NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Katakombe u Jajcu

Katakombe u Jajcu su kršćanska vjerska građevina. Narod ju naziva katakombama, iako nije to u klasičnom smislu, nego je u naravi podzemna crkvica. Kod zidina su. U susjedstvu je Medvjed-kula, prema istoku je Franjevački samostan i crkva sv. Marije i toranj sv. Luke, prema sjeveroistoku su jajačka tvrđava, Ženska džamija i sahat-kula, prema jugoistoku pećine i rimski sarkofazi. Južno preko Plive je Muzej AVNOJ-a. Crkvica je djelo jajačkih klesara. Sve su prostorije isklesali u živom kamenu ili su adaptirali već postojeću pećinu. Čini se da je ovdje odavno bila pećina za razne namjene. Dio povjesničara pretpostavlja da ju je herceg Hrvoje namjeravao preurediti u obiteljsku grobnicu. U stilu je zakašnjele romanike, ali katakombe imaju i stilski različita obilježja, istočnjački, kršćanski, Crkve bosanske, kao da su simbolizirale više vjera. Vjerojatno je to zbog hercegove vjerske nestabilnosti, jer premda vjernik Crkve bosanske, bio je pragmatičan pa glede okruženja nije odbacivao kršćanstvo. Katakombe su dvorana na dva poda, isklesana u podzemlju pokraj Medvjed-kule, na citadeli. Vjerojatno je trebala služiti kao prostor za odvijanje rituala Zmajeva reda. Grb u predvorju navodi na zaključak da je po nalogu hercega Hrvoja isklesan prostor. Vjerojatno je to bilo potkraj hercegova života, jer je ostao nedovršen, kao kripta. Nedovršene klesane figure i naznake grba su na ulazu. U unutarašnjosti su nedovršene prostorije. Hrvoje je umro 1416. u Kotor Varošu, a udovica Jelena se preudala za bosanskog kralja Stjepana Ostoju. Katakombe su jedinstvena arhitektonska zgrada. Po svim sadržajima je kršćanski hram. Sliči na stare indijske hramove, koje također karakterizira uklesanost u živu stijenu. Crkvica je građevina na kat, od gornjeg i donjeg dijela. Lukovi su istočnjačkog stila i podsjećaju na mitraizam, u donjem dijelu su prezbiterij i krstionica u kršćanskom stilu ali ostavlja dojam bogomolje pripadnika Crkve bosanske. U donjem dijelu je i križ. Taj detalj argumentira nedosljednost „dobrih krstjana“ i njihove sekte, jer je ta sekta proklamativno odbacivala raspelo i krštenje vodom. Razni su stanari bili u katakombama. Poznato je da su franjevci u Jajcu držali leprozorij, pa su bolesnici bili smješteni po špiljama uz rijeku Plivu ili u Katakombama. Za represalija Omer paše Latasa su ovamo odlazili skriti se žene i djeca. Derviši su ovdje postom i molitvom, izolirani od vanjskog svijeta, nastojali pronaći duševni mir. Prema predaji, u katakombama je bila i tamnica. Nažalost, bilo je vandala koji su uništavali ovaj prostor. U ovoj podzemnoj crkvici su ložili vatre, bacali smeće i uginule životinje. Izvori
Катакомбе у Јајцу

Kатакомбе у Јајцу представљају подземни храм (крипта), издубљен у живој стени, унутар зидина јајачке тврђаве, Босна и Херцеговина. Локација Катакомбе су смештене испод платоа који се налази између Медвед-куле и Цркве свете Марије са торњем светог Луке, у просторној целини у којој је током историје изграђен већи број сакралних објеката: црква, манастир и гробље. Историја У писаним изворима Јајце се први пут спомиње 1396. године, када се Хрвоје Вукчић Хрватинић назива јајачким кнезом, “цонте ди Јајцзе” . У његово доба, крајем 14. и почетком 15. века град доживљава изузетан политички и културни развој. Претпоставља се да је у том периоду до 1416. године, од када се више не јавља у историјским изворима, Хрвоје Вукчић дао налог да се исклешу катакомбе као његова гробница и гробница војводске породице Хрватинића. О самом објекту нема писаних историјских података. Током османских освајања које је спроводио Омер паше Латас, у Kатакомбама скривале жене и деца. Опис Историјски споменик Kатакомбе у Јајцу је подземна грађевина. По основној диспозицији слична је цркви. Главне просторије су: нартекс, крстионица, наос, олтар. Пред улазом у нартекс, на стени у предворју с леве и десне стране врата, уклесане су две недовршене фигуре. Мушка фигура у левој руци држи спуштени мач, а до ње се налази назнака грба, могуће грба Хрвоја Вукчића Хрватинића. Уклесана женска фигура у левој руци има хералдички знак. Нартекс, из којега се улази у главни део просторија, делимично је зидан каменом и покривен бачвастим сводом. Изнад крстионице исклесани су лучни отвори. Уз бочне зидове, у поду, налазе се гробнице у које нико није сахрањен. У цркви се налази и исклесан двоструки крст, а десно и лево од њега сунце и полумесец – стари симболи култа смрти, загробног живота и вечног сна. Из средине или главне просторије степеницама се спушта у још једну просторију, неку врсту крипте. Целу средину крипте заузима олтар са перфорацијом у облику двоструког крста, полумесецом и сунцем. У главном делу цркве, уз бочне зидове, у поду су смештене гробнице. На левој страни налази се удубљење на крају које је исклесан двоструки крст, а десно и лево од њега сунце и полумесец. Из главне просторије четири стубе воде у крипту с олтаром који има перфорацију у облику двоструког крста, такође с полумесецом и сунцем. Зидови су у катакомбама били често осликани мотивима вере исписани графитима којима су изражене разне поруке. Основна архитектонска карактеристика катакомби јесу подземни ходници те специфична удубљења у зиду која представљају места укопа. Kатакомбе су 2003. године проглашене националним спомеником БиХ. Референце
Sejmenska džamija

Sejmenska džamija je džamija koja se nalazi u Zenici (Federacija BiH, Bosna i Hercegovina). Proglašena je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Lokacija Sejmenska džamija sa haremom nalazi se u centru Zenice, u ulici Londža, u dijelu grada poznatom kao Sejmen, a koji se nalazi između naselja Jalija i Odmut. Istorija Nije poznato vrijeme gradnje džamije, ali se pretpostavlja, na osnovu nekih nepouzdanih detalja, da je sagrađena početkom 16. vijeka. Postoji narodna predaja koja kazuje da je ovu džamiju sagradio oficir janjičarske vojske koja se sastojala od pješadije — sejmeni. Riječ sejmen je nastala od persijske riječi segban, a označava pripadnika turske janjičarske pješadije. Tokom sedamdesetih godina 20. vijeka promijenjen je unutrašnji raspored (uklonjen trostrani makfil i sl.). Između 1972. i 1976. godine trijem džamije je zatvoren staklom i drvetom te natkriven jedinstvenim džamijskim krovom. Između 1996. i 2002. godine izgrađene su muška i ženska abdesthana i pomoćni objekti. U prostoru ispred novog objekta podignut je novi, betonski šadrvan. Nova rekonstrukcija je urađena krajem 2010-ih. Opis Zgrada džamije je građena od kamena debljine oko 90 cm. Od tesanog kamena sagrađena je i njena munara visine oko 25 metara. Munara je završena konusnim šiljatim krovom iznad koga se nalazi alem sa tri jabuke. U haremu oko džamije, nalazilo se tridesetak nišana sa turbanima i bogatom ornamentikom, klesanih od domaćeg kamena sa Mošćanice. Danas se nalazi 13 nišana. Maketa Maketu ove džamije uradio je Mesud Sarić. Reference Literatura I. Babić, Zaboravljeni zenički Al-Azhar, Zenica 2004, 1987. A. Ahmić, Zeničke džamije, Preporod br. 18, Sarajevo 1980. Mehmed Mujezinović, „Kulturno naslijeđe”, Sarajevo – Publishing, 3. izdanje, str. 61—65, 1998. — Islamska epigrafika Bosne i Hercegovine, knjiga 3 S. Jalimam, Prošlost Zenice do 1941., Zenica 1996. M. Sarić, Zenička čaršija i mahale, Zenica 2006. Spoljašnje veze Zvanična stranica Medžlisa Zenica Zvanična stranica Islamske zajednice u Bosni i Hercegovini Zvanična stranica komisije nacionalnih spomenika Bosne i Hercegovine
Handelsskole

For Handelsskoler på universitetsniveau, se Handelshøjskole En Handelsskole er en uddannelsesinstitution, der tilbyder de gymnasielle uddannelser Højere handelseksamen (HHX). Handelsskolernes grundforløb (HG) er dog kun en grunduddannelse af handelsskolen og ikke en del af handelsskolen. Derudover er der videregående uddannelser som også er underkategorier til handelsskolen. I modsætning til i det almene gymnasium er der obligatorisk undervisning i emner som økonomi, marketing, organisationsteori og kvantitativ analyse. Danske handelsskoler
Ambachtsschool

De ambachtsschool was een schooltype in Nederland en Suriname. In Nederland bestond het met voorlopers van 1844 tot ongeveer 1968. Beginperiode Na de periode van ambachten en ambachtelijke nijverheid ontstonden in de 19e eeuw nieuwe vormen van bedrijvigheid die om een nieuwe opleidingsvorm voor de theoretische en praktische scholing van geschoolde werklieden vroeg. Naast de veelal gemeentelijke tekenscholen met in de regel avondonderwijs ontstonden er ambachtsscholen. Zo richtte de Amsterdamse architect H Hana in 1844 een ambachtsdagschool op. Andere initiatieven volgden, in 1861 opende de Maatschappij voor de Werkende Stand, ook weer te Amsterdam, de eerste ambachtsschool. Het type onderwijs kreeg vervolgens vanaf circa 1870 een landelijke verspreiding, geconcentreerd in de steden. In 1894 waren er 15 ambachtsscholen in Nederland met 2295 leerlingen, eind 1904 was het aantal scholen toegenomen tot 32 en het leerlingental tot 4567. Dit onderwijs leidde, zoals de naam aangaf, op voor ambacht en nijverheid. Het was bedoeld als vooropleiding op al dan niet zelfstandige ambachten, van schilders tot metaalbewerkers. Het was populair bij diegenen die na de lagere school nagenoeg geen mogelijkheid hadden om naar middelbare school te gaan. Samen met de verlenging van de leerplicht heeft de ambachtsschool een enorme invloed gehad op de emancipatie van de arbeider en het scholingsniveau in Nederland. De ambachtsschool verzorgde technische opleidingen voor jongens, terwijl de huishoudschool gericht was op meisjes. 20e eeuw Er waren twee-, drie- en vierjarige opleidingen. Ook was het mogelijk om een vierjarige opleiding al na drie jaar te verlaten met een daarbij passend getuigschrift. De ambachtsschool verzorgde opleidingen tot smid, timmerman, meubelmaker, huisschilder, bankwerker, instrumentmaker en elektricien. Ook waren er cursussen koper-, lood- en zinkbewerken, elektriciteitsleer, auto-, motor- en rijwielhersteller. De school koos de opleidingen zodanig dat werd aangesloten bij de behoefte van de toekomstige arbeiders en werkgevers. Ook volwassenenonderwijs werd ingericht. Bij de invoering van de Mammoetwet, die in werking trad op 1 augustus 1968, is de naam ambachtsschool gewijzigd in Lagere Technische School (lts), een veelal vierjarige opleiding. Sinds 1999 maakt deze soort van onderwijs deel uit van het vmbo, met name de beroepsgerichte leerwegen. Vergelijk Vakschool in Vlaanderen Links en literatuur N B Goudswaard, Vijfenzestig jaren nijverheidsonderwijs (Assen 1981) Fotogalerij
Zasadnicza szkoła zawodowa

Zasadnicza szkoła zawodowa (w skrócie ZSZ, potocznie zawodówka) – szkoła umożliwiająca zdobycie kwalifikacji zawodowych, kształcąca rzemieślników, robotników kwalifikowanych, jak też rolników. Szkoły zawodowe obecne były w systemie polskiego szkolnictwa w latach 1951–2019 i zostały zastąpione przez szkoły branżowe I stopnia w ramach reformy polskiego systemu oświaty z 2017 roku. Proces kształcenia Wykształcenie absolwentów szkół zasadniczych przygotowywało głównie do zajęć związanych z techniką, przemysłem i budownictwem. W szkołach zasadniczych realizowano elementarny cykl kształcenia ogólnego, teoretyczne kształcenie zawodowe i praktyczną naukę zawodu, która odbywała się głównie w zakładach przemysłu ciężkiego. Szkoła ta, zachowując swoją pierwotną nazwę, przetrwała do 2016 r., chociaż była wielokrotnie reformowana. Ukończenie zasadniczej szkoły zawodowej było potwierdzane odpowiednim dokumentem. W ramach tego procesu można było uzyskać (do wyboru): wykształcenie ogólne zasadnicze (potwierdzone jedynie świadectwem ukończenia szkoły zawodowej) stopień czeladnika (organizowany przez rzemieślnicze cechy) stopień zawodowy (zdając egzamin państwowy Okręgowej Komisji Egzaminacyjnej) Aby uzyskać dyplom technika, absolwent ZSZ musiał uzyskać wykształcenie średnie oraz zdać egzaminy potwierdzające wszystkie kwalifikacje wyodrębnione w danym zawodzie. Po ukończeniu zasadniczej szkoły zawodowej ze stopniem technika, naukę można było kontynuować w trzyletnim liceum ogólnokształcącym dla dorosłych, rozpoczynając naukę od razu od klasy drugiej. Regulacje prawne Szkoły zawodowe powstały w wyniku wprowadzenia w życie Uchwały Prezydium Rządu z 23 czerwca 1951 r., inicjującej nowy ustrój szkolnictwa zawodowego, na który składały się m.in. zasadnicze szkoły zawodowe o dwu- a później trzyletnim cyklu nauczania, przygotowujące wykwalifikowanych robotników, przeznaczone dla absolwentów siedmioletniej szkoły podstawowej. Podstawa programowa dla kształcenia ogólnego w tego typu szkołach określana była pod koniec ich istnienia przez treść Rozporządzenia Ministra Edukacji Narodowej z dnia 27 sierpnia 2012 r. w sprawie podstawy programowej wychowania przedszkolnego oraz kształcenia ogólnego w poszczególnych typach szkół z późniejszymi zmianami (Dz. U. z 2012 r. poz. 977). Zasadnicze szkoły zawodowe zostały zlikwidowane z dniem 31 sierpnia 2019 roku.na podstawie reformy systemu oświaty z 2017 roku. W ich miejsce powstały szkoły branżowe I stopnia. Przypisy Bibliografia ElżbietaE. Drogosz-Zabłocka ElżbietaE., JędrzejJ. Stasiowski JędrzejJ., Kształcenie zawodowe w Polsce – przemiany, organizacja, efekty, [w:] UrszulaU. Sztanderska, ElżbietaE. Drogosz-Zabłocka (red.), Wykształcenie zawodowe. Perspektywa systemu edukacji i rynku pracy, Wydawnictwo FRSE, 2019, s. 66–101, ISBN 978-83-65591-81-4 . Linki zewnętrzne Dobromir Dziewulak: Kształcenie zawodowe w Polsce i w wybranych państwach Unii Europejskiej, „Analizy BAS” Nr 6/2013, Biuro Analiz Sejmowych Kancelarii Sejmu, sejm.gov.pl.
Școală profesională

Școlile profesionale au funcționat sub această titulatură și au fost instituții unde se pregăteau elevii pentru o anumită meserie, ce necesită un nivel mediu de pregătire, cum ar fi lacatus mecanic, electrician, mecanic auto, tinichigiu, comerciant-vânzător produse nealimentare sau alimentare, bucătar, ospătar etc. Această categorie de școală le oferă absolvenților dreptul de a munci pe piață în mod legal. La sfârșitul cursurilor de școlarizare, elevilor li se conferea un certificat sau diploma (dupa caz) de absolvire a școlii profesionale, fiind declarați calificați în meseria aleasă. Totodată, școlile profesionale intră în categoria de nivel a studiilor medii. În România Învățământul profesional reprezintă un traseu de formare profesională inițială care se organizează pentru calificări stabilite de Ministerul Educației în conformitate cu Registrul național al calificărilor profesionale din România, în funcție de nevoile pieței muncii, identificate prin documente strategice de planificare a ofertei de formare regionale, județene și locale și are următoarele forme de organizare: stagii de pregătire practică cu durata de 720 de ore, organizate după finalizarea clasei a X-a de liceu; învățământ profesional, cu durata de minim 3 ani, organizat după finalizarea clasei a VIII-a, ca parte a învățământului secundar superior; Note Vezi și Educație vocațională Legături externe Materiale media legate de școală profesională la Wikimedia Commons
Yrkesskola

En yrkesskola är en skola främst inriktad på yrkesutbildning på sekundär nivå. I Sverige var yrkesskolan en frivillig skolform från 1800-talet till 1971 som kom efter folkskolan. Den 1 juli 1971 slogs skolformerna fackskola, gymnasium och yrkesskola ihop till den nya skolformen gymnasieskola, där det finns yrkesförberedande utbildningar att välja på. Begreppet yrkesskola finns kvar i bland annat Tyskland, USA, Finland och Irländska republiken. Se även Arbetsmarknadsutbildning i Sverige Fackskola Folkhögskola Lärlingsutbildning Nationella gymnasieprogram i Sverige#Yrkesprogram Yrkesutbildning Yrkeshögskola i Finland Yrkeshögskola i Sverige Yrkesvux Källor Fotnoter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Yrkesskola. Career College Associations webbplats Barry Yeoman, Scam Schools, Good Housekeeping Association of Career and Technical Education (ACTE) Paying for Vocational School Questions to Ask a Vocational School Lärarnas historia Hemsida med dokument från TAM-Arkiv och artiklar om lärarförbunden samt lärarnas historia.
Професійно-технічне училище

Професійно-технічне училище, ПТУ (англ. vocational schools, фр. école professionnelle supérieure, ісп. escuela profesional)[1] (розмовна назва — шнеція, бурса, повна назва — середнє (міське) професійно-технічне училище — С(М)ПТУ) — освітня установа для підготовки робітничих кадрів на базі середньої школи (після дев'ятого, за часів СРСР — восьмого класу). Історія У 1958/59 навчальному році в системі ПТУ навчались 165,5 тис. учнів. Хоча ПТУ досі збереглись в Україні, переважна більшість з них за часи незалежності були перейменовані в такі навчальні заклади: ПЛ — професійний ліцей ВПУ — вище професійне училище ЦПТО — центр професійно-технічної освіти СПТУ — сільське професійно-технічне училище Див. також Професійно-технічний навчальний заклад Училище Професійно-технічна освіта
Bosnaquelle

Die Bosnaquelle (serbokroatisch Врело Босне Vrelo Bosne [ʋrê.lo bôs.neː]) ist die in einen öffentlichen Park eingebettete Karstquelle der Bosna in Bosnien und Herzegowina. Quelle und Park liegen in der Gemeinde Ilidža im bosnischen Kanton Sarajevo, etwa 15 Kilometer westlich des Stadtzentrums von Sarajevo. Geschichte Die Bosnaquelle ist eine der bedeutendsten Natursehenswürdigkeiten Bosniens und ein wichtiger Erholungsraum für die Bevölkerung Sarajevos. Rund 60.000 Besucher verzeichnet der Park jedes Jahr. Nahe der Quelle befindet sich die zwischen 1530 und 1550 errichtete Römische Brücke in Ilidža. Die heutige osmanische Brücke wurde auf den Resten einer ehemaligen römischen Brücke errichtet, die die Siedlung Aquae Sulphurae angebunden hat. Während des Bosnienkrieges wurde ein Großteil der Bäume im Park als Brennholz für die Bevölkerung genutzt. Im Jahr 2000 wurde der Park in den ursprünglichen Zustand zurückversetzt. Die Bosnaquelle und der umliegende Park wurden 2006 zum Naturdenkmal erklärt. Das Wasser der Bosnaquelle ist trinkbar, wird jedoch nicht empfohlen. Der Park kann zu Fuß oder per Rad besichtigt werden. Entlang des Hauptweges (Velika aleja) kann man sich auch per Pferdekutsche transportieren lassen. Die Platanenallee wurde im Jahr 1880 von der österreich-ungarischen Verwaltung angelegt. Im Park gibt es zwei Cafés und Restaurants sowie einen Spielplatz. Literatur Marko Plešnik: Sarajevo. Mit Ilidža, Butmir, Rakitnica-Schlucht und den Wintersportgebieten. 2. Auflage. Trescher Verlag, Berlin 2016, S. 22/23. Marko Plešnik: Bosnien und Herzegowina. Unterwegs zwischen Adria und Save. 5. Auflage. Trescher, Berlin 2016, S. 184/185. Weblinks Einzelnachweise
Vrelo Bosne

Vrelo Bosne (pronounced [ʋrê.lo bôs.neː]; transl. Spring of the Bosna) is a public park and a protected Nature Monument established around the source of the Bosna river, featuring the system of numerous springs at the foothills of Mount Igman, in the municipality of Ilidža, on the outskirts of Sarajevo, capital of Bosnia and Herzegovina. Vrelo Bosne is one of the country's popular natural landmarks and provides a quiet escape from city life. Geography and hydrology The Mala Bosna is the first section of the Bosna, and its source is the Vrelo Bosne spring, located at 520 m (1,710 ft) a.s.l. (according to an earlier source, 494.5 m (1,622 ft) a.s.l.) at the foothills of mount Igman, on the outskirts of Sarajevo, capital of Bosnia and Herzegovina. The spring is one of Bosnia and Herzegovina's chief natural landmarks and tourist attractions. Biodiversity Typical animals are ducks and swans among others. History, archaeology and culture A Roman Bridge is located not far from Vrelo Bosne on the Bosna river in the Ilidža municipality, which was built sometime between 1530 and 1550 from the original Roman stones and ruins of the bridge that stood there during the Roman period used to connect the Romans with the village of Aquae Sulphurae at the time. Ilidža is also known to have been an archaeological site dating 2400–2000BC. The straight main avenue (Velika Aleja) leading inside contains traditional buildings from the Austro-Hungarian-era offering a peek into the luxuries of the past. During the Bosnian War the park was not maintained and trees were chopped and used for heating by the local citizens. In 2000 the park was restored to its former look by local youths led by an international ecological organization. Park entry and features On a typical year more than 60,000 tourists visit the park. The park is usually entered by foot or by horse-carriage via the 3 kilometre long avenue Velika Aleja (transl. Grand Avenue) leading from the hotel complex and a spa at the northeastern end, called Banja Ilidža, toward springs at the far southwestern end. There is also Mala Aleja (transl. Little Alley) which branches off towards Stojčevac to the southeast. The paths and roads inside the park are ideal for walks and bicycle riding and give the visitors the opportunity to take a closer look at the bubbling streams and waterfalls. Outdoor cafés and restaurants are available offering drinks and food but opening times vary from season to season. Adults: 2 KM Pensioners, students, disabled: 1 KM Children from 7–16 years old: 1 KM Children with special needs or up to 7 years old: Entry free Money from the park entry fees is used to up-keep the park by KJU Zaštićena prirodna područja Kantona Sarajevo. The spring water at Vrelo Bosne is drinkable, however not recommended. Photo gallery Trivia Bosnia and Herzegovina national football team is known to hold their training sessions at the Vrelo Bosne park. Team also stays at near by Hotel Hercegovina. See also List of rivers of Bosnia and Herzegovina References External links zppks.ba Official Facebook Gallery
Vrelo Bosne

Vrelo Bosne je izvor u središnjoj Bosni i Hercegovini. Kako samo ime kaže, na tom mjestu izvire rijeka Bosna, značajan vodotok za mikroregije kroz koje teče, a i za cijelu BiH. Vrelo Bosne je među najpoznatijim prirodnim atrakcijama Bosne i Hercegovine. Smješteno je u širem području Sarajeva, na periferiji, pored Ilidže. Zbog neodržavanja turističkih i inih resursa tijekom 1990-ih bilo je u velikoj mjeri zapušteno. Velika revitalizacija pokrenuta je 2000. godine, zahvaljujući lokalnim tinejdžerima, koji su uz potporu međunarodnih ekoloških organizacija vratili Vrelo Bosne u prijašnje stanje.