Grad Ostrožac

Grad Ostrožac ali Trdnjava Ostrožac je bil utrjen grad iz srednjega veka in utrdbeni objekt iz osmanskega obdobja v vasi Ostrožac v občini Cazin v Bosni in Hercegovini, ki je bil leta 2013 razglašen za narodni spomenik Bosne in Hercegovine. Nahaja se na na dominantni vzpetini nad levim bregom reke Une v istoimenski vasi ob cesti Bihać-Cazin, 12 km od Bihaća. Zgodovina Prva omemba gradu je iz leta 1286. Utrjen grad je bil v lasti grofov Babonić-Blagajskih (grofov Ostroških). Leta 1538 in 1543 so Turki neuspešno oblegali Ostrožac. Pod oblast Antuna Bakšića je prišel leta 1552. Nekoliko kasneje, leta 1577, je trdnjavo zavzel Ferhat-paša Sokolović, istega leta pa jo je ponovno osvojil general Khevenhüller. Dve leti pozneje, leta 1579, je trdnjava dokončno prešla v osmanske roke, nakar so Osmani stoletja vladali Ostrožcu in trdnjavi, saj je bil tu od leta 1579 do 1592 sedež Ostrožaškega sandžaka. Od 17. stoletja je bil na gradu sedež Ostrožaške kapetanije, ki je bila najmočnejša v Bosanski krajini. Dizdarji in kapetani so bili Beširević-begi. Osmani so okoli poletja 1700 v južnemu delu dogradili trdnjavo. Dolžina utrdbe je približno 185 metrov, širina pa se giblje od 30 do 80 metrov. V južnem delu gradu je bil zgrajen "konak" - stanovanjska stavba, rezidenca ostrožaških kapitanov, begov Beširevićev. Severni srednjeveški del gradu se je imenoval ljudski, južni del gradu pa Gosposki. Ostrožaška kapetanija je bila najbolj izpostavljena kapetanija Osmanskega cesarstva v odnosu do Habsburške monarhije, zlasti po Karlovškem miru leta 1699, ko je mesto pridobilo na pomenu glede na število vojakov in obrambnih sil. Nekoč je imela kar 1100 vojakov. Leta 1833 je trdnjava imela 28 topov. Od leta 1836 je Ostrožac mudirluk znotraj Bihaćkega kajmakamluka. Zaradi sodelovanja pri nasprotovanju reformam sultana Mahmuda II. je bil leta 1837 izgnan zadnji ostrožaški kapetan iz rodu Beširević, Murad-beg Beširević. Njegov vnuk, Mehmed-beg Beširević, je prodal porušeni grad Ostrožac Isabelli von Berks, rojeni Adamović-Čepinski, ženi takratnega glavarja bihaćkega okrožja (velikega župana) dr. Lotharja von Berksa. Malteški vitez Berks je stari grad/trdnjavo restavriral v letih 1900-1902 in v utrdbi zgradil dvorec v neogotskem stilu, v katerega se je njegova družina vselila leta 1902. Med drugo svetovno vojno je bil Ostrožac nekaj časa sedež Vrhovnega štaba NOVJ-a ( Narodnoosvobodilne vojske). Ostrožac je bil v lasti Berksov do leta 1946, ko je bil podržavljen in grad postavljen pod zaščito države, takratne FNRJ. Od leta 1969 do 1992 je na dvorišču utrdbe delovala kiparska kolonija Ostrožac. Na tem dogodku je nastalo več monumentalnih skulptur, izklesanih iz bihacita , od katerih jih je več kot 150 na ogled na grajskem dvorišču kot stalna razstava, ki tvorijo park skulptur Ostrožac na prostem, ki je edinstven v jugovzhodni Evropi. Literatura Radoslav Lopašić, Bihać i bihaćka krajina, Zagreb 1890, 144. Hamdija Kreševljaković, Stari bosanski gradovi, Naše starine 1, Sarajevo 1953, 32. Marko Vego, Naselja bosanske srednjevjekovne države, Sarajevo 1957, 88. Hamdija Kapidžić, Ostrožac, Enciklopedija Jugoslavije, 6, Zagreb 1965, 397. Branka Raunig, Ostrožac, Arheološki leksikon Bosne i Hercegovine II, Sarajevo 1988, 23. Glej tudi Seznam gradov v Bosni in Hercegovini Cazin Unsko-sanski kanton Sklici