Музеј

Музеј (од стгрч. μουσείον, транслит. мусеион — „седиште муза”) је назив за установу и зграду, у којој се чувају, проучавају и излажу - хронолошки или тематски - збирке старина и уметнина, те природњачких, техничких и сл. предмета. По дефиницији Међународног савета музеја̂ (ICOM) из 1974. године, музеј је непрофитна, стална установа у служби друштва и његовог развоја и отворена јавности, која сабира, чува, истражује, комуницира и излаже материјална сведочанства човека и његове околине, ради проучавања, образовања и забаве. Историја музеја Први запис о уметничкој збирци драгоцености сакупљеној у ратним походима потиче из града Сузе (око 1176. п. н. е.). У Персепољу се спомињу палате с ризницама и киповима грчке уметности, у свечаним приликама отворене јавности. У 5. веку п. н. е. на атенској акрополи налазе се архетипски облици будућих галерија и музеја (Пинакотека уз пропилеје, Калкотека са изложеним киповима испод Партенона, Stoa poikile - трем испод акрополе украшен сликама с мотивима битке код Маратона). Такође, ризнице у универзитетима уз храмове у Атини, Коринту, Олимпији, Делфима и др. са заветним даровима о којима су се бринули hieropoei, чувари и свештеници. Они су израђивали пописе с посетиоцима. У хеленизму настају први музеји уз библиотеке, као средишта научне, културне и уметничке делатности (Александрија у 3. веку п. н. е., Пергаму у 2. веку п. н. е.). Антички Рим не познаје музеје као институцију, али прикупља и јавно, у библиотекама, дворанама терми, храмовима или на отвореном, излаже бројна дела ликовне уметности. Данашњи тип музеја јавља се у доба ренесансе у Италији. Збирка Лоренца Величанственог у Фиренци назива се „Музеј кодекса и уметничких гема” (итал. Musei dei codici e cimeli artistici). Од 16. века занимање за прикупљање културно-историјско-научне грађе (curiosa naturalia) расте и јављају се галерије у којима се чувају уметничка дела. У 18. веку граде се прве музејске зграде прилагођене музејској грађи и отворене јавности: Музеј Ешмолијен у Оксфорду, с штампаним правилима из 1714, наплаћује улаз под водством кустоса; Природњачки музеј у Бечу (нем. Naturhistorisches Museum), 1748; Британски музеј у Лондону (енгл. British Museum), 1753. и др. Француска револуција доводи до стварања многих јавних музеја. У 19. веку долази до првих специјалистичких разврставања музеја. С једне стране покушавају се створити енциклопедијски музеји с образовним приступом (Метрополитански музеј уметности у Њујорку и Музеј лепих уметности у Бостону), а с друге стране, следе појаве нових научних дисциплина, музејске збирке прерастају у специјализоване музеје: археолошки (1802. основан је лапидаријум у Августову храму у Пули; Археолошки музеј у Сплиту основан је 1820, а у Задру 1830), уметнички музеји и галерије (Национална галерија у Лондону из 1842, Ермитаж у Петрограду из 1852, технички музеји (Conservatoire National des Arts et Métiers у Паризу из 1794; Deutsches Museum von Meisterwerken der Naturwissenschaft und Technik у Минхену из 1903), Технички музеј у Загребу 1854. историјски музеји (Музеј Наполеона у Паризу; Heeresmuseum у Бечу), етнографски музеји (1837. у Лајдену; Museum fur Völkerkunde у Бечу из 1876; Етнографски музеј у Сплиту из 1910. и у Загребу 1919), природњачки музеји (Народни природњачки музеј у Паризу из 1793; Национални природњачки музеј у оквиру Смитсонијанске институције у Вашингтону из 1846; Амерички природњачки музеј у Њујорку из 1869), национални музеји (Народни музеј у Задру из 1832. и Загребу 1846) који код малих народа афирмишу национални идентитет. У 20. веку музеји дефинишу различите облике излагања, методолошки обликованих како би комуницирали с јавношћу. Објављују се каталози изложби и друге публикације, израђују се и продају сувенири, организују се предавања и педагошке радионице за децу. У Другом светском рату мноштво музеја је уништено. После рата граде се велике, нове музејске зграде: 1959. Гугенхајм музеј у Њујорку; 1964. Национални музеј антропологије у граду Мексику; 1973. Музеј Ван Гога у Амстердаму; 1977. Национални музеј модерне уметности у центру Жорж Помпиду (тзв. Бобур, Beaubourg) у Паризу; 1982; Neue Staatsgalerie у Штутгарту; или се изводе садржајне адаптације (у Паризу зграда железничке станице u Музеј Орсе, зграда Хотел Сале у Музеј Пикасо и др); отварају се екомузеји и музеји на отвореном. Поткрај 20. и почетком 21. века долази до развоја виртуалних музеја, као и тематског окупљања дигиталних збирки доступних интернетом. MOWA (енгл. Museum of Web Art) не постоји као зграда, али има поставу, нуди могућност разгледавања и образовне програме. Подела Научни (археолошки, историјски, етнографски, природњачки, технички, војни, криминалистички, хигијенски, школски, поморски и др.) Уметнички (који садрже збирке слика, скулптура, графика и објеката примењене уметности). По карактеру, структури и територијалној компетенцији деле се на државне, земаљске, покрајинске, градске и завичајне. Често се употребљавају и називи галерија (за веће збирке слика и скулптура) и кабинет (за збирке графика, новаца и медаља). Осим изложбених просторија, савремени музеј има депое (читав се инвентар ретко излаже), просторије за рестаурирање и препарирање музејских експоната, фотографску лабораторију, просторије за стручно особље, с инвентарима и библиотеком. Најпознатији музеји и галерије Најпосећенији музеји У овом одељку наведени су 20 најпосећенијих музеја у 2018. години које су саставили AECOM и годишњи извештај Тематског удружења за забаву о најпосећенијим атракцијама на свету. Градови Лондон и Вашингтон садрже више од 20 најпосећенијих музеја на свету него било који други, са пет и четири музеја. Референце Литература Спољашње везе Десет најчуднијих музеја — Блиц International Council of Museums „Museums of the World”. Архивирано из оригинала 04. 11. 2021. г. Приступљено 08. 06. 2021. „VLmp directory of museums”. Архивирано из оригинала 12. 12. 2012. г.. CS1 одржавање: Неподобан URL (веза) Museums на веб-сајту Curlie (језик: енглески)