Неверський собор

Собор Сен-Сір-е-Сент-Жулітт (Собор Святих Кірика та Юлітти, фр. Cathédrale Saint-Cyr-et-Sainte-Julitte de Nevers) — кафедральний собор в Невері (департамент Ньєвр). Широко відомий також як Собор Сен-Сір, є однією з визначних пам'яток міста та центром Неверської єпархії. Знаходиться на найвищому місці старої забудови Невера. Історія Перша християнська культова споруда на місці теперішнього собору була збудована в V столітті, коли Невер став центром єпископства. Одним з найвизначніших єпископів раннього середньовіччя в Невері був Деодатус, що проживав тут у середині VII століття. Навколо осідку єпископа в Середні віки було споруджено багато монастирів та церков, які в наступних століттях стали окремими парохіями. До них належала й надзвичайно цікава з погляду історії архітектури церква Сент-Етьєн, яка до сьогодні є видатним зразком ранньої романської архітектури. Найдавнішими частинами собору є залишки восьмикутного баптистерію меровінзького часу, а також елементи ранньороманської споруди, що після Другої світової війни опинилися замурованими під собором. Спорудження собору почалося з тринефної каролінгської крипти, яка в X столітті знаходилася на поверхні. Зараз крипта знаходиться під західними хорами, будівництво яких почалося 1031 року. Двічі в історії був серйозно пошкоджений та заново відбудований, тому собор фактично є поєднанням двох будівель та своєрідним зразком змішання архітектурних стилів. Хори, апсида та почасти трансепт в західній частині собору походять від старої церкви та витримані в романському стилі, пізніші східні апсида та трансепт, а також неф — в готичному. Південна частина будівлі відноситься до XVI століттю, вежі собору були побудовані в XVI столітті в стилі пізньої готики. На початку XIII століття основне приміщення собору, виконане в романському стилі, було знищене пожежею. У першій половині XIII століття, за часів єпископа Гійома I Сен-Лазарського (1204–1221), собор було відновлено, але вже в готичному стилі. 1308 року собор зазнав ще однієї нищівної пожежі, але невдовзі знову був відбудований. Реконструкція бокової капели в стилі полум'янистої готики датується XV–XVI століттям. На склепінні собору 1879 року було виявлено фреску XII століття, на якій зображений Христос, відреставровану лише 1990 року.[джерело?] 1904 року було проведено розкопки біля собору, в ході яких було виявлено залишки фундаменту галло-римського храму Януса. 1990 року деякі вітражі, замість втрачених, у дуже яскравій манері виконав німецький художник Маркус Люперц. Неверський собор занесено в базу Меріме Французького міністерства культури за номером PA00112936. Примітки Література Jean De Loisy: « L'affaire des 1.052 m2 : les vitraux de la cathédrale de Nevers» — Les éditions Presse du Réel, Collection Art contemporain — 2011 — ISBN n° 2840663996. Abbé Crosnier: «Monographie de la cathédrale de Nevers» — Publication de la Société Nivernaise — 1854. Marcel Anfray: «La cathédrale de Nevers et les églises gothiques du Nivernais» — Picard — 1964. Klaus Bußmann: Burgund (= DuMont Kunst-Reiseführer). 13. Auflage. DuMont, Köln 1995, ISBN 3-7701-0846-9, S. 112, Abb. 79-83. Christian Sapin: La cathédrale de Nevers. Du baptistère paléochrétien au chevet roman. SFA, Paris 1995, OCLC 34152695. Посилання Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Неверський собор Association Regards sur la cathédrale de Nevers — Товариство, що досліджує історію собору Собор на сайті Міністерства культури Франції [Архівовано 24 вересня 2015 у Wayback Machine.] Собор на сайті товариства «Orgues en Nièvre» [Архівовано 20 грудня 2021 у Wayback Machine.] www.culture.gouv.fr/culture/inventai/itiinv/cathedrale/docimage/nevers/cat_nevers.html