NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Ponte Latino

Il Ponte Latino (in lingua bosniaca: Latinska ćuprija, o Principov most - Ponte di Princip - com'è stato chiamato durante l'era jugoslava), è uno storico ponte ottomano che attraversa il fiume Miljacka, a Sarajevo, in Bosnia ed Erzegovina. La parte settentrionale del ponte fu teatro dell'attentato del 1914, in cui il giovane studente Gavrilo Princip uccise l'erede al trono di Austria e Ungheria, l’arciduca Francesco Ferdinando d'Asburgo-Este. L'episodio costituì il casus belli della prima guerra mondiale. Storia Il ponte ha quattro arcate e poggia su tre possenti pilastri. Costruito in pietra e gesso è visibile quasi da ogni parte della città. Essendo molto frequentato, due marciapiede laterali furono costruiti nel periodo dell'impero austro-ungarico. Come è rilevabile dalle sue fondamenta, il ponte è il più antico della città. Se ne fa menzione nei documenti che accompagnano il censimento del sangiaccato di Bosnia del 1541 da cui si rileva che venne costruito per iniziativa di un pellettiere, tale Hussein, figlio di Sirmerd. Si ritiene che il ponte sia stato edificato inizialmente in legno e solo dopo - nel 1565 - riedificato in pietra grazie al finanziamento di un eminente cittadino, Ali-Aini Bey. Il ponte andò poi distrutto il 15 novembre 1791 in una terribile alluvione e la sua ricostruzione - durata diversi anni - fu finanziata dal mercante Abdullah-aga Briga. Si presume che il suo completamento avvenne intorno alla fine del XVIII secolo. L'attentato di Sarajevo Il 28 giugno 1914 all'altezza del ponte, all'incrocio con una strada posta sulla riva destra del fiume Miljacka, il giovane Gavrilo Princip sparò all'erede al trono dell'impero austro-ungarico Francesco Ferdinando d'Asburgo-Este. L'attentato fu la scintilla che fece deflagrare la prima guerra mondiale. Gavrilo Princip fece precisa menzione del ponte nella sua deposizione al processo che si tenne contro di lui il 12 ottobre successivo all'attentato, descrivendolo come il luogo in cui si era posizionato per osservare il passaggio dell'auto con l'arciduca Francesco Ferdinando. Durante l'era dell'ex Jugoslavia il ponte è stato intitolato a Princip tornando però al nome originale di Ponte Latino dopo le guerre jugoslave. Note Bibliografia Owings, W.A. Dolph. The Sarajevo Trial, pp. 67–68. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Ponte Latino Collegamenti esterni (EN) Ponte Latino, su Structurae.
Most Łaciński

Most Łaciński (bośn. Latinska ćuprija) – osmański most na rzece Miljacka w Sarajewie w Bośni i Hercegowinie. Północny kraniec mostu był miejscem zamachu na austriackiego następcę tronu arcyksięcia Franciszka Ferdynanda Habsburga 28 czerwca 1914 roku; uznawanego za bezpośrednią przyczynę wybuchu pierwszej wojny światowej. Historia Nazwa mostu pochodzi od nazwy dzielnicy Latinluk (pol. Dzielnica Łacińska), którą w okresie panowania osmańskiego zamieszkiwali chrześcijańscy Chorwaci. Most został ufundowany przez kupca Abdullaha Agę Brigę w 1798 roku w miejscu poprzedniego mostu drewnianego (z 1541 roku) i kolejnego kamiennego (z 1565 roku), zniszczonego podczas powodzi na początku XVIII wieku. Po wojnie światowej most nazwano imieniem Principa – zamachowca, który zastrzelił arcyksięcia Ferdynanda. Po zakończeniu wojny w Bośni i Hercegowinie most odzyskał historyczną nazwę. Przypisy
Ponte Latina

Ponte Latina (Bósnio: Latinska ćuprija, chamada Principov most - "Princip Bridge" na era Iugoslávia) é uma ponte histórica sobre o rio Miljacka em Sarajevo, Bósnia e Herzegovina. No extremo norte da ponte ocorreu o Assassinato de Sarajevo, quando o Francisco Ferdinando da Áustria-Hungria foi assassinado pelo sérvio Gavrilo Princip em 1914, no casus belli da Primeira guerra mundial. História Considerando a data de sua fundação, a ponte Latina é a mais antiga dentre as pontes preservadas de Sarajevo. O Censo do Sanjaco da Bósnia do Império Otomano de 1541 menciona essa ponte em seu inventário, tendo sido feita por um artesão de couro de nome Huceine, filho de Sirmerde. Essa primeira ponte parece ter sido feita de madeira, pois os relatos da corte datados de 1565 testemunhavam que a ponte de pedra fora ali construída por um eminente cidadão de Sarajevo de nome Ali Aini Bei. Uma terrível inundação em 15 de novembro de 1791 danificou muito a ponte e sua reconstrução foi financiada pelo mercador Abedalá Briga. Alguém teria dito que o ano em que foi reconstruída pode ser obtido pelos valores numéricos da palavra Briga (ponte) é 1213, o qual no Calendário islâmico equivale ao ano da reconstrução 1798/99 (FactDate Maio 2008). Construção A ponte tem quatro arcos e repousa sobre três grandes e fortes pilares e os diques das margens. É feita em pedra e gipsita e os dois “Olhos” de alívio de pressão das colunas são tão característicos que estão no brasão da cidade de Sarajevo. Devido ao grande tráfego de veículos durante o domínio pelo Império Austro-Húngaro, uma pavimentação com placas lhe foi adicionada. Assassinato Foi nas proximidades da Ponte Latina, em 28 de junho de 1914, na esquina da passagem da margem direita do rio Miljacka para uma rua, que o estudante sérvio Gavrilo Princip disparou sobre o herdeiro do trono do Império Austro-Húngaro, o Arquiduque Francisco Fernando e sua esposa Sofia, Duquesa de Hohenberg, matando ambos. Isso foi o casus belli da Primeira Grande Guerra. A ponte Latina foi renomeada de Ponte Princip durante o período da Iugoslávia, mas voltou a ter o nome de Ponte Latina ao final da Guerra Civil Iugoslava.
Podul Latinilor din Sarajevo

Podul Latinilor (în sârbă Латинска ћуприја, cu alfabetul latin[*]​: Latinska ćuprija) este un pod din Sarajevo atestat din 1541 ca pod de lemn, iar din 1565 ca pod de piatră. Numele podului provine de la faptul că leagă Catedrala Catolică de cartierul Latinluk (locuit în secolele XVI-XIX preponderent de europeni occidentali). În perioada Iugoslaviei s-a numit Principov most, după Gavrilo Princip, adolescentul care a comis Atentatul de la Sarajevo, folosit drept motiv (casus belli) pentru declanșarea Primului Război Mondial. Note
Латинский мост

Латинский мост (бывший мост Принципа) — исторический мост через реку Миляцку в Сараево. Известен тем, что близ северного конца моста 28 июня 1914 года было совершено убийство австрийского эрцгерцога Франца Фердинанда Гаврилой Принципом, что стало поводом для начала Первой мировой войны. История Судя по началу строительства моста, — это один из старейших сохранившихся мостов города Сараево. В летописи боснийского Санджака от 1541 года есть упоминание о мосте в этом месте, построенном кожевником Хусейном, сыном Ширмерда. Тот первый упомянутый мост, вероятно, был построен из дерева, поскольку данные 1565 года свидетельствуют, что каменный мост здесь был построен именитым сараевцем Алией Ажни-бегом. Сильное наводнение, случившееся 15 ноября 1791 года, сильно повредило мост, и последующую его реконструкцию профинансировал сараевский купец Хаджи Абдулла Брига. Во времена контроля над городом Австро-Венгрией из-за интенсивного движения транспорта к мосту были пристроены тротуары на консолях. 28 июня 1914 года близ северного конца моста было совершено убийство наследника Австро-Венгерского престола Франца Фердинанда Гаврилом Принципом. Долгое время после Первой мировой войны Сараево было известно в мире благодаря этому убийству. Поэтому с образованием Югославии этот мост был официально назван мостом Принципа в честь убийцы Гаврила Принципа. Новое наименование После обретения Боснией и Герцеговиной независимости названия всех улиц, мостов и других объектов, носивших имена известных сербов Сараево, были переименованы. Так этот мост в 1992 году получил новое название — Латинский мост. Примечания
Принципов мост

Принципов мост или Латинска ћуприја је историјски мост преко ријеке Миљацке у Сарајеву. Сјеверни крај моста било је поприште атентата на надвојводу Аустрије Франца Фердинанда од стране Гаврила Принципа 1914. године, што је био повод за избијања Првог свјетског рата. Историја моста Судећи по почетку градње моста, то је један од најстаријих очуваних мостова у граду Сарајеву. У попису Босанског санџака од 1541. године, помиње се мост на овом мјесту, саграђен од стране кожара Хусеина, сина Ширмерда. Тај први поменути мост, вјероватно је био саграђен од дрвета, јер подаци из 1565. свједоче да је камени мост овде саградио еминентни грађанин Сарајева Алија Ајни-бег. Страшна поплава која се десила 15. новембра 1791. године, тешко је оштетила мост, а његову каснију обнову финансирао је сарајевски трговац Хаџи Абдулах Брига. Мост има четири лука и почива на три стуба повезаних чврсто за обалу. Грађен је од камена и гипса и има два слободна отвора, у маси изнад стубова. Ове карактеристике се могу видјети и на грбу града Сарајева. За вријеме Аустроугарске, због густог саобраћаја, мосту су додати и тротоари на конзолама. Дуго времена након Првог свјетског рата, Сарајево је у свијету било препознатљиво по атентату извршеном поред овог моста. Због тога, стварањем Југославије овај мост је добио званичан назив Принципов мост по Гаврилу Принципу. Преименовање Након осамостаљења Босне и Херцеговине, називи улица, мостова и других јавних објеката која су носила имена познатих Срба у Сарајеву су углавном преименована. Тако је и овај мост добио ново име, Латинска ћуприја. То име је озваничено 1992. године, у вријеме кад је већина Срба протјерана из овог дијела Сарајева. Референце
Latinska bron

Latinska bron (bosniska: Latinska ćuprija) är en ottomansk bro över floden Miljacka i Sarajevo i Bosnien och Hercegovina. Under den jugoslaviska tiden kallades bron Principov most. Bron byggdes 1798 som ersättning för en träbro som förstörts i en översvämning. Den har fyra valv som vilar på flodstranden och tre pelare i floden och är en av de äldsta bevarade i staden. De runda hålen i två av pelarna fungerar som bräddavlopp vid höga vattenflöden. Bron med ögonhålen avbildas på Sarajevos stadsvapen. Attentat Vid norra brofästet förövades den 28 juni 1914 det attentat mot ärkehertig Franz Ferdinand och hans maka Sophie von Chotek som utmynnade i första världskriget. Bron bytte namn till Principov most efter attentatsmannen Gavrilo Princip när Sarajevo tillhörde Jugoslavien, men har i dag återfått sitt gamla turkiska namn – Latinska ćuprija. Källor
Латинський міст

Латинський міст (боснійський, хорватський та сербський: Latinska ćuprija / Латинска ћуприја, названий Principov most / Принципов мост — «Міст Принципа» в епоху Югославії) — це османський міст через річку Міляцка в Сараєво, Боснія і Герцеговина. Північний кінець мосту був місцем вбивства ерцгерцога Франца Фердинанда Австрійського Гаврило Принципом у 1914 році, що стало casus belli Першої світової війни. Історія Судячи з його основ, це найстаріший серед збережених мостів у місті. У переписі Санджака в Боснії 1541 р. згадується міст на цьому місці, побудований майстром шкіри Хуссейном, сином Сірмерда. Цей перший міст, здається, був дерев'яним, оскільки в судових протоколах 1565 року свідчить, що кам'яний міст був побудований тут видатним громадянином Сараєво Алі Айні-Бегом. Страшна повінь 15 листопада 1791 року сильно пошкодила міст, і його реконструкцію профінансував сараєвський купець Абдулах-ага Брига. Рік його відбудови можна отримати з числових значень у слові «Брига» — це 1213 рік, що за ісламським календарем дорівнює року відбудови 1798/99. Міст має чотири арки і спирається на три міцні стовпи та набережну; він побудований з каменю та гіпсу, а два розвантажувальні отвори «очі» у масі над стовпами настільки характерні, що їх можна побачити на гербу Сараєво. Через інтенсивний рух за часів Австро-Угорщини до мосту було додано тротуари на консолях. За часів югославії міст був відомий як Principov most / Принципов мост — «Принциповий міст». Вбивство 28 червня 1914 р. на повороті з Правобережжя на вулицю Гаврило Принцип застрілив Франца Фердинанда, спадкоємця австро-угорського престолу. Це було безпосередньою причиною початку Першої світової війни. За часів югославської доби міст був перейменований у Принциповий. Назва повернулася на Латинський міст після югославських воєн. Свідчення Принципа На судовому засіданні 12 жовтня 1914 року Гаврило Принцип описав місце стрілянини під час допиту, зокрема згадавши міст. Галерея Список літератури
Blagaj

Blagaj (v srbské cyrilici Благај) je vesnice (oficiálně osídlené místo, bosensky naseljeno mjesto), která se nachází v jižní části Bosny a Hercegoviny. Administrativně spadá pod město Mostar. Vesnice, která v roce 2013 evidovala celkem 2 684 obyvatel, je známou turistickou lokalitou především kvůli vyvěračce řeky Buny a blízké tekiji. Mezi další zajímavé objekty v blízkosti Blagaje patří také pevnost Stjepan grad nebo dům Velagićů. Název města Blagaj znamená v místním jazyce místo s mírným podnebím. Blagaj se nachází na samém východním okraji širokého pole, které tvoří údolí řeky Neretvy a kde panují podstatné vlivy středomořského klimatu. Osídlení tohoto místa existovalo již v dobách existence Římské říše a je zaznamenáno v dokumentu De Administrando Imperio z časů říše byzantské. Existoval zde i pravoslavný kostel sv. Kosmy a Damiána, který nechal ve 12. století postavit srbský král Štěpán Nemanja ve 12. století. Ve století šestnáctém byla zbudována současná tekija. Moderní obec se rozvinula jako podhradí (má místní název Podblagaj) pod pevností Stjepan grad, která se rozkládá na svahu přilehlého masivu. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Blagaj na Wikimedia Commons
Blagaj (Mostar)

Blagaj ist ein Ort im Kanton Herzegowina-Neretva (Bosnien und Herzegowina). Er liegt etwa 10 Kilometer südöstlich von Mostar und ist verwaltungsmäßig heute ein Teil der Großgemeinde. Mit den zugehörigen Siedlungen hatte Blagaj bei der Volkszählung 2013 2.684 Einwohner gegenüber 4.446 vor dem Bosnienkrieg. Sehenswert sind die Karstquelle Vrelo Bune des Flusses Buna, das dort befindliche Derwisch-Kloster (Tekija), die oberhalb des Ortes gelegene Festung Stjepan grad und weitere Baudenkmäler. Architekturgeschichte Die früheste Erwähnung des Ortes stammt aus dem Jahr 1423. Die Urbanisierung erfolgte unter osmanischer Herrschaft in der zweiten Hälfte des 15. Jahrhunderts und im 16. Jahrhundert. Das Zentrum wurde von dem Basar (Čaršija) als Handels- und Handwerkszentrum gebildet. Daneben gab es einen Moschee-Komplex mit Harem, Mekteb (Grundschule) und Han (Gästehaus). Die Wohngebäude waren in mehreren Quartieren (Mahala) jeweils mit ihren Frontseiten zu Innenhöfen angeordnet. Ein ähnlicher Komplex (Velagić-Haus, Velagićevina, Velagića kuća), erbaut vor 1776, ist heute noch zu besichtigen und wird teilweise als Gästehaus genutzt. Die Stadt entwickelte sich überwiegend am rechten Ufer des Flusses. Unter den ersten öffentlichen Gebäuden war die Kaiser-Moschee (Careva džamija, auch Sultan Suleyman-Moschee genannt, 1520/21). Mit deren Bau bekam die Siedlung den Status einer kasaba (kleinstädtische Siedlung). Es folgten der Bau der fünfbogigen Karađoz-beg-Brücke (1570) und der Leho-Brücke (Lehina ćuprija) (vor 1664). Ein Hamam wurde zwischen 1570 and 1664 errichtet, ein Han ebenfalls vor 1664. An der Buna-Quelle befindet sich das Ensemble der Tekija. Deren Gebäude sind eng an den Fels gebaut. Die Musafirhana (Gasthaus für Reisende) und die Turbe (Grabstätte) wurden vermutlich spätestens um 1520 erbaut und sind neben jüngeren Bauten bis heute erhalten. Einige Begräbnisstätten auf dem Gebiet Blagajs sind erhalten. Die alten Grabmale haben Ähnlichkeiten mit den in der Herzegovina gefundenen Stećci. Mehrere kleinere Gebetshäuser (Masjids) sind ganz oder zu großen Teilen zerstört. Im Stadtgebiet sind noch einige Wassermühlen erhalten. Auch in der Österreichisch-ungarischen Periode behielt Blagaj weitgehend seinen Charakter als eine Siedlung vom orientalischen Typ. Während dieser Zeit wurde die nach St. Basil von Ostrog benannte orthodoxe Kirche im neoromanischen Stil gebaut (1892 bis 1893). Sie wurde während des Bosnienkriegs stark beschädigt. 1908 wurde eine katholische Kirche errichtet. Auch sie wurde während des Krieges beschädigt, konnte inzwischen aber restauriert werden. Persönlichkeiten Katarina Kosača-Kotromanić (1424–1478), Königin von Bosnien Einzelnachweise Weblinks The natural and architectural ensemble of Blagaj, Seite des UNESCO World Heritage Centre
Blagaj (Mostar)

Blagaj (en cyrillique : Благај) est un village de Bosnie-Herzégovine. Il est situé sur le territoire de la ville de Mostar, dans le canton d'Herzégovine-Neretva et dans la fédération de Bosnie-et-Herzégovine. Selon les premiers résultats du recensement bosnien de 2013, il compte 2 684 habitants. L'ensemble naturel et architectural du village est inscrit sur la liste des monuments nationaux de Bosnie-Herzégovine et est proposé par le pays pour une inscription sur la liste du patrimoine mondial de l'UNESCO. Géographie Blagaj est situé en bordure de la plaine de Bišće, au sud-est du bassin de Mostar. Elle constitue un ensemble à la fois urbain et rural. Le village est entouré par ceux de Dračevice au nord, Lakševine et Kosor à l'ouest et Malo Polje au sud ; à l'ouest, il se trouve à proximité de la limite avec la république serbe de Bosnie. Sur le territoire du village se trouve la source de la rivière Buna, un affluent de la Neretva ; le site est inscrit sur la liste des réserves de paysages naturels de Bosnie-Herzégovine. Depuis 1965, la grotte de Ševrljica est inscrite sur la liste des monuments naturels géo-morphologiques et la Grotte verte (Zelena pećina) à la fois sur celle des monuments naturels paléontologiques et (avec son site archéologique) sur celle des monuments nationaux. Histoire Démographie Évolution historique de la population Répartition de la population par nationalités (1991) Communauté locale En 1991, la communauté locale de Blagaj comptait 4 011 habitants, répartis de la manière suivante : Patrimoine architectural Économie Notes et références Voir aussi Articles connexes Villes de Bosnie-Herzégovine Municipalités de Bosnie-Herzégovine Monuments nationaux de Mostar Monument national (Bosnie-Herzégovine) Vrelo Bune (en) Liens externes (en) Vue satellite de Blagaj sur fallingrain.com Portail de la Bosnie-Herzégovine
Blagaj (Mostar)

Blagaj is een plaats in de gemeente Mostar in Bosnië en Herzegovina. Tijdens de oudheid was er in het huidige Blagaj eerst een Illyrisch fort en daarna een Romeins castrum. De Osmanen, die in de vijftiende eeuw meester werden over het oord, hebben lang geheerst over dit gebied. De meeste huizen zijn gebouwd in de Osmaanse stijl. Waterbron In Blagaj, nabij het derwisjoord Blagaj Tekke, bevindt zich ook de Vrelo Bune, de bron van de rivier de Buna. Het is een karstbron, dus de bron wordt gevoed door een ondergrondse waterloop. Het water is zo koud dat er niet in gezwommen kan worden. De rivier de Buna zelf stroomt verder naar Blagaj (het plaatsje zelf), daar stroomt de rivier door het dorp waarna de Buna het dorp uit stroomt en na een paar kilometer uitmondt in de Neretva. De Vrelo Bune is een van de grootste karstbronnen van Europa.
Blagaj (kanton hercegowińsko-neretwiański)

Blagaj – wieś w Bośni i Hercegowinie, w Federacji Bośni i Hercegowiny, w kantonie hercegowińsko-neretwiańskim, w mieście Mostar. W 2013 roku liczyła 2531 mieszkańców, z czego większość stanowili Boszniacy. Geografia Blagaj jest położony nad rzeką Buną, 7 km na południowy wschód od Mostaru. Na południowy wschód od miejscowości przebiega granica Federacji Bośni i Hercegowiny z Republiką Serbską. Historia Pierwsze wzmianki o Blagaju pochodzą z X wieku. W średniowieczu stanowił ośrodek władzy lokalnej. Był siedzibą m.in. księcia Zahumla. Urodziła się w nim ostatnia królowa Bośni – Katarzyna Kosača. Podczas panowania osmańskiego w Blagaju wzniesiono siedem meczetów oraz medresę (szkołę koraniczną). W XV wieku powstał klasztor derwiszów. Blagaj stracił znaczenie polityczne na przełomie XVI i XVII wieku. W 1827 roku trzęsienie ziemi zniszczyło zamek Stjepan-grad. Galeria Przypisy
Благај (Мостар)

Благај је насељено мјесто града Мостара, Федерација Босне и Херцеговине, БиХ. Географија Налази се у Херцеговини, 7 km јужно од Мостара. У близини Благаја налази се извор Буне, највећи крашки извор у Европи, поред којег се налази чувена суфијска текија. У околини Благаја такође постоји рибњак и ресторан, те и дворац из 15. вијека. Историја У античком добу на подручју Благаја је постојало илирска утврда и римски каструм. У вријеме византијског цара Јустинијана изграђено је неколико утврђених градова на том подручју. Благај се спомиње у Константин Порфирогенитовом дјелу О управљању царством као „Бона“, дио Захумља. За вријеме Стефана Немање Захумље је било под доминацијом рашке државе, и крајем 12. стољећа жупан Јурко је подигао цркву светог Кузма и Дамјана. Захумље је постало дио босанске државе у 14. вијеку за вријеме босанског бана Стефана II Котроманића. Током 15. вијека Сандаљ Хранић Косача и његов синовац Стјепан Вукчић Косача владали су подручјем Хума и Благаја све до доласка Османлија 1466. Иначе, Благај је припадао подручју Бишћа, а подручје је познато као резиденцијално мјесто (престоница) босанских владара и рода Хранића Косача. У историјским изворима Благај је први пут поменут 1423. За вријеме Османлија Благај је био сједиште Благајског вилајета, потом кадилука и подијељен је на неколико махала, међу којих су Царска, Хасанагина, Бунска и Галичићи. Град је имао седам џамија, два хана, четири мусафирхане, медресу, два мектеба, текију, четири камена моста на ријеци Буни, један на Буници и два на понорници Посрт, кираетхану и седам млиница с двадесет осам млинова. До 1835. године муслимани чине већину становништва, но за вријеме аустроугарског раздобља хришћана (католика и православаца) је двоструко више. У то доба изграђена је католичка црква 1908. год. и православна црква 1893. године. Послије су дограђени звоници 1933. до католичке и 1934. до православне цркве. Некада богата турска касаба, у међуратном времену ово је још једно сиромашно херцеговачко село; након виноградарства и дувана, главна делатност је постало пчеларство. Овде се налази црква Светог Василија Острошког у Благају. За историју Срба овога краја важна је Благајска плоча. Становништво Референце Књига: „Национални састав становништва — Резултати за Републику по општинама и насељеним мјестима 1991.“, статистички билтен бр. 234, Издање Државног завода за статистику Републике Босне и Херцеговине, Сарајево. Референце Спољашње везе Врело Буне (језик: српски) Мапе, аеродроми и временска ситуација локација (Fallingrain) Гугл сателитска мапа (Maplandia)
Blagaj

Blagaj är en kasaba (bystad) omkring 12 km sydost om Mostar i Bosnien och Hercegovina. Samhället ligger vid floden Bunas källa och ett historiskt tekke (tekija eller Dervischkloster) vilket är en del i "Stadsbygden i Blagaj - Bosnien och Hercegovinas historiska kultur- och naturarv". Vrelo Bune uppfördes omkring 1520, med inslag av Osmansk arkitektur och Medelhavsstil och är idag ett nationalmonument. Floden Bunas källa (Vrelo Bune) är en stark karstisk källa. Buna rinner västerut i omkring 9 km och ut i Neretva nära byn Buna. Här låg ledaren Stefan Vukčićs residens. Blagaj var även den bosniska drottningen Katarina Kosača-Kotromanićs födelseplats. Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, tidigare version.