel Valley, Potsdam, Nauen and Hennigsdorf. See also List of towers External links Homepages of the Olympic Bell Tower in Berlin
Clocher du Stade olympique de Berlin

Le clocher du Stade olympique de Berlin est aujourd'hui une tour d'observation de 77,17 mètres de haut. Il a été construit en 1934 selon les plans de Werner March. La structure en acier est recouverte de plaques en calcaire. La cloche a été fabriquée à Bochum le 14 août 1935 et pendue à Berlin le 11 mai 1936. Le transfert de la cloche de Bochum à Berlin est l'objet d'une tournée à travers différentes villes allemandes, une propagande pour les Jeux Olympiques de 1936 retransmise par la radio. Elle a une masse de 9,6 tonnes. Elle est décorée des représentations de l'Aigle allemand, de la Porte de Brandebourg et des anneaux olympiques et porte le texte : « Jeux Olympiques de 1936 » et « Je convie la jeunesse du monde » (« Ich rufe die Jugend der Welt »). Sa note est un fa♯. Après un incendie à la fin de la Seconde Guerre mondiale, la tour n'était pas stable et est abattue le 15 février 1947 par les Britanniques. Entre 1960 et 1962, la tour est reconstruite d'après des anciens plans. On y accroche à l'intérieur une autre cloche qui vient du stade Hanns-Braun sur le site olympique. Elle mesure 4,28 mètres de haut avec un diamètre d'environ 2,80 mètres et pèse 4,5 tonnes. La cloche originale n'avait pas été enlevée au moment de la destruction en 1947, sa chute l'a tellement endommagée qu'on ne pouvait la réutiliser. Pour éviter le vol, on l'avait enterrée. On la retrouve avec des détecteurs en 1956 et on la déterre le 16 décembre. Au pied de la tour se trouve Langemarckhalle (de). Les autres salles servent de lieu d'exposition en 2006 sur le site des Jeux olympiques d'été de 1936. À long terme, il deviendra un musée du sport à Berlin. Le clocher est ouvert à la visite tous les jours de la mi-mars à mi-novembre et de mi-novembre à mi-mars le week-end s'il n'y a pas de neige. Un ascenseur amène les visiteurs à une plateforme d'observation qui donne une vue panoramique, entre autres, sur le Parc olympique, le stade olympique, le Waldbühne ainsi que sur la ville de Berlin et le Brandebourg. Source, notes et références (de) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en allemand intitulé « Glockenturm Berlin » (voir la liste des auteurs). Lien externe Site officiel, traduction disponible en français Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail des Jeux olympiques Portail de l’Allemagne Portail de Berlin
Glockenturm

Glockenturm, Berlins Olympiastadions klocktorn, är ett 77,17 meter högt utsiktstorn. Det byggdes 1934 efter Werner Marchs ritningar. Stålkonstruktionen kläddes med kalkstensplattor. Efter en brand var tornet inte längre säkert och sprängdes 15 februari 1947. Glockenturm återuppbyggdes 1960–1962 efter de gamla ritningarna. Werner March medverkade vid återuppbyggandet. I klocktornet hänger en 4,5 ton tung klocka med inskriften "Ich rufe die Jugend der Welt – Olympische Spiele 1936" ("Jag kallar världens ungdom – Olympiska sommarspelen 1936"). Den blev gjuten då den gamla klockan var skadad och inte kunde användas. Vid tornets fot ligger Langemarckhalle. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Glockenturm. Glockenturms hemsida
Бранденбургска врата

Бранденбургската врата (на немски: Brandenburger Tor), с първоначално наименование Порта на света, е триумфална арка, символ на Берлин и Германия. Архитектурен паметник Построена е в периода 1789 – 1791 година, поръчана от крал Фридрих Вилхелм II и изработена по идеен проект на Карл Ланганс в стил класицизъм. Като прототип при изграждането на Бранденбургската врата послужва пропилеят на Атинския акропол на Древна Гърция. Бранденбургската врата е единствената съхранила се от т.нар. градски порти на германската столица. Декоративни елементи Фасадната ѝ декорация и аранжимент са дело на Йохан Шадов, който проектира и 6-метровата квадрига, управлявана от римската богиня на победата Виктория под формата на триумфална корона. След победата на Наполеон Бонапарт над Прусия в т.нар. наполеонови войни френският император заповядва да се демонтира триумфалната корона и да се пренесе в Париж. След битката при Лайпциг и принудителната детронация със заточение на остров Елба на Наполеон, последвала загубата му в битката при Ватерло, триумфалната корона е върната през 1814 г. обратно в Берлин, сдобивайки се с Железен кръст под римския орел от Карл Шинкел, наместо маслиненото клонче в ръката на Виктория. Военни паради и манифестации След победата във Френско-пруската война, армията на обединителя на Германия Ото фон Бисмарк манифестира триумфално на връщане от Париж под Бранденбургската врата. След идването на националсоциалистическата партия на власт в Германия през 1933 година пространството под арката става сцена на изблик на националистически ентусиазъм. Символ на обединена Германия По време на Берлинската битка в края на Втората световна война в Европа Бранденбургската врата е сериозно повредена. Арката е възстановена напълно през 1956 година, а квадригата с триумфалната корона през 1958 година. На 13 август 1961 година проходът през вратата от изток на запад и обратно е преграден от Берлинската стена. На 9 ноември 1989 година под напора на политическия вятър на промяната (точно 200 години след началото на изграждането на вратата) пада стената, символизираща желязната завеса и белязала началото на края на Студената война, след което отново проходът през портата на света е свободен. Германия е отново обединена, като по този начин е символично възстановено достойнството ѝ след загубата ѝ във Втората световна война, ведно с това на германската нация сред свободните народи в света. След падането на Берлинската стена Червената армия напуска Източна Германия. Галерия Вижте също Чудото на Бранденбургския дом
Porta de Brandenburg

La Porta de Brandenburg (en alemany Brandenburger Tor) és una de les antigues portes d'accés a Berlín i un dels principals símbols de la ciutat. És situada al districte berlinés de Mitte, entre la Pariser Platz i la plaça del 18 de Març, i a poca distància del Reichstag. Va ser encarregada pel rei Frederic Guillem II de Prússia com a símbol de pau i construïda per Carl Gotthard Langhans entre 1788 i 1791. El disseny de la porta es va basar en el dels Propileus, la porta d'entrada a l'Acròpoli d'Atenes. És composta per dotze columnes que imiten l'estil arquitectònic dòric, disposades en dues fileres de sis. Al capdamunt de la porta hi ha l'estàtua de bronze d'una quadriga conduïda per la deessa de la pau en senyal de victòria. La porta fa 26 m d'alçada, 65,5 m d'amplada i 11 m de profunditat. Història Poc després de la construcció de la porta, el 1806, Berlín va ser envaïda després de la derrota prussiana en les guerres napoleòniques. Napoleó va desfilar al capdavant del seu exèrcit a través de la porta, i es va emportar la quadriga a París. Quan, el 1814, la quadriga va tornar a Berlín, es va canviar la branca de llorer de l'estàtua per una Creu de Ferro, transformant-la de la deessa de la pau a la deessa de la victòria. Quan els nazis van arribar al poder, van utilitzar la porta com a símbol del seu poder. Tot i que malmesa, la porta va sobreviure als bombardejos de la guerra, i juntament amb l'Acadèmia de Belles Arts era l'únic edifici que quedava dempeus a la Pariser Platz el 1945. La porta restà al cantó soviètic en el repartiment de Berlín entre els vencedors de la guerra. Va ser restaurada conjuntament entre els governs de Berlín oriental i occidental, però el 1961 va acabar aïllada amb la construcció del Mur de Berlín. El 1963, quan el president dels Estats Units John F. Kennedy va visitar la Porta de Brandenburg els soviètics van penjar-hi cortines roges per evitar que es pogués veure l'altra banda. A principis de la dècada dels 80, el batlle de Berlín Oest Richard von Weizsäcker va descriure la situació tot dient que "la qüestió alemanya no es resoldria mentre la Porta de Brandenburg romangués tancada". El 12 de juny de 1987, el president Ronald Reagan va fer un discurs davant de la Porta que es podia sentir a totes dues bandes del mur, en què es va adreçar directament al secretari general del partit comunista Mikhaïl Gorbatxov exigint-li que obrís la Porta i enderroqués el Mur: Quan el mur de Berlín va caure el 10 de novembre de 1989, la porta va simbolitzar la llibertat i la unitat de la ciutat. Als voltants de la porta es van reunir berlinesos de l'est i de l'oest per a celebrar-ho. La porta es va reobrir oficialment el 22 de desembre d'aquell any, quan el canceller de l'RFA Helmut Kohl va travessar la Porta i fou benvingut pel primer ministre de l'RDA, Hans Modrow. D'aleshores ençà, la Porta ha continuat essent un punt de trobada dels ciutadans de Berlín per a celebracions de tota classe, com per exemple l'entrada en funcionament de l'Euro. Galeria d'imatges Referències
Brandenburška vrata

Brandenburška vrata (njem.: Brandenburger Tor) su trijumfalna vrata, simbol njemačkog glavnog grada Berlina. Smještena su na Pariškom trgu i jedina su preostala vrata od vrata izgrađenih kao ulaz u Berlin. Sjeverno od vrata nalazi se Reichstag, a južno od nje stoji Memorijalni centar Europe posvećen Židovima stradalim u Drugom svjetskom ratu. Vrata su spojena s obnovljenom avenijom Unter den Linden koja je izravno vodila do kraljevske rezidencije. Naredbu za izgradnju vrata izdao je pruski kralj Fridrik Vilim II., a gradio ih je arhitekt Karl Gotthard Langhans između 1788. i 1791. godine. Vrata se sastoje od 12 grčkih stupova u dorskom stilu, po 6 na obje strane. Ovakva konstrukcija dozvoljava prometovanje automobila kroz pet prolaza, dok su pješaci ograničeni na samo dva. Na vratima stoji kvadriga, koju čine bogovi mira u kočiji s četiri konja. Vrata su visoka 26 m, 65,5 m široka i 11 m dugačka. Uzor za izgradnju Brandenburških vrata bila su atenska vrata Propileji na atenskoj Akropoli. Berlin je poznat po svojoj klasicističkoj arhitekturi.
Brandenburška vrata

Brandenburška vrata (nemško Brandenburger Tor) so slavolok v središču nemškega glavnega mesta Berlina. Edina ohranjena izmed nekdanjih osemnajstih mestnih vrat so bila postavljena med letoma 1789 in 1793 po ukazu pruskega kralja Friderika Viljema II. in po načrtih Carla Gottharda Langhansa. So najbolj znana berlinska znamenitost in eden izmed nemških nacionalnih simbolov. Stojijo v osrednjem mestnem predelu Mitte na koncu bulvarja Unter den Linden, med trgoma Pariser Platz na vzhodni in Platz des 18. März na zahodni strani. Od vrat v smeri zahoda je viden steber zmage, ulico severneje pa je Reichstag, kjer ima zasedanja nemški parlament. Po zasnovi Brandenburška vrata posnemajo atenske propileje, vrata v akropolo. Stojijo na dvanajstih žlebljenih dorskih stebrih v dveh vrstah; med vsakim parom stebrov je zidana in ometana stena. Šest vrst stebrov in zidov tvori pet prehodov, od katerih je srednji širši. Na atiki stoji kip kvadrige s starorimsko boginjo zmage Viktorijo. V oblikovnem jeziku vrata predstavljajo obrat od starorimskega k starogrškemu vzoru. So ena prvih neoklasicističnih stavb v Prusiji in zaznamujejo začetek neoklasicizma kot državotvorne arhitekture Prusije. Z vrati, prvotno imenovanimi »Vrata miru« (Friedenstor), so povezani številni pomembni zgodovinski dogodki 19. in 20. stoletja. Do začetka druge svetovne vojne so jih povezovali predvsem z končanjem Napoleonove vladavine v letih 1813–1815. V času nacistične Nemčije so si jih »prilastili« nacisti kot simbol svoje moči. Po vojni so se vrata znašla v sovjetskem sektorju tik bodoče meje z Zahodnim Berlinom; v času berlinskega zidu so stala na zaprtem območju, nedostopna tako z vzhodne kot z zahodne strani. Iz simbola razdeljenosti so se po padcu zidu in slavnostnem vnovičnem odprtju 22. decembra 1989 vrata prelevila v simbol nemške enotnosti in miru. Sklici Zunanje povezave Brandenburška vrata Panoramski pogled Brandenburških vrat Fotografije Brandenburških vrat
Бранденбуршка капија

Бранденбуршка капија (нем. Brandenburger Tor) је тријумфална капија, симбол Берлина – главног града Немачке. Смештена је на Париском тргу и једина је преостала капија од серије изграђених капија – улаза у Берлин. С једне стране од ње ка северу налази се Рајхстаг, а с друге стране од ње према југу стоји меморијални центар Европе посвећен убијеним Јеврејима. Капија је спојена са монументалном обновљеном улицом Унтер ден Линден која води директно до краљевске резиденције. Наредбу да се капија изгради, издао је Фридрих Вилхелм II у знак мира, а градио ју је Карл Готард Ланганс од 1788-1791. Бранденбуршка капија се састоји од 12 грчких стубова изграђених у дорском стилу, са по 6 на обе стране. На капији стоји куадрија, коју чине богови мира, који возе кочију са четири коња. Капија је висока 26 m, 65,5 m дугачка и 11 m широка. Прављена је по узору на атинску капију Пропилеу на Акрополису. Берлин је познат по својој класичној архитектури. Бранденбуршка капија је прва немачка неокласична грађевина. Тривија Бранденбуршка капија (нор. Brandenburger Tor) је био назив песме која је представљала Норвешку (завршила на последњем 21. месту) на Песми Евровизије 1990. (Снимак можете погледати овде). Види још Бранденбург Спољашње везе Бранденбуршка капија Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (1. децембар 2020) Бранденбуршка капија описана у историјском контексту. Панорама Бранденбуршке капије Фотографије капије из 1989. сликане из Источног Берлина. Фотографије капије (1989—1999). сликане из Западног Берлина..
Бранденбурзькі ворота

Бранденбурзькі ворота (нім. Brandenburger Tor) — архітектурна пам'ятка в Берліні (Німеччина). Автор проєкту Карл Готтард Ланґганс. Будівництво тривало протягом трьох років (1788–1791); висота становить двадцять метрів. Це перша споруда міста в стилі німецького класицизму. Створена вона за зразком Пропілеїв афінського Акрополя. Увінчує ворота шестиметрова бронзова квадрига (скульптор Йоганн Готтфрід Шадов), якою керує богиня перемоги Вікторія. Бранденбурзькі ворота мали на меті персоніфікувати міць прусської армії. У 1806 році Наполеон, завоювавши Берлін, наказав демонтувати квадригу з Вікторією і перевезти її до Парижа. Однак німці після перемоги над французькими військами в 1814 році повернули скульптурну композицію на початкове місце. У 1930-х роках крізь Бранденбурзькі ворота пролягав маршрут нацистських смолоскипних маршів. Під час Другої світової війни споруда була пошкоджена, а квадрига на ній повністю зруйнована. Відновлювали ворота аж до 1958 року. Протягом двадцяти восьми років (1961—1989) одразу за ними здіймався Берлінський мур, тому вихід до воріт і для жителів (НДР), і для жителів (ФРН) був закритий. Після падіння стіни Бранденбурзькі ворота стали уособленням нового об'єднаного Берліна. Галерея Див. також Меморіал убитим євреям Європи Карта вулиць навколо Бранденбурзьких Воріт. [Архівовано 24 квітня 2022 у Wayback Machine.] (GlobalGuide) Примітки
Breiter Luzin

Breiter Luzin er en mesotrofisk sø i Feldberger Seenlandschaft i det østlige Mecklenburg. Dens navn stammer fra den slaviske stamme Lutici, som engang boede her. Beliggenhed Søen er omkring 3,3 kilometer lang og 1,8 kilometer bred. Den ligger i Feldberg sølandskab naturpark nordøst for dens hovedby Feldberg i Landkreis Mecklenburgische Seenplatte i East Mecklenburg i delstaten i Mecklenburg-Vorpommern. Oprindelse Det er en issø dannet under den Weichsel-istiden. Breite Luzin er den tredjedybeste sø i Mecklenburg-Vorpommern efter Schaalsee og Tiefen See. Inddeling Søen er opdelt i to dele, adskilt af Mönkenwerder-næsset. Den vestlige del er væsentlig større og dybere, end den anden. Den nordvestlige bred er meget stejl, både over og under vandet, hvorfor der næsten ikke er siv der. For det meste er bredderne her dækket af blandet skov, hvor hovedbestanddelen er almindelig bøg. Den sydøstlige del af søen er omkranset af græs- og agerland. Der er dog også et bælte af rødel ved kysten der. I modsætning til resten er den sydøstlige kyst fladere og har et bredt sivbælte. Den østlige del af søen (Lütter See) er meget mindre og mere lavvandet, har to centrale øer og er op til 10 meter dyb. Kysterne her er forholdsvis flade, for det meste dækket af træer. Brug Søen bruges til rekreation og fiskeri. Der er fire badestrande ved den, hvoraf den ene er på den vestlige bred ved Feldberger Hütte, en nudiststrand på den sydøstlige bred og en anden strand på den nordøstlige bred. Den fjerde badestrand ligger ved L 231 (ved Lütten See). Både med forbrændingsmotor er kun tilladt på søen for lokale. Fauna Almindelige fiskearter omfatter: ål, knude, gedde, aborre, skalle, hork, brasen, suder og den endemiske heltling; Karusse, hvidbrasen, trepigget hundestejle, karper, sølvkarper, sandart og europæisk malle findes sjældent. Den finnestribet ferskvandsulk (Cottus poecilopus) er meget sjældent til stede. Af krebs- og bløddyr i søen findes den amerikanske krebs, ferskvandspungreje (Mysis relicta) og den store flodmusling tilspidset malermusling (Unio tumidus), som nu er yderst sjælden i Tyskland. Referencer
Breiter Luzin

Der Breite Luzin [luˈtsiːn] ist ein See in der Feldberger Seenlandschaft im Osten Mecklenburgs. Name In den schriftlichen Aufzeichnungen von 1578 wird der See als Loczin bzw. Lotzin bezeichnet. Der Name stammt aus dem Slawischen und leitet sich entweder von *los für 'Elch' oder *loza für 'Rute, Weide' ab. Eine alternative Etymologie sieht in dem Namen ein Weiterleben des Stammesnamens der slawischen Liutizen. Lage Der See hat eine Länge von rund 3,3 Kilometern und eine Breite von 1,8 Kilometern. Er befindet sich im Naturpark Feldberger Seenlandschaft nordöstlich von deren Hauptort Feldberg, in Mecklenburg-Vorpommern im Landkreis Mecklenburgische Seenplatte in Ostmecklenburg. Entstehung Er ist ein glazialer Zungenbeckensee, der während der Weichseleiszeit entstanden ist. Der Breite Luzin ist nach dem Schaalsee und dem Tiefen See der dritttiefste See in Mecklenburg-Vorpommern. Gliederung Der See ist in zwei Teile gegliedert, die durch die Landzunge Mönkenwerder getrennt sind. Der westliche Teil ist der deutlich größere und tiefere. Das nordwestliche Ufer ist unter und über Wasser sehr steil, weshalb sich dort auch kaum Schilf befindet. Größtenteils ist es mit Mischwald bestanden, dessen Hauptbestandteil Rotbuchen sind. Der südöstliche Teil des Sees ist von Weide- und Ackerflächen begrenzt. Am Ufer befindet sich jedoch auch dort ein Schwarzerlengürtel. Im Unterschied zum übrigen ist das südöstliche Ufer flacher und besitzt einen breiten Schilfgürtel. Der östliche Teil des Sees (Lütter See) ist deutlich kleiner und flacher, besitzt zwei zentral gelegene Inseln und ist bis zu 10 Meter tief. Die Ufer sind hier verhältnismäßig flach, größtenteils beschilft und bewaldet. Der Hals, der durch den Bau des Erddamms vom Schmalen Luzin abgetrennt wurde, muss jetzt dem Breiten Luzin zugeordnet werden. Nutzung Der See wird zu Erholungszwecken und für den Fischfang genutzt. An ihm befinden sich vier Badestrände, von denen sich einer am Westufer an der Feldberger Hütte, ein FKK-Strand am Südostufer und ein weiterer Strand am Nordostufer befindet. Der vierte Badestrand befindet sich an der L 231 (am Lütten See). Das Befahren des Sees mit Booten mit Verbrennungsmotor ist nur Einheimischen gestattet. Bronzezeitliche Steinhügelgräber liegen bei Schlicht, nördlich des Breiter Luzin. Fauna Häufige Fischarten sind: Aal, Quappe, Hecht, Flussbarsch, Plötze, Kaulbarsch, Blei, Schleie, Ukelei, Kleine Maräne und die endemische Luzin-Maräne; selten kommen Karausche, Güster, Dreistachliger Stichling, Karpfen, Silberkarpfen, Zander und Wels vor. Die Sibirische Groppe (Cottus poecilopus) ist sehr selten vorhanden. Als Krebs- und Weichtiere sind im See der Amerikanische Flusskrebs, die Schwebegarnele (Mysis relicta) und die Große Flussmuschel (Unio tumidus) beheimatet, die in Deutschland mittlerweile extrem selten ist. Siehe auch Liste der Seen in Mecklenburg-Vorpommern Einzelnachweise Weblinks
Breiter Luzin

Breiter Luzin (German pronunciation: [ˈbʁaɪ̯tɐ luˈt͡siːn] ) is a lake in Mecklenburg-Vorpommern, Germany. At an elevation of 84.3 m, its surface area is 3.45 km2. It is home to an endemic dwarfed whitefish, Coregonus lucinensis. References
Lago Breiter Luzin

El lago Breiter Luzin (en alemán: Breiter Luzin) es un lago situado en el distrito de Llanura Lacustre Mecklemburguesa —junto a la frontera con el estado de Brandeburgo—, en el estado de Mecklemburgo-Pomerania Occidental (Alemania), a una altitud de 84 metros; tiene un área de 345 hectáreas.​​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Lago Breiter Luzin.
Breiter Luzin

Breite Luzin is een meer in het Feldberger Seenlandschaft in de Duitse deelstaat Mecklenburg-Voor-Pommeren. De naam is afgeleid van de Slavische stam die hier verbleef: de Lutici. Het water van het meer is overwegend mesotroof en ligt in het Naturpark Feldberger Seenlandschaft en is het leefgebied van endemische vis Coregonus lucinensis. Het is ontstaan als gletsjermeer uit de Weichselien ijstijd en is het derde diepste meer in Mecklenburg-Voor-Pommeren na de Schaalsee en de Tiefen See.