NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Старая православная церковь (Сараево)

Церковь Святых Архангелов Михаила и Гавриила (серб. Црква Св. Арханђела Михаила и Гаврила, сербохорв. Crkva Sv. Arhanđela Mihaila i Gavrila), более известна как Старая православная церковь (серб. Стара православна црква, сербохорв. Stara pravoslavna crkva) — церковь Дабро-Боснийской митрополии Сербской православной церкви, самая старая церковь в Сараеве и одно из старейших зданий в городе. Расположена неподалеку от Башчаршии — древнего базара и культурного центра Сараева. История Точная дата основания церкви неизвестна. Возможно, что первая церковь на этом месте была построена ещё в Средневековье. В турецком дефтере 1485 года упоминается наличие в Сараеве 103 христианских домов. В документе, датированном 1489 годом, упомянут некий Джуро, бывший сыном священника. Это указывает на то, что в Сараеве был священник и, вполне возможно, церковь. Первое достоверное письменное упоминание датировано 1539 годом. В XVII веке церковь трижды пострадала от пожаров. В XVIII веке храм сгорал дважды: в 1724 и 1788 годах. После первого пожара церковь была восстановлена в 1730 году. Второй пожар повредил крышу здания, отремонтированную в 1793 году. В 1881 году, во время Австро-Венгерской оккупации, с западной стороны церкви была сооружена кирпичная колокольня. 1 марта 1992 года, во время сербской свадьбы, возле церкви произошло убийство, положившее начало Боснийской войне. В 2006 году старая православная церковь объявлена национальным памятником Боснии и Герцеговины. Архитектура Храм имеет прямоугольною форму. Длина — 14,5 метров, ширина — 16 метров, высота — 8 метров. Значительная часть здания находится ниже уровня земли. Стены, толщиной более 100 см, сделаны из известняка. Апсида отсутствует. Во время ремонта, в 1730 году был сделан второй ярус церкви, предназначающийся для женщин. Музей При церкви действует музей, открытый 1890 году. В нём хранится около 700 экспонатов, в том числе старинные иконы, книги, богослужебные предметы и облачения, султанские фирманы. Музей пользуется популярностью среди иностранных туристов, в то же время среди боснийцев он остаётся малоизвестным. Примечания
Стара православна црква (Сарајево)

Црква Св. Арханђела Михаила и Гаврила у народу позната као Стара православна црква или Стара црква на Башчаршији је храм Српске православне цркве који се налази у Сарајеву. Припада дабробосанској митрополији. Црква је посвећена Арханђелу Михаилу и Гаврилу, а подигнута је у 14. вијеку. Проглашена за национални споменик Босне и Херцеговине и представља најстарији и један од највреднијих културно-историјских споменика Сарајева. Налази се недалеко од Башчаршије, односно у старом дијелу Башчаршије који је урбанизован за вријеме аустроугарске управе током исправка тока ријеке Миљацке. Историја По археолошким подацима Стара српска православна црква Св. Архангела Михаила у Сарајеву потиче из средњег вијека. Писани подаци о тачном времену градње нису сачувани. Црква се према археолошким подацима датира у 15. вијек. У првом турском дефтеру из 1468. године каже се да у Сарајеву имају 42 муслиманске, 103 хришћанске и осам дубровачких кућа. Вјероватно је тако јако хришћанско насеље имало богомољу. У другом дефтеру из 1489. године помиње се Ђуро, син поповски, што указује да је у Сарајеву у то време био свештеник и црква. Ктитор цркве није познат, а народно предање је приписује Андријашу, брату Краљевића Марка. Први сачувани спис који помиње цркву је из 1539. године, но претпоставља се да је изграђена на темељима једне још старије цркве. Одликује је стил средњовјековних српско-византијских грађевина. У 16. вијеку има више података о свештеницима цркве, а у 17. вијеку страдала је од пожара три пута. Пошто су саниране последице послиједњег пожара из 1656. године цркви је поклоњен полијелеј, два камена свијећњака пред олтаром и нови дрвени иконостас у резбарији. Црква је крајем 17. вијека опљачкана приликом провале Еугена Савојског у Босну и Сарајево. У наредном вијеку црква је два пута оштећена у пожарима прво 1724, а затим и 1788. године. Послије првог пожара обновљена је 1730, а 1734. године, обновљен је доњи дио иконостаса. У другом пожару изгорио је кров цркве, који је поправљен 1793. године. Централни дио окружен је луковима и галеријом. Звоник је дограђен након престанка османлијске владавине 1883. године, а реконструисан 1960. године, када је добио данашњи изглед. У унутрашњем дворишту налази се музеј са вриједном збирке икона из времена од XIII до XIX века, бројни рукописи, литургијски и уметнички експонати. Галерија Види још Саборна црква у Сарајеву Црква Светог Преображења на Пофалићима (Старој станици) Убиство старог свата испред Старе цркве на Башчаршији Референце Литература Спољашње везе Званична интернет презентација Старе цркве у Сарајеву Званична презентација Митрополије дабробосанске: ЦРКВЕНА ОПШТИНА САРАЈЕВО Стара црква - храм св. Арханђела Михаила и Гаврила, САРАЈЕВО Комисија за очување националних споменика БиХ : Стара православна црква (Црква Светих архангела Михаила и Гаврила), градитељска цјелина [1]
Emperor's Bridge

The Emperor's Bridge (Careva ćuprija or Carev most) is a bridge located across the Miljacka River in Sarajevo, Bosnia and Herzegovina. It spans the river in front of the Emperor's Mosque, from which the bridge takes its name. The bridge is declared a National Monument of Bosnia and Herzegovina by KONS, since 2009. History The original bridge was built by the nobleman Isa-beg Ishaković sometime before 1462, slightly lower than the current one (in front of the entrance to the mosque of the same name - the Emperor's Mosque). It is not certain whether the original bridge was made of stone or wood, but traditional view is that it was built of wood, and in the 16th century the Bosnian governor Gazi Husrev-beg replaced it with a one made of stone. The bridge is mentioned in some sources as Isabeg's Bridge, and from the mid-17th century it was called Emperor's Bridge. The bridge was destroyed and rebuilt several times. In 1619 it was destroyed in a flood and was soon repaired. In April 1739 the swollen Miljacka damaged the bridge again, along with the Latin and Ali-pasha's Bridges, and all three bridges were soon rebuilt. On November 15, 1791 the Miljacka destroyed all of Sarajevo's bridges, except for Šeher-Ćehaj's Bridge, and almost the entire Emperor's Bridge. Immediately after this event, two wooden bridges were built across the Miljacka near the Emperor's Bridge. The bridge was rebuilt in 1792 by the merchant and wealthy hajji Mustajbeg Bešlija (-1796). On that occasion, Mehmed Džudi ef. Čohadžić composed a tarih (inscription) about the bridge's reconstruction:"To znači: Vlasnik hajra, aga vojske darežljivih, hadži Bešli aga kome se dobra dova čini: Vidio je da je nesreća poplave porušila ovu ćupriju te ju je u ime Boga obnovio i sazidao. Kada je dosuđeno da Božijom dobrotom bude gotoova, rekao je Džudija u dvije polovice stiha njoj dva tariha: Hadži Bešlijina ćuprija je uistinu poput Iskenderova zida; Divna ćuprija građeniva Bešlije H. Mustafe 1207. " (1792/93).At the end of the 19th century, during the Austro-Hungarian occupation, the bridge was demolished due to its poor condition, after which a new one was built based on the original bridge. The bridge has retained its original name. References External links Media related to Emperor's bridge at Wikimedia Commons
Pont de l'Empereur à Sarajevo

Le pont de l'Empereur (en bosnien : Careva ćuprija) est situé en Bosnie-Herzégovine, sur le territoire la Ville de Sarajevo. Construit en 1897 à l'emplacement d'un autre pont remontant au XVe siècle, il est inscrit sur la liste des monuments nationaux de Bosnie-Herzégovine. Localisation Histoire Architecture Notes et références Voir aussi Articles connexes Liste de ponts de Bosnie-Herzégovine Monuments nationaux de Sarajevo Portail de la Bosnie-Herzégovine Portail des ponts Portail de la protection du patrimoine
Careva ćuprija

Careva ćuprija ili Carev most nalazi se u Sarajevu i premošćuje rijeku Miljacku, kraj Careve džamije. Na popisu je Nacionalnih spomenika Bosne i Hercegovine. Prvotni most sagradio je plemić Isa-beg Isaković, u 15. stoljeću, ali je srušen 1619. u poplavi. Nakon toga Hadži Husein beg Haračić je sagradio kameni most s tri stupa i četiri luka na istom mjestu, a zbog oštećenja kojeg je prouzrokovala Miljacka most je rekonstruirao Hadži Mustafa Bešlija 1792. godine. U vrijeme Austro-Ugarske vladavine, most je opet srušen zbog izrazito lošeg stanja pa je ponovno sagrađen 1897. godine u istom stilu kao i prvotni most koji se tu nalazio. Izvori Vanjske poveznice informativni portal Arhivirana inačica izvorne stranice od 13. travnja 2014. (Wayback Machine)
Čobanija Mosque

The Čobanija Mosque (Bosnian: Džamija Čobanija) is a mosque located in Sarajevo, Bosnia and Herzegovina. Constructed before 1565, the spacious mosque has a stone minaret that is inscribed with a poem in Turkish. There is a cemetery adjacent to the mosque, which some believe is the final resting place of the benefactor, Čoban-Hasan. In 2007, a proposal was adopted for the mosque to be listed as a national monument of Bosnia and Herzegovina. See also Islam in Bosnia and Herzegovina List of mosques in Bosnia and Herzegovina References External links Media related to Čobanija Mosque at Wikimedia Commons
Mosquée du voïvode Čoban Hasan

La mosquée du voïvode Čoban Hasan, également connue sous le nom de Čobanija džamija, est située en Bosnie-Herzégovine, sur le territoire de la Ville de Sarajevo. Construite avant 1565, elle est inscrite sur la liste provisoire des monuments nationaux de Bosnie-Herzégovine. Localisation Histoire Architecture Notes et références Voir aussi Articles connexes Monuments nationaux de Sarajevo Architecture islamique Portail de la Bosnie-Herzégovine Portail de l'islam Portail de la protection du patrimoine
Čobanija-moskee

De Čobanija-moskee werd vóór 1565 gebouwd in Sarajevo, de hoofdstad van Bosnië en Herzegovina. Het gebouw is vrij ruim met een fijne stenen minaret. In de muren rond de minaret staat een gedicht in het Turks. Er is een begraafplaats naast de moskee, waarvan sommigen geloven dat dit de laatste rustplaats is van de weldoener, Čoban-Hasan. In 2007 werd een voorstel aangenomen om de moskee op de lijst van nationaal monument van Bosnië en Herzegovina te plaatsen.
Мечеть Чобания

Мечеть Чобания (босн. Džamija Čobanija) — мечеть в Сараево, Босния и Герцеговина. История Мечеть Чобания построена до 1565 года. Здание достаточно большое по площади, имеется каменный минарет. На стенах вокруг минарета выгравирована поэма на турецком языке. Рядом с мечетью находится кладбище, которое считается является последним пристанищем мецената Чобана-Хасана. В 2007 году было одобрено предложение о внесении мечети в список национальных памятников Боснии и Герцеговины. Примечания
Џамија Чобанија

Џамија Чобан Хасан-војводе, познатија као Џамија Чобанија у општини Центар у Сарајеву. Саграђена је половином 16. вијека., прије 1565. године. Национални је споменик Босне и Херцеговине од 2019. године. Локација Џамија се налази у градском насељу Скендерија, у општини Центар у Сарајеву. Опис добра Ово је пространа џамија са каменим минаретом. Натпис о обнови, у песми на турском језику уклесан је на каменој плочи, узиданој у зиду минарета. Уз џамију се налази гробље, пуно мање у односу на првобитно: вјерује се да нишан без натписа, осмоугаоне основе, ограђен сантрачем, а који се налази код минарета, означава гроб добротвора Чобан-Хасана. Заштита Комисија за очување националних споменика Босне и Херцеговине је 17. децембра 2019. донијела одлуку о проглашењу џамије националним спомеником Босне и Херцеговине. Галерија Види још Вјерски објекти у Сарајеву Референце Спољашње везе
Camp de Čelebići

El camp de Čelebići va ser un camp de presoners durant la Guerra de Bòsnia, utilitzat per diverses unitats del Ministeri d'Interior bosnià (MUP), el Consell de Defensa Croat (HVO), i unitats de Defensa Territorial (TO). El campament estava situat a Čelebići, un llogaret al municipi de Konjice, a la Bòsnia central. El campament va ser utilitzat per a concentrar al voltant de cent presoners de guerra serbis, detinguts durant l'operació militar destinada a desbloquejar de les rutes cap a Sarajevo i Mostar, el maig de 1992, anteriorment bloquejats per les forces sèrbies. El nombre exacte de detinguts no es coneix que alguns presos van ser canviats o transferits a altres instal·lacions a Konjice. Els detinguts al campament van ser sotmesos a tortures i agressions sexuals, i alguns van ser assassinats. Judici a la Haia El Tribunal Penal Internacional per a l'antiga Iugoslàvia va processar i condemnar tres persones pels fets del camp de Čelebići: Zdravko Mucić, condemnat a 9 anys per tortures. Hazim Delić, condemnat a 18 anys per tortures i assassinat. Esad Landzo, condemnat a 15 anys per assassinat. Referències Enllaços externs Documentació sobre el procés Mucić et al. (IT-96-21) Čelebići Camp, Tribunal Penal Internacional per a l'antiga Iugoslàvia (anglès)
Lager Čelebići

Das Gefangenenlager Čelebići befand sich während des Bosnienkrieges in Čelebići, einem Ort in der Gemeinde Konjic in Zentralbosnien. Das Lager, in dem kroatische und bosniakische Soldaten mehrere Hundert Serben gefangen hielten, existierte vom Mai bis Dezember 1992. Laut UN-Bericht wurden in dieser Einrichtung Menschen getötet, gefoltert, sexuell missbraucht, geschlagen und allgemein grausam und unmenschlich behandelt. Hintergrund Während des Bosnienkrieges war die Gemeinde Konjic und insbesondere die Straße zwischen Sarajevo und Mostar über den Ivanpass von vitaler Bedeutung für die bosnischen Regierungstruppen, da sie den einzigen leistungsfähigen Zugang in die belagerte bosnische Hauptstadt darstellten. Bereits zu Beginn des Bosnienkrieges hatten jedoch Einheiten der bosnischen Serben Orte an der Straße zwischen Konjic und dem Pass (z. B. Bradina und Donje Selo) sowie an der Alternativroute über Glavatičevo und die Berge nach Mostar unter ihre Kontrolle gebracht. Am 4. Mai 1992 begannen serbische Truppen zudem von den umliegenden Bergen aus mit Artillerieangriffen auf Konjic. Wiederholt hatten die Konjicer Behörden erfolglos mit den serbischen Einheiten in Bradina und Donje Selo verhandelt, um die Blockade aufzuheben. Im Mai 1992 attackierten und eroberten schließlich bewaffnete Gruppen der Bosniaken und bosnischen Kroaten verschiedene Dörfer in der Region Konjic, die hauptsächlich von bosnischen Serben bewohnt waren, darunter Bradina und Donje Selo an der Straße nach Sarajevo. Die Angreifer vertrieben die Bewohner aus ihren Häusern und transportierten sie ins Lager Čelebići. Der Kroate Zdravko Mucić war als Kommandant des Gefangenenlagers Čelebići für dessen Verwaltung zuständig. Er übte ferner die Aufsicht über alle Gefängniswärter und jene Personen aus, die Zugang zum Lager hatten und dort Leute misshandelten. 1998 wurde er vom Internationalen Strafgerichtshof für das ehemalige Jugoslawien in Den Haag zu sieben Jahren Haft verurteilt, 2001 wurde die Strafe auf neun Jahre angehoben. Stellvertretender Kommandant war der Bosniake Hazim Delić. Ihm konnte auch eine aktive Beteiligung an den Misshandlungen nachgewiesen werden. 1998 wurde er zu 20 Jahren Gefängnis verurteilt, 2001 wurde die Strafe auf 18 Jahre reduziert. Weblinks Bericht der Vereinten Nationen Bericht auf der Schweizer Seite Trial Watch über den Lagerkommandanten Zdravko Mucic Bericht auf der Schweizer Seite Trial Watch über den stellvertretenden Lagerkommandanten Hazim Delić
Campo de Čelebići

El Campo de prisioneros de Čelebići fue un centro de detención de prisioneros durante la guerra de Bosnia, utilizado por varias unidades del Ministerio del Interior de Bosnia, el Consejo de Defensa Croata y más tarde la Fuerzas Territoriales de Defensa serbias. El campamento estaba situado en Čelebići, una aldea en el municipio central bosnio de Konjic. El campamento fue primero utilizado para detener a alrededor de cien prisioneros de guerra serbios arrestados durante la operación militar destinada al desbloqueo de las rutas de Sarajevo y Mostar, en mayo de 1992, bloqueados por las fuerzas serbias. El número exacto de detenidos no se conoce ya que algunos prisioneros fueron intercambiados o transferidos a otras instalaciones en Konjic. Cuando los serbios ocuparon el campamento, lo utilizaron también como prisión. Los detenidos en el campamento de los distintos bandos fueron sometidos a torturas, agresiones sexuales, golpes y tratos crueles e inhumanos. Algunos prisioneros fueron muertos a tiros o golpeados hasta la muerte.​ De acuerdo a investigadores de derechos humanos, los prisioneros fueron alimentados en raras ocasiones, a pan y agua. Rara vez se podían bañar o lavar, dormían en el suelo, sin mantas, y muchos se vieron obligados a defecar en el suelo también. Los sobrevivientes bosnios y croatas manifestaron que los soldados serbios entraron en la base por la noche y golpearon a los presos con palos, a culatazos, con tablas de madera, palas y trozos de cable. Los investigadores dicen que en mayo y agosto de 1992, unos 30 prisioneros murieron por golpes y algunos otros fueron asesinados por los soldados. Varias de estas víctimas eran ancianos.​ Referencias
Челебичи

Челебичи — концентрационный лагерь, действовавший во время Боснийской войны. Использовался несколькими подразделениями министерства внутренних дел Боснии (англ. Bosnian Ministry of the Interior), хорватского совета обороны, территориальной обороны. Лагерь был расположен в деревне Челебичи, община Коньиц. Челебичи использовался для содержания сербов, попавших в плен во время военной операции по деблокированию дорог в Мостар и Сараево в мае 1992, ранее блокированных сербской армией. Точное число заключённых неизвестно. Узники подвергались пыткам, сексуальному насилию, избиениям и другим видам жестокого и нечеловеческого обращения. Некоторые узники были расстреляны или забиты до смерти. Условия содержания и обращение с заключёнными в лагере Согласно данным правозащитников, узников редко кормили и держали на хлебе и воде. Заключённые редко мылись, спали на бетонном полу без одеял, многие из них были вынуждены испражняться на пол. Выжившие узники рассказывали, что солдаты по ночам избивали их дубинками, прикладами винтовок, деревянными досками, лопатами и кусками кабеля. По словам правозащитников, в мае и августе около 30 узников были забиты до смерти, ещё несколько были застрелены солдатами. Некоторые из погибших были людьми пожилого возраста. Расследование Международного трибунала Здравко Мучич (хорват) — комендант лагеря, признан виновным в пытках. Приговор 9 лет. Освобождён досрочно 18 июля 2003 года. Хазим Делич (босняк) — заместитель коменданта, признан виновным в убийстве и пытках. Приговор 18 лет. Освобождён досрочно 24 июня 2008 года. Эсар Ланджо (босняк) — охранник лагеря, признан виновным в убийстве. Освобождён досрочно 13 апреля 2006 года. Зейнил Делалич (босняк) — командир боснийского военного подразделения, находящегося в той местности. Признан невиновным. См. также Концлагерь Омарска Лапушник Примечания
Mosque of Atik Behram Bey

The Mosque of Atik Behram Bey (Bosnian: Atik Behram-begova džamija), better known as the Colourful Mosque (Šarena džamija), is the oldest mosque in Tuzla, Bosnia and Herzegovina. Name The name of Atik was given to this mosque because it is probably the oldest mosque in Tuzla. It also acquired the name of Behram Bey due to the Behram-begova medresa being placed in front of it, and because the mosque was probably renewed and maintained as part of the same waqf (vakif). It draws the name, the Colorful Mosque, due to the decorated interiors. Architecture The mosque was built on a small hill, and is 10 by 10 metres (33 by 33 ft) square and dominates the environment. Before the fire of 1871, it was built of clay, with a wooden cupola. After its rebuilding in 1888, it had a dome of solid materials, that was quickly replaced by a tile roof. On the ground floor there are ten windows made of iron with cross bars. The interior of the mosque is decorated with various furniture. The minbar is built in Arabic style. The minaret consists of several parts, so it is squared from the base to the top of the mosque wall with a narrow roof on three sides. The mosque, as well as the harem itself, is secured by a rock-wall support wall with a concrete slab. Gallery See also Islam in Bosnia and Herzegovina List of mosques in Bosnia and Herzegovina References External links Media related to Šarena Mosque (Tuzla) at Wikimedia Commons
Behram-begova džamija

Atik Behram-begova (Šarena) džamija je najstarija džamija u Tuzli, u Atik mahali. Ime Ime Atik dobila je zbog toga što je najvjerojatnije najstarija tuzlanska džamija. Ime Behram-begova dobila je zato što je nasuprot bila Behram-begova medresa, i što je vjerojatno sam ovaj vakuf dao da ju ona obnovi i održava. Zbog svoje ukrašene unutrašnjosti nazivaju ju i Šarenom džamijom. Arhitektura Sagrađena je na jednom manjem brežuljku prije 1533. godine. Dimenzija je 10 x 10m i dominira okolinom. Prije požara 1871. godine bila je zidana od ćerpiča, s drvenom kupolom. Nakon početka ponovne izgradnje 1888. godine dobila je kupolu od čvrstog materijala, ali je ubrzo zamijenjena krovom od crijepa. U prizemlju je deset željeznih prozora s ukrižanim rešetkama. Unutrašnjost džamije je ukrašena raznim mustrama. Minber je izrađen u arapskom stilu. Minaret je višedjelni. Od podnožja do vrha zida džamije četvrtasta je s uskim krovom s tri strane. Džamija kao i sami harem osigurani su potpornim zidom od kamena s betonskom pločom. Projekt obnove vodio je Franc Mihanović. Obnova je završena 1895. godine. Galerija Izvori Vanjske poveznice
Moschea colorata

La moschea Colorata (in bosniaco Šarena džamija), formalmente moschea di Atik Behram Bey (Atik Behram-begova džamija), è la più antica moschea di Tuzla, in Bosnia ed Erzegovina. Nome Il nome di Atik è stato dato a questa moschea perché è probabilmente la più antica moschea a Tuzla. Ha inoltre acquisito il nome di Behram Bey a causa dell'omonima madrasa di fronte ad essa, e perché la moschea è stata probabilmente rinnovata e mantenuta come parte dello stesso waqf (vakif). A causa delle decorazioni interne, è detta moschea Colorata (Šarena džamija). Architettura La moschea è stata costruita su una piccola collina, la dimensione è 10x10m e domina l'ambiente. Prima dell'incendio del 1871, era costruita in argilla, con una cupola in legno. Dopo la sua ricostruzione nel 1888, aveva una cupola di materiali solidi, ma questa è stato presto sostituita da un tetto di piastrelle. Al piano terra ci sono dieci finestre in ferro con barre trasversali. L'interno della moschea è decorato con vari mobili. Il minbar è costruito in stile arabo. Il minareto è costituito da più parti, squadrato dalla base alla sommità della parete della moschea con un tetto stretto su tre lati. La moschea, così come l'harem, è protetta da un muro di sostegno di roccia con una lastra di cemento. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su moschea Colorata