NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Црква Успења Пресвете Богородице у Челебићима (Фоча)

Црква Успења Пресвете Богородице је храм Српске православне цркве у Челебићима, општина Фоча, Република Српска. Припада митрополији дабробосанској, а посвећена је Успењу Пресвете Богородице. Градња цркве почела је 1936. године, а грађена је као спомен-црква стрељаним становницима Челебића у Првом светском рату. Требало је да се у њу пренесу остаци 70 убијених Срба. До 1939. године црква је покривена, али су даљи радови прекинути због Другог светског рата. Радови су настављени тек 1958. године. Наредне, 1959, године, црква у Чајничу поклонила је овој цркви иконостас, док је црква из Сарајева поклонила звоно. Када је градња цркве завршена, митрополит Нектарије осветио је храм. Генерална обнова цркве почела је 1984. године, када је замењен кров, урађена фасада и поравната порта, а уређени су и споменици страдалих родољуба на Шуковцу. Три године касније, када су радови на реконструкцији завршени, цркву је поново осветио митрополит Владислав. Десет година касније, 1997. године уведена је струја. Галерија Референце Литература Црква Светог Николаја на сајту Митрополија дабробосанска
Црква Светог Пантелејмона на Вучијој Луци

Црква Светог Пантелејмона је храм Митрополије дабробосанске који се налази у насељу Вучија Лука на територији општине Источни Стари Град. Градња храма Светог Варнаве је почела 2002. године. Опште информације Црква Светог Пантелејмона, је једини објекат Српске православне цркве, на територији општине Источни Стари Град, град Источно Сарајево и центар је духовног живота, становника ове општине. Храм припада мокрањској парохији, коју чине села Хреша, Њеманица, Вучија Лука, Мразовац, Брезовице, Бјелогорци, Рогоушићи, Горње и Доње Сињево, Сумбуловац, Мокро, Романија, Јеловци, Прутине, Подградац, Крачуле, Кадино Село и Костреша. Црква се налази на 1280 метара надморске висине. Парохији цркве припада око 230 домаћинстава из 15-так села у Републици Српској и Федерацији БиХ. То су села Црни Врх, Долине, Дрљевац, Хреша, Блудна Раван, Брезовица, Бјелогорци, Мразовац, Зечја Глава, а села у Федерацији БиХ Нахорево, Мрковићи, Радава и Пољине. Поред цркве, је изграђен парохијски дом, гдје се одржавају културне и спортске манифестације, које општина Источни Стари Град, организује. У склопу црквеног комплекса налази се и капела, подигнута у славу српским борцима палим у одбрани Републике Српске, са простора Источног Старог Града и околних села. Види још Источни Стари Град Митрополија дабробосанска Референце
Административни центар Владе Републике Српске (Источно Сарајево)

Административни центар Владе Републике Српске је објекат у Источном Сарајеву изграђен за потребе смјештаја институција Републике Српске, као и за повремени смјештај Владе. Објекат има два дијела, пословни и резиденцијални. Пословни, који је већи и има око шест хиљада квадратних метара, намијењен је за смјештај институција Републике Српске које су се налазиле у источном дијелу Српске, првенствено у граду Источном Сарајеву, као што су Правобранилаштво, Завод за статистику, Фонд за развој источног дијела Републике Српске и друге. Други, резиденцијални дио предвиђен је за смјештај представника Републике Српске у заједничким институцијама БиХ. Изградња објекта Администартивни центар Владе РС грађен је двије године. Изградња објекта је почела у октобру 2014. реконструкцијом и адаптацијом постојећег објекта, купљеног од стране владе. Изградња објекта је коштало 26,6 милиона конвертибилних марака и завршена је за годину и шест мјесеци. Укупна нето површина комплетног објекта је 9.077 метара квадратних. Објекат је смјештен у улици Војводе Радомира Путника, насеље Бијело Поље, општина Источна Илиџа, град Источно Сарајево. Отварање објекта Административни центар је свечано отворен 1. јуна 2016. године, уз присуство предсједника, и владе Републике Српске. Премијер РС Милорад Додик свечаним пресијецањем врпце отворио је овај објекат, након што му је министар за просторно уређење, грађевинарство и екологију РС Сребренка Голић уручила употребну дозволу. Свечаности отварања Административног центра Владе РС присуствовали су члан Предсједништва БиХ из РС Младен Иванић, министри РС и посланици у Народној скупштини РС, представници заједничких институција у БиХ, те културног, привредног и јавног живота у Источном Сарајеву. Сједница владе Влада Републике Српске 17. новембра 2016. године је засједала у Источном Сарајеву, чиме је у новом Административном центру одржава стота јубиларна сједница Владе Републике Српске. Премијерка и мининистри разматрали су локални развој и однос Владе са општинама ове регије. Прије сједнице мининистри су посјетили институције и предузећа у појединим општинама Сарајевско-романијске регије. Види још Влада Републике Српске Административни центар Владе Републике Српске (Бања Лука) Референце Литература РС добија резиденцију у Источном Сарајеву Функционери на љето у новој згради Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (9. јул 2016) Нова зграда Владе РС у Источном Сарајеву отвара врата станарима
Hrvatski teatar Soli

Hrvatski teatar Soli je hrvatska kazališna ustanova iz Tuzle, BiH. Udruženje građana Hrvatski teatar Soli Tuzla ima sjedište u Dom kulture bb, Husino. Prije 1990-ih i osamostaljenja demokratskih promjena ustanova se zvala Amatersko pozorište 16 August – Husino. 1990-ih su tuzlanski Hrvati preimenovali ustanovu u Hrvatski teatar Soli. Inicijator osnivanja i osnivač je Vlado Kerošević, bivši dekan Akademije dramskih umjetnosti u Tuzli, danas redoviti profesor na toj akademiji. Godine 2002. pri ovoj kazališnoj ustanovi osnovana je pozornica Teatar kabare Tuzla. Od 2003. teatar svake godine organizira festival akademskog kazališta TKT FEST. Član Koordinacije hrvatskih i katoličkih udruga s područja Tuzlanske županije. Povremeno u ovoj kazališnoj kući glumačke uloge igra Nenad Tomić. Izvori
Samostan Emaus u Breškama

Samostan Emaus je rimokatolički samostan redovnica Družbe Kćeri Božje ljubavi u Breškama. Povijest Godine 1878. Austro-Ugarska zaposjela je BiH što je stvorile preduvjete za bolji život katolika. Vrhbosanski nadbiskup Josip Stadler pozvao je, a u Bosnu i Hercegovinu 1882. godine došla je radi osnivanja misionarske službe utemeljiteljica ženske redovničke službe Kćeri Božje ljubavi majka Franziska Lechner. Godinu dana poslije dolaze prve časne sestre na područje Tuzle. Onda su se bavile bavile školstvom i brigom o mladima. Časne sestre Družbe Kćeri Božje ljubavi su prije dolaska u Breške (1883.) kupile su si zemljište. Na njihovih 19 jutara zemlje, država im je darovala zemljište koje je bilo uz zemlju koje su časne kupile. Darovala im je 30 jutara. 28. veljače 1884. godine su časne sestre Družbe Kćeri Božje ljubavi došle su u Breške. Prvotni smještaj bila im je siromašna koliba koju im je darovao jedan seljak dok sebi ne podignu samostan. Časne su počele graditi samostan Emaus iste godine, kad je i dovršen i posvećen. U sklopu samostana pokrenule su Katoličku osnovnu školu koja je pokrivala osam sela i bila je jedina na tom području i među najstarijim školama na području tuzlanskog kraja. Primala je đake iz Brežaka, Obodnice Gornje i Donje, Doknja, Lipnice, Donje i Gornje Dragunje i Crnog Blata. Izvori
Kuti

Kuti nebo též Đuvelek je přírodní kryptodepresní naplaveninové jezero v Chorvatsku. Nachází se v údolí řeky Neretvy, v Dubrovnicko-neretvanské župě, na území opčiny Zažablje. Bylo pojmenováno podle osady Kuti, která u jezera leží a je součástí nedaleké vesnice Badžula. Východně od jezera se rozprostírá pohoří Žaba, 2 km jihozápadně od jezera se nachází Jaderské moře. Severně od jezera a kolem něj se rozprostírají mokřady. Průměrná hloubka je 1,3 m, nejvyšší zaznamenaná hloubka je 4,6 m. Jezero Kuti je napájeno vodou z několika pramenů na východním pobřeží. S řekou Neretvou je spojeno pomocí řek Crna rijeka a Mislina. Jezero je rovněž ovlivňováno přílivy Jaderského moře. V létě je hladina vody v jezeře nízká a objevuje se v něm dočasný ostrůvek, který s opětovným zvýšením hladiny zmizí. Dne 20. července 2020 bylo jezero Kuti chorvatskou vládou vyhlášeno jako chráněná přírodní oblast a ornitologická rezervace. Tato rezervace zahrnuje jezero Kuti a mokřady kolem něj. V oblasti se nachází rozsáhlé hnízdiště mokřadních ptáků a je důležitá pro zachování jejich hnízdící populace, včetně přežití ptáků, kteří přes oblast kolem jezera v zimě migrují. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kuti (jezero) na chorvatské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kuti na Wikimedia Commons
Kuti (jezero)

Kuti (još i Đuvelek) su aluvijalno jezero i kriptodepresija kod mjesta Badžula. Napaja se vodom iz nekoliko vrela na istočnoj obali. Nije izolirano od većih vodotokova. S Neretvom ga povezuju Crna rijeka i Mislina, a morske mijene Jadranskog mora utječu na ovo jezero. Ljeti je vodostaj nizak i tom se prilikom na sredini jezera pojavljuje otočić. Posebni ornitološki rezervat Uredbom Vlade Republike Hrvatske od 20. kolovoza 2020. Kuti su proglašeni zaštićenim područjem, kao posebni ornitološki rezervat. Rezervat obuhvaća jezero Kuti i močvarna staništa uz jezero. Na području rezervata razvijena su raznolika močvarna staništa te je ovo područje posebno značajno za očuvanje gnijezdeće populacije ptica močvarica i populacije ptica koje migriraju Jadranskim seobenim putem. Izvori
Kuti-tó

A Kuti-tó (horvátul: Kuti jezero, Đuvelek) egy kriptodepresszió Horvátországban, Dalmácia déli részén, Dubrovnik-Neretva megyében. Leírása Opuzentől 6 km-re délkeletre, Badžula település közelében fekszik, területe 1,3 km². Hossza 2,4 km és legfeljebb 0,9 km széles. A tenger szintjén fekszik (kriptodepresszió). Átlagos mélysége 1,3 m, maximális mélysége 4,6 m. A keleti parton több forrásból nyeri a vizét. A Neretvával a Crna rijeka és a Mislina folyók kötik össze. Vízszintjét az Adriai-tenger árapályai is befolyásolják. Alacsony vízállás esetén (nyár) egy szigetecske jelenik meg a tó közepén. A tó különleges madártani rezervátum. A Horvát Köztársaság kormányának 2020. augusztus 20-i rendelete nyilvánította védetté, mint különleges ornitológiai rezervátumot. A rezervátum magában foglalja a Kuti-tavat és a tó menti vizes élőhelyeket. A rezervátum területén különféle vizes élőhelyeket alakítottak ki. Területe különösen fontos a vizimadarak fészkelő populációjának és az adriai vándorlási útvonalon vándorló madarak populációjának megőrzése szempontjából. Források Hrvatska enciklopedija– Kuti (horvátul) Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Kuti (jezero) című horvát Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Ilidža (nádraží)

Ilidža (v srbské cyrilici Илиџа) je bývalá železniční stanice, která se nacházela ve stejnojmenné obci (dnes součást města Sarajeva), na železniční trati Sarajevo–Ploče. V současné době se jedná o objekt, který je památkově chráněný, neslouží však svému účelu; trať byla přeložena a původní budova zachována. Budova se nachází na adrese Muhameda Mehmedbašića 22. Budova nádraží je orientována ve směru západ-východ. Postavena byla ze dřeva a kamene. Její půdorys zabírá plochu obdélníka o rozměrech 30 x 13 m. Z přízemní budovy vystupovala průčelí s prvky typické horské architektury. Na některých místech tak měla budova až dvě patra. Historie Nádraží původně úzkorozchodné trati bylo slavnostně otevřeno v roce 1892. Jako jedna z prvních železničních stanic stálo v historickém centru dnešní Ilidži a umožnilo transformaci obce z obyčejné vesnice v lázeňské letovisko Rakousko-uherského střihu, prvního na území současné Bosny. Budovu stanice navrhlo Technické oddělení státních drah Bosny a Hercegoviny. Vznikla podle standardů platných právě v Rakousku. Pro něj ji pravděpodobně vypracoval český architekt František Blažek. Stejně jako stanice na Bistriku bylo inspirováno alpskou architekturou Nádraží sloužilo svému účelu až do roku 1966, kdy byla trať přeložena severněji, do své současné stopy. Přeložka trati byla realizována v souvislosti s její modernizací a přerozchodováním. Namísto původní trati byla zbudována víceproudá silnice (ul. Samira Ćatovića Kobre). Později ji obklopilo sídliště unifikovaných domů. Budova přečkala dobře téměř celé 20. století, včetně války v 90. letech 20. století. V roce 1996 ji nicméně zasáhl požár, který zničil střechu. Poté začalo do stavby zatékat a její technický stav se postupně zhoršoval. V roce 2002 byla předpokládána kompletní rekonstrukce objektu, která ale nebyla nikdy uskutečněna. Později byla obnovena alespoň střecha. V roce 2020 byl objekt v havarijním stavu; vláda Kantonu Sarajevo i općiny Ilidža usilují o obnovu objektu. Literatura Studija brze gradske željeznice Sarajevske metropolitanske regije, Sarajevo 2013 (bosensky) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Ilidža na Wikimedia Commons Reference
Nécropole de Čengića Bara

La nécropole de Čengića Bara se trouve en Bosnie-Herzégovine, dans la municipalité de Kalinovik. Elle abrite 52 stećci, un type particulier de tombes médiévales. Elle est inscrite sur la liste des monuments nationaux de Bosnie-Herzégovine et fait partie des 22 sites avec des stećci proposés par le pays pour une inscription au patrimoine mondial de l'UNESCO. Localisation Description Notes et références Article connexe Monuments nationaux de Kalinovik Portail de la Bosnie-Herzégovine Portail du christianisme Portail de la protection du patrimoine
Некропола са стећцима Ченгић Бара

Некропола са стећцима Ченгић Бара, је споменик културе смештен у општини Kалиновик, налази се на листи 30 средњовековних некропола стећака које су 2016. године проглашене Светском баштином УНЕСЦО-а. На листи су 22 некрополе у Босни и Херцеговини, по 3 у Србији и Црној Гори, а 2 у Хрватској . Локација Ченгића Бара је летње сточарско насеље смештено у високом крашком пољу, које се зове Kладово поље, а налази се на Зеленгори. Од Kалиновика је удаљено око 11 км ваздушне линије у правцу југозапада. Опис Од 1954. до 1956. године, Шефик Бешлагић извршио је евидентирање и обраду некропола са стећцима у околини Kалиновика. У самоме средишту локалитета смештена је некропола са 52 стећка. Сви стећци израђени су од кречњака и потичу из каменолома који се налази око 100 метара од некрополе у правцу југоистока. Углавном заступљени су сандуци. У некрополи се налази 35 сандука, од чега је знатан број високих. Велики број сандука је са постољем. Сљемењака има шест и они су доста високи, што је једна од карактеристика ове некрополе. Остатак стећака чине плоче (11 примерака). Најзаступљенији мотиви на стећцима су; тордирана врпца и фризови са повијеним тролистовима, затим мотиви штита и мача, биљних стилизација, крижева у кружним венцима, птица, јелена и сцена лова на јелене те кола и турнира. На стећку бр. 45 евидентиран је и натпис у босанској ћирилици који говори да ту лежи Стојан Оподиновић. Натпис у транлитерацији гласи: 1. ред: А СЕ ЛЕЖИ СТЬН ОПОДИНОБ - 2. ред: ИВЬ У транскрипцији наслов гласи; А се лежи Ст [о] Ьн (Стојан) ОподиновичЬ Знатан број стећака оштећен је услед дуготрајног деловања атмосферилија. Стећци су веома угрожени присуством биљних организама, лишаја и маховина. Велики је број утонулих стећака па не постоје коначни подаци о заступљености и разноврсности декоративних мотива. Референце
Џамија Есме султаније

Џамија Есме Султаније или Чаршијска џамија налази се у централном делу Јајца. Изграђена је 1773. године и једина је џамија у Босни и Херцеговини која носи име по некој жени. Убраја се међу највредније споменике исламско—османске архитектуре у Јајцу и представља национални споменик Босне и Херцеговине. У потпуности је срушена 1993. године, а обновљена 2010. године Историјат Џамија је грађена у периоду од 1753. до 1773. године, средствима Есме султаније, која је била удата за Мехмед-пашу Соколовића, тада намесника у Босни и и Херцеговини. Уз џамију су саграђени и шадрван, кућа за потребе Исламске заједнице и две зграде, а након тога формирано је и мезарје где су сахрањивани имами, мујезини, мутевелије и други знаменити људи Јајца. Стара џамија припадала је централном поткуполном типу џамија, са накривљеним софама и каменим минатером, високом 29 m. Током рата у Босни и Херцеговини џамија је у потпуности срушена. Камен темељац за нову џамију постављен је 27. јуна 2003. године, а 2010. године је обновљена. Дугачка 9,49 m, широка 9,55 m и има један минарет. Галерија Референце Спољашње везе Џамија Есме султаније Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (2. јун 2020) на сајту Исламске заједнице у Босни и Хецеговини Литература Мехмед Мујезиновић, Sarajevo publishing, 1998 — Исламска епиграфика у Бих, књига II.
Mosquée de Džudža Džafer-bey Kopčić

La mosquée de Džudža Džafer-bey Kopčić, également connue sous le nom de Čaršijska džamija, est située en Bosnie-Herzégovine, dans la ville de Tomislavgrad et dans la municipalité de Tomislavgrad. Construite avant 1615, elle est inscrite sur la liste des monuments nationaux de Bosnie-Herzégovine. La cour intérieure de la mosquée (en bosnien : harem) abrite un cimetière avec environ 50 nişans (stèles ottomanes) ; cet ensemble est également classé. Localisation Histoire Architecture Notes et références Voir aussi Articles connexes Monuments nationaux de Tomislavgrad Architecture islamique Portail de la Bosnie-Herzégovine Portail de l'islam Portail de la protection du patrimoine
Catacombs of Jajce

The Jajce Catacombs, also known as the Jajce underground church, or simply Jajce crypt in Jajce, Bosnia and Herzegovina, is the historic burial site of Hrvoje Vukčić, a Bosnian nobleman who founded the city and ordered construction of the underground chapel with the crypt around 1400, which was finished before 1416, in time for his burial. The crypt was also meant to serve as the family's burial site. Location The underground complex is located on the south-western part of the Walled city of Jajce, in the town's quarter just below the plateau between the Medvjed-kula and the church Church of Saint Mary and its belltower of Saint Luke. Other important religious buildings and facilities were built on the location throughout the history, such as Franciscan friary, a graveyard, and a separate tower for their defence. At first this zone of the town was outside the town's ramparts, but walls encompassed it after second and third phase in fortification's upgrade during the 15th century. History The underground structure, now historic monument, was built around 1400, but earlier then 1416 when Grand Duke of Bosnia, Hrvoje Vukčić, who founded the city of Jajce and ordered its construction, died and was laid in his tomb. It was conceived and built to be a church complete, with a narthex, baptismal fonts, a nave, and a presbytery with an altar space. The structure is south–north oriented with the entrance from the southern end. The underground complex was rock-cut into live rock. Architectural description The underground spaces are entered through a small and narrow lobby, whose door are also cut into the live rock. In the late 19th or early 20th century, this entrance into the Catacombs was covered with a vaulted entrance at ground level, which was conceived as a protection from elements. There are unfinished carved figures on the lobby's rockface on the both sides of the door, just in front of the narthex. On the left is a male figure, probably holding a spear in one hand, and a lowered sword in the other. To the left, next to a figure, hardly discernible, there is a depiction of what appears to be a heraldic image, with a large helmet and a mantle descending behind the shield, or was supposed to be the top of the helmet, from which springs a hand bent at the elbow with a sword. On the other side is also a carved representation of a female figure with a heraldic sign in her left hand, most likely a fleur-de-lis. From the middle of the main room, through a rectangular pit, four steep steps descend into a crypt roughly four meters wide and about two meters high. A technical architectural description of the complex has been published by Jajce's agency for cultural, historical and natural heritage and development. National monument By the Decision No. 06-6-742/03 of the Commission to Preserve National Monuments of Bosnia and Herzegovina, from 21 January 2003, the historic monument of the Catacombs in Jajce is protected as a national monument. See also Jajce Mithraeum References External links Media related to Category:Catacombs in Jajce at Wikimedia Commons
Catacumbas de Jajce

Las catacumbas de Jajce (en bosnio: Katakombe u Jajcu), también conocidas como la iglesia subterránea de Jajce o simplemente la cripta de Jajce en Jajce, Bosnia y Herzegovina, son el lugar histórico de sepultura de Hrvoje Vukčić Hrvatinić, un noble bosnio que fundó la ciudad y ordenó la construcción de la capilla subterránea con la cripta alrededor de 1400, la cual se terminó antes de 1416, a tiempo para su entierro. La cripta también debía servir como lugar de sepultura para la familia.​​ Ubicación El complejo subterráneo se encuentra en la parte suroeste de la ciudad amurallada de Jajce, en el barrio de la ciudad, justo debajo de la meseta entre Medvjed-kula y la iglesia de Santa María y su campanario de san Lucas. A lo largo de la historia, se construyeron en este lugar otros importantes edificios e instalaciones religiosas, como un convento franciscano, un cementerio y una torre independiente para su defensa. Inicialmente, esta zona de la ciudad se encontraba fuera de las murallas, pero las murallas la rodearon tras la segunda y tercera fase de la modernización de la fortificación durante el siglo XV.​​ Historia La primera referencia a Jajce en fuentes escritas se remonta a 1396, cuando se menciona a Hrvoje Vukčić Hrvatinić como el conde de Jajce (conte di Jajcze), bajo cuyo mandato la ciudad experimentó un considerable desarrollo político y cultural, a finales de los siglos xiv y xv. La estructura subterránea, ahora monumento histórico, fue construida alrededor de 1400, pero antes de 1416 cuando el gran duque de Bosnia, Hrvoje Vukčić, quien fundó la ciudad de Jajce y ordenó su construcción, murió y fue enterrado en su tumba. Es una estructura subterránea, concebida para ser una iglesia, con un nártex, un baptisterio con pilas bautismales, una nave y un cancel con un espacio de altar. La estructura está orientada de sur a norte, con la entrada desde el extremo sur. El complejo subterráneo fue excavado en la roca viva; esta cripta de dos niveles es pequeña y toscamente labrada, pero artísticamente medio iluminada y notable por los motivos de cruz, sol y luna creciente audazmente esculpidos (planta baja), un raro monumento conmemorativo sobreviviente de la Iglesia bosnia independiente. Se dice que Tito se escondió aquí durante 1943 y firmó documentos de las segundas reuniones de la AVNOJ.​ Referencias