NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Synagoge (Sarajevo)

De Synagoge van Sarajevo (Bosnisch en Servo-Kroatisch: Sinagoga u Sarajevu/Синагога у Сарајеву) is een in 1902 gebouwde synagoge in het oosten van de stad Sarajevo, gelegen aan de zuidelijke oever van de Miljacka. Deze synagoge geld vandaag de dag als de belangrijkste synagoge binnen de Joodse gemeenschap in Sarajevo, alhoewel de synagoge vroeger voornamelijk belangrijk was voor de Asjkenazisch Joodse bevolking. Dit kwam omdat er in Bosnië en Herzegovina (vooral in de omgeving van Sarajevo zelf) al enkele Sefardisch-Joodse synagoge's waren gevestigd. Geschiedenis Het begin van de geschiedenis van de Joden in Sarajevo gaat terug naar 16e eeuw. In deze tijd vestigde zich voornamelijk Sefardische Joden in de stad. De eerste synagoge van de gemeenschap werd al gebouwd rond 1581, maar werd echter meerdere malen verwoest, namelijk in 1679 en 1778. Na deze verwoestingen werd het gebouw uiteraard weer herbouwd. In de late 19e eeuw kwamen er op een gegeven moment ook grote groepen Asjkenazische Joden in Sarajevo. Omdat de Asjkenazische Joden nog geen eigen synagoge hadden, besloten ze om een Asjkenazische synagoge te bouwen. Hiervoor vroegen ze aan de Tsjechische architect Karel Pařík of hij de synagoge in de zogeheten proto-moorse stijl wilde ontwerpen. Dit zou uiteindelijk deze synagoge worden, en zal bekend staan als de Synagoge van Sarajevo. De bouw van de synagoge werd uiteindelijk voltooid 1902. Het interieur van de synagoge heeft grote bogen met rijk beschilderde decoraties. Het hoge, sierlijke plafond wordt benadrukt door een tien-puntige ster. Bij de ingang herdenkt een menora de 400-jarige geschiedenis van de joden in Bosnië en Herzegovina. Deze synagoge was oorspronkelijk Asjkenazisch, maar doordat de Sefardische synagoge in 1941 vernietigd werd, heeft deze synagoge later een Asjkenazisch en Sefardisch deel gekregen.
Synagoga w Sarajewie

Synagoga w Sarajewie (boś. Sinagoga u Sarajevu) – synagoga znajdująca się w Sarajewie, stolicy Bośni i Hercegowiny, na południe od rzeki Miljacki. Jest obecnie jedną z dwóch czynnych synagog w mieście. Historia Synagoga została zbudowana w 1902 roku, według projektu architekta Karla Pařika dla Aszkenazyjczyków skupionych w sarajewskiej gminie żydowskiej. Podczas II wojny światowej została znacznie zdewastowana. Po zakończeniu wojny odnowiona i ponownie otwarta dla celów kultu religijnego. Kolejnym tragicznym momentem dla synagogi była wojna w Bośni, podczas której została uszkodzona, a większość sarajewskich Żydów opuściła kraj, pozostawiając budynek na pastwę losu. Po zakończeniu wojny wielu Żydów powróciło, a w synagodze ponownie zaczęły odbywać się regularnie nabożeństwa. W 2007 roku synagogę gruntownie odnowiono, a elewacji nadano nowy kolor – kremowy, który zastąpił dotychczasowy różowy. Obecnie modlą się w niej zarówno Żydzi aszkenazyjscy jak i sefardyjscy. Architektura Murowany budynek synagogi wzniesiono na planie prostokąta w stylu neomauretańskim. W jej narożnikach znajdują się cztery kwadratowe wieżyczki przykryte kopułami z iglicami, na których znajdują się gwiazdy Dawida. Nad wejściem głównym znajduje się rozeta z małą gwiazdą Dawida pośrodku. Przy wejściu znajduje się kamienny pomnik w kształcie menory, upamiętniający 400-lecie osadnictwa Żydów w Bośni i Hercegowinie. Obecnie wnętrze synagogi jest podzielone stropem na dwie kondygnacje, gdzie na pierwszym piętrze, na wysokości dawnych galerii dla kobiet odbywają się nabożeństwa. Jego wnętrze jest bogato dekorowane, m.in. ornamentowany sufit, polichromie o motywach geometrycznych na ścianach czy łuki. Zobacz też Stara Synagoga w Sarajewie Cmentarz żydowski w Sarajewie Galeria
Ашкенашка синагога у Сарајеву

Ашкенашка синагога у Сарајеву је синагога у Сарајеву. Изграђена је 1902. године. Облик тог храма је изграђен са угаоним куполама на високим тамбурима, а пресвучен је плитком декоративном пластиком у псеудомаурском стилу (историцизам арапског стила Шпаније и северне Африке). Налази се недалеко од Латинске ћуприје (бивши Принципов мост) и Дрвеније, на левој обали Миљацке. Изграђена је по пројекту Карла Паржика из Чешке. У рату у периоду 1992-1995 по распаду Југославије синагога је тешко страдала. Поред ашкенашке синагоге постојала је сефардска синагога Ил Кал Гранде, изграђена 1932. године, која је била највећа синагога Југославије, која је уништена 1941. године. Види још Карло Паржик (архитекта) Јевреји у Босни и Херцеговини Референце Спољашње везе Виртуални преглед јеврејске историје у Сарајеву (језик: енглески) Sarajevo Synagogue Destroyed by Bosnian Muslims (језик: енглески)
Synagogan i Sarajevo

Synagogan i Sarajevo (bosniska: Aškenaška sinagoga u Sarajevu) är en ashkenazisk-judisk synagoga i Sarajevo, Bosnien och Hercegovinas huvudstad. Den byggdes 1902 och är den enda fungerande synagogan i Sarajevo i dag. Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Synagogan i Sarajevo.
Рождество Богородично (Сараево)

„Рождество Богородично“ (на сръбски: Саборна црква Рождества Пресвете Богородице) е православна църква в Сараево, Босна и Херцеговина. Част е от Дабробосненската епархия на Сръбската православна църква. История Църквата е дело на видния български дебърски майстор строител Андрей Дамянов и е построена в периода 1863 – 1874 година. Дамянов вероятно участва и във вътрешната декорация на храма. Църквата е трикорабна базилика с вписан кръст, с пет купола, изградена от камък и има шест врати. Подът е от резбовани панели. Олтарът и пространството пред олтара са издигнати на три стъпала. Бележки
Katedrála Narození Panny Marie (Sarajevo)

Chrám Narození Přesvaté Bohorodičky je katedrála Srbské pravoslavné církve, která se nachází v centru hlavního města Bosny a Hercegoviny, Sarajevu. Patří mezi největší chrámy Srbské pravoslavné církve na Balkánském poloostrově. Dějiny Katedrála začala být budována ještě v časech turecké okupace Bosny a Hercegoviny. Základní kámen katedrály byl položen v roce 1859 a stavba trvala téměř 11 let. Chrám byl vysvěcen dne 20. července 1872 na svátek svatého Eliáše (Ilji). Kompletně byla dokončena v roce 1874. Stavba byla financována z darů pravoslavných věřících z města, ale i z darů věřících obchodníků z Bělehradu, Terstu, Vídně či Dubrovníku. Během války v Bosně a Hercegovině byla poškozena a po válce v roce 1996 začala její obnova. Architektura Katedrála byla postavena podle projektu známého mistra ortodoxní architektury Andreje Damianova. Má tvar baziliky s třemi loděmi a pěti kupolemi. Její šířka je 22,5 metru a délka 37 metrů. Novobarokní zvonice má výšku 45 metrů. Ikony přinesl Archimandrite Sava Kasanović v roce 1873 z Ruska a jsou pozlacené. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Chrám Narodenia Presvätej Bohorodičky (Sarajevo) na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Chrám Narození přesvaté Bohorodice na Wikimedia Commons Oficiální stránka pravoslavné katedrály v Sarajevu
Catedral de la Natividad de la Madre de Dios (Sarajevo)

La Catedral de la Natividad de la Madre de Dios​ (en serbio: Саборна Црква Рођења Пресвете Богородице) es la más grande iglesia ortodoxa serbia en Sarajevo​ y una de las más grandes de los Balcanes. La catedral está dedicada a la Natividad de la Virgen. Fue construida a petición de la parroquia ortodoxa de Sarajevo entre 1863 y 1868. La iglesia está construida como una basílica de tres secciones inscritas en un plan en forma de cruz, y cuenta con cinco cúpulas. Las cúpulas se construyeron sobre las vigas; la central es mucho más grande que las otras cuatro cúpulas secundarias. La iglesia se arquea por elementos circulares. El pequeño campanario dorado de estilo barroco, está en frente de la entrada. Las paredes interiores están decoradas con ornamentos pintados. En las zonas más bajas de las paredes de los adornos pintados hay una estructura de piedra que simula una construcción de mármol. Los arcos y bóvedas están decorados con adornos únicos. Véase también Catedral de la Natividad de la Madre de Dios Catedral del Corazón de Jesús Catedral de San Buenaventura (Bania Luka) Referencias
Cathédrale de la Nativité-de-la-Mère-de-Dieu de Sarajevo

La cathédrale de la Nativité-de-la-Mère-de-Dieu (en serbe cyrillique : Саборна црква Рождества Пресвете Богородице ; en serbe latin : Saborna crkva Roždestva Presvete Bogorodice) est située en Bosnie-Herzégovine, sur le territoire de la Ville de Sarajevo. Elle a été construite entre 1863 et 1868 par l'architecte Andreja Damjanov et elle est inscrite sur la liste des monuments nationaux de Bosnie-Herzégovine. Localisation Histoire Architecture Notes et références Voir aussi Article connexe Monuments nationaux de Sarajevo Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Bosnie-Herzégovine Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Saborna crkva u Sarajevu

Saborna crkva u Sarajevu je saborna crkva Mitropolije dabrobosanske Srpske pravoslavne crkve, te jedna od najvećih crkava na Balkanu. Povijest Odluka O izgradnji Saborne crkve u Sarajevu donijeta je na početku 1859. godine, a sama gradnja započeta je 1863. godine i trajala je 11 godina. Radovi su završeni 1. svibnja 1874. godine. Osvećenje završene crkve izvršio je mitropolit dabrobosanski Pajsije 1872. godine Dozvolu za izgradnju crkve izdao je sultan Abdul Aziz da bi ublažio kritike iz Europe zbog vjerske netrpeljivosti. Sama crkva je izgrađena dobrovoljnim prilozima građana Sarajeva i okolnih mjesta, kao i dubrovačkih, beogradskih, tršćanskih i bečkih trgovaca. Postoji zapis da je i sam sultan bio jedan od onih koji su dali svoj prilog. Današnji izgled crkve malo se razlikuje od prvobitnog. Saborna crkva je građena od kamena. U osnovi je trobrodna bazilka kombinovana s upisanim križom i ima pet kupola. Crkva je duga 37 m, široka 22.5 m. Visina zidova je 15.5 m, srednje kupole 34 m, a malih 20 m. Prvobitno je bila prekrivena olovnim krovom, ali su u vrijeme Prvog svjetskog rata Austrougari skinuli olovo, uključujući zvona i pokrili crkvu limom. Nakon toga je 1921. godine izvršena prva rekonstrukcija kada je u crkvu uvedena električna energija i kada su postavljena nova zvona težine 2.800 kg, 1.600 kg i 750 kg, te bakreni krov. Urađena je i unutrašnja adaptacija objekta. Godine 1873. arhimandrit Sava Kostanović je iz Rusije donio ikone za ikonostas koje se i danas nalaze u crkvi. Oltar, kao i prostor ispred njega je uzdignut u odnosu na ostatak crkve za tri stepenika. Uz zidove crkve nalaze se drvene stolice. Na oltaru se nalaze tri kubeta, a u ostatku crkve su još pet, većih. Uz desni stub smješten je pozlaćeni tron za mitropolita. Unutrašnji zidovi ukrašeni su ornamentalnom slikanom dekoracijom. Lukovi, svodovi i apsida crkve također su ukrašeni ornamentikom. U toku rata rata od 1992. do 1995. crkva nije oštećena. Međutim, zbog godina koje su prošle, vanjska rekonstrukcija je ipak nakon rata obavljena, i to donacijom Grčke. Također, u godinama poslije rata, Srpska pravoslavna crkva pokušava da vrati u posjed zgradu Ekonomskog fakulteta u Sarajevu, prostor koji je zajedno s trgom kupljen za izgradnju Saborne crkve i pravoslavne bogoslovije u periodu između 1859. i 1862. godine. Taj spor do danas nije riješen. Izvori Vanjske povezice Internet prezentacija saborne crkve
Sobór Narodzenia Matki Bożej w Sarajewie

Sobór Narodzenia Najświętszej Marii Panny – katedra prawosławna należąca do Serbskiego Kościoła Prawosławnego. Sobór jest największą cerkwią Sarajewa i jedną z największych na Bałkanach. Został wzniesiony w stylu neobarokowym według projektu Andrei Damjanowa i ma kształt trójnawowej bazyliki z pięcioma kopułami. Budowę ukończono w 1874, a w 1898 w sąsiedztwie świątyni wzniesiono pałac metropolitalny. Linki zewnętrzne Więcej informacji na temat świątyni. mitropolijadabrobosanska.org. [zarchiwizowane z tego adresu (2012-02-05)].
Собор Рождества Пресвятой Богородицы (Сараево)

Собор Рождества Пресвятой Богородицы (серб. Саборна Црква Рођења Пресвете Богородице, сербохорв. Saborna Crkva Rođenja Presvete Bogorodice) — кафедральный собор Дабро-Боснийской митрополии Сербской православной церкви, самая большая православная церковь в Сараеве и одна из самых больших на Балканском полуострове. История Разрешение от турецких властей на постройку новой церкви было получено в 1859 году. В 1859—1862 годах была куплена земля и материалы для постройки. Большую часть денег на постройку собрали сербские купцы из Сараева, во главе с Манойло Йефтемовичем. В качестве символического жеста 556 дукатов было пожертвовано султаном Абдул-Азизом. Также 500 дукатов выделено сербским правительством, 150 — князем Михаилом Обреновичем. Строительство началось в июле 1863 года под руководством архитектора Андрея Дамьянова. Строительство церкви закончено в 1868 году, а колокольни — в 1872 году. Освящение собора было назначено на май 1871 года. Строящаяся колокольня храма начала возвышаться над многими минаретами города, что вызвало недовольство мусульман. Сорок человек под предводительством сараевского имама Селиха Вилайетовича попытались не допустить этого. Турецкие власти решили арестовать Селиха и его последователей. 6 человек было арестовано, а остальным удалось скрыться. Освящение церкви было отложено на год. Российские дипломаты направили султану ноту протеста в связи с инцидентом. Летом 1872 года османские власти ввели в город войска, для охраны правопорядка. В качестве демонстрации силы было развёрнуто артиллерийское орудие. 20 июля (1 августа) 1872 года, в присутствии высокопоставленных лиц и дипломатов нескольких стран, митрополит Паисий совершил освящение собора. В 1873 году из России было послано ещё 1870 дукатов, для завершения работ и оплаты долгов, а также отправлены мастера для сооружения иконостаса. Во время Первой мировой войны с церкви была снята оловянная кровля и колокола. В 1921 году собор был отремонтирован. Во время Боснийской войны здание церкви получило повреждения. Богослужения не велись. В 1998—1999 годах церковь была отреставрирована при поддержке боснийских и греческих властей. В 2006 году собор был включён в Список национальных памятников Боснии и Герцоговины. Архитектура Собор построен в стиле барокко по проекту Андрея Дамьянова. Длина церкви — 37 метров, ширина — 22,5 метра, высота стен — 15,5 метров, высота малых куполов — 20 метров, высота большого купола — 34 метра. Колокольня имеет размер 7,50 x 4,50 м, высота — 45 метров. Вход в церковь расположен с западной стороны, а апсида — с восточной. Шесть массивных цилиндрических колон, расположенных на расстоянии около 8 м друг от друга, разделяют неф на центральную и две боковые части. Диаметр колонн составляет примерно 90 см. Иконостас, сделанный русскими мастерами, имеет размер 20 x 15 м и состоит из трёх уровней: первый (13 икон), второй (15 икон), третий (40 икон). Над иконостасом установлен крест. Примечания Ссылки Интерьер церкви . Дата обращения: 19 марта 2017.
Собор Різдва Пресвятої Богородиці (Сараєво)

Собор Різдва Пресвятої Богородиці (серб. Саборна Црква Рођења Пресвете Богородице, сербохорв. Saborna Crkva Rođenja Presvete Bogorodice) — кафедральний собор Дабро-Боснійської митрополії Сербської православної церкви, найбільша православна церква в Сараєві та одна з найбільших на Балканському півострові, національна пам'ятка Боснії і Герцеговини. Історія Рішення про будівництво кафедрального собору Різдва Пресвятої Богородиці в Сараєві було прийнято на початку 1859 року, в період, коли європейські держави, Велика Британія, Франція та Росія, чинили тиск на Османську імперію, з вимогою дозволити релігійну свободу своїм громадянам і надати дозвіл на будівництво церков. Самому будівництву храму передував Паризький мир 1856 року, яким Туреччина за наполяганням інших країн визнала рівноправність мусульман і християн. На практиці це означало, що було дозволено будівництво нових і ремонт старих церков, а також відкриття шкіл. У 1859—1862 роках було куплено землю, на правому березі річки Міляцка та матеріали для будівництва. Більшість грошей на будівництво зібрали сербські купці з Сараєва, на чолі з Манойло Єфтемовичем. Роботи по будівництву кафедрального собору митрополита Дабробосни розпочалися в 1863 році зі схвалення султана Абдул-Азіза. Освячення фундаменту відбулося 11 червня згаданого року. Роботи над храмом тривали одинадцять років. Він був повністю завершений 1 травня 1874 року. У 1921 році собор було відремонтовано. У 1998—1999 роках церкву було відреставровано за підтримки боснійської та грецької влади. У 2006 році собор було занесено до Списку національних пам'яток Боснії і Герцоговини. Архітектура Церква в основному являє собою тринефну базиліку з вписаним хрестом і п'ятьма куполами, побудованими з каменю і спочатку покритими свинцем. Має шість дверей. Підлога з тесаних дощок. Вівтар і простір перед вівтарем піднесені на три сходинки. Собор побудований у стилі бароко за проектом Андрія Дам'янова. Довжина церкви — 37 метрів, ширина — 22,5 метра, висота стін — 15,5 метрів, висота малих куполів — 20 метрів, висота великого купола — 34 метри. Дзвіниця має розмір 7,50×4,50 м, висота — 45 метрів. Вхід до церкви розташований із західного боку, а апсида — зі східного. Шість масивних циліндричних колон, розташованих на відстані близько 8 м одна від одної, розділяють наву на центральну та дві бічні частини. Діаметр колон становить приблизно 90 см. Галерея Примітки
Boračko jezero

Boračko jezero is glacial lake is situated in Konjic Municipality, Bosnia and Herzegovina. It lies at the northeastern foot of the mountain Prenj, at an altitude 397 m. From the west it is surrounded by steep forested mountain slopes of Crna Gora (Black Mountain, 1343 m), and from the east by Tranjine (1055 m). The lake basin was created in the Boračka draga, during the expansive process of glacial erosion. Boračko jezero has an elliptical shape. Its length is 786 meters, and the maximum width is 402 meters. Its surface area is 0.26 square kilometers. Length of the lake shore is 2.4 km. The lake is the deepest in the southeastern narrow part of about 17 m, and contains about 2.5 mil.m³ water, which is due to the greenish color is transparent and up to 8.3 m. The water is warmest in August (about 25 °C), the coldest in February (0 °C). See also Neretva Konjic Prenj List of lakes in Bosnia and Herzegovina References Bibliography Guber, Mihovil (1943). "Pustošenje planinarskih objekata u južnoj Hrvatskoj" [The Desolation of Mountain Objects in Southern Croatia] (PDF). Hrvatski planinar (in Croatian). Vol. 39, no. 6–7. pp. 85–93. ISSN 0354-0650.
Boračko jezero

Boračko jezero – jezioro polodowcowe w Bośni i Hercegowinie, w Górach Dynarskich, na północno-wschodnim zboczu masywu Prenj. Opis Jest położone 20 km na południowy wschód od Konjica, na wysokości 402 m n.p.m. Zajmuje powierzchnię 0,26 km². Maksymalna głębokość wynosi 17,1 m. Zasilane jest przez Borački potok, a wypływa z niego Šištica, będąca dopływem Neretwy. Uprawiane są nad nim turystyka i wędkarstwo. Przypisy
Борачко језеро

Борачко језеро је глацијално језеро које се налази у општини Коњиц у Босни и Херцеговини. Лежи на североисточном подножју планине Прењ, на надморској висини 397 m. Са запада га окружују стрми и шумовити висови Црне горе (1.343 m), а са истока Трањине (1.055 m). Басен језера је настао у Борачкој драги процесом глацијалне ерозије. Језеро има елипсаст облик. Дугачко је 786 m, а широко 402 m. Површина му износи 0,26 km². Дужина језерске обале је 2,4 km. Језеро је најдубље у југоисточном ужем делу око 17 m, а садржи приближно 2,5 милиона m³ воде, која је због бистрозелене боје прозирна и до 8,3 m. Вода је најтоплија у августу (око 25 °C), а најхладнија у фебруару (0 °C). Борачко језеро добија воду од Борачког потока и бројних околних извора, којих има и по дну језера. Из језера истиче Шиштица, која се после кратког тока клисуром дугом 6 km и дубоком 60 m руши 30 m високим водопадом у реку Неретву. Језеро је познато по доброј пастрмци и раковима. Од Коњица је удаљено 20 km и повезано је асфалтним путем. У непосредној близини изграђени су хотели и мотели, јер је Борачко језеро омиљено излетиште становника Коњица, Сарајева и Мостара. Референце Литература
Istočni Stari Grad

Istočni Stari Grad (česky doslovně Východní Staré město) je název pro obec (opštinu), která se nachází v Bosně a Hercegovině. Administrativně je součástí Republiky srbské. Historicky vznikla po podepsání daytonské dohody v roce 1995 vyčleněním území, které získala Republika srbská z původní obce/općiny Stari grad. Zabírá plochu východně od města Sarajeva v kaňonu řeky Miljacka a na okolních návrších, okolo vrcholů Orlovac a Kosač. Zahrnuje několik okolních vesnic. V roce 2013 zde žilo 1131 obyvatel. Je jednou ze součástí města Východní Sarajevo. Původně byla opština známa pod názvem Srbské Staré město/Srpski Stari Grad, ale tento název byl prohlášen za neústavní a změněn. Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Istočni Stari Grad na Wikimedia Commons
Istočni Stari Grad

Istočni Stari Grad (serbisch-kyrillisch Источни Стари Град, „Östliche Altstadt“) ist eine Verbandsgemeinde (opština) im Zentrum von Bosnien und Herzegowina. Sie befindet sich am östlichen Stadtrand der Hauptstadt Sarajevo und entstand 1992 während des Bosnienkrieges als Abspaltung der Vorkriegsgemeinde Sarajevo-Stari Grad. Sie liegt in der Republika Srpska direkt an der Entitätengrenze. Istočni Stari Grad ist ein Teil der Stadt Istočno Sarajevo. Der Sitz der Gemeinde ist das Dorf Hreša. Geographie Das Gemeindegebiet befindet sich im gebirgigen Gebiet östlich und südlich der Altstadt von Sarajevo und wird in der Mitte vom Canyon der Miljacka durchschnitten. Der höchste Punkt des Gemeindegebietes ist der Gipfel des Trebević (1629 m), der die bosnische Hauptstadt überblickt. Aufgrund der Entstehungsgeschichte besteht die Gemeinde aus zwei Teilen, die miteinander territorial nicht verbunden sind. Auch im größeren südlichen Gemeindeteil bestehen zwischen einigen Orten keine direkten Straßenverbindungen über das Gemeindegebiet. Trotz des Gemeindenamens gehört kein Teil der Sarajevoer Altstadt zur Gemeinde; dagegen besteht diese aus dünn besiedeltem Gebiet. Zu Istočni Stari Grad gehören die Gemeindeteile Blizanci, Bulozi, Donje Međuše, Dovlići, Gornje Biosko, Gornje Međuše, Hreša, Kumane, Njemanica, Sirovine, Studenkovići, Šljeme, Vučja Luka und Vuknić sowie kleinere Teile der Gemarkungen Donje Biosko, Faletići, Lipnik, Rakova Noga und Stari Grad. Geschichte Die Ortsteile der heutigen Gemeinde Istočni Stari Grad gehörten bis zum Beginn des Bosnienkrieges 1992 zur Verbandsgemeinde Sarajevo-Stari Grad. Während der Belagerung von Sarajevo dienten die Berge des Gemeindegebietes, von wo aus die Innenstadt gut einsehbar ist, der Vojska Republike Srpske als Stellungen. Nach der Gründung der neuen Gemeinde hieß diese zunächst Srpski Stari Grad (Српски Стари Град, „Serbische Altstadt“). Nachdem der bosnische Verfassungsgerichtshof 2004 ethnische Bezüge in Ortsnamen verboten hatte, erhielt die Gemeinde ihren heutigen Namen. Bevölkerung Zur Volkszählung 2013 hatte die Gemeinde 1131 Einwohner. Davon bezeichneten sich 94,7 % als Serben und 3,8 % als Bosniaken. Vor dem Krieg hatten beinahe alle heutigen Ortsteile eine serbische Bevölkerungsmehrheit, abgesehen von Sirovine und Vuknić im nördlichen Gemeindeteil, wo fast ausschließlich Bosniaken lebten. Letztere Dörfer sind bis heute beinahe unbewohnt. Weblinks Einzelnachweise
Istočni Stari Grad

Istočni Stari Grad (Serbian Cyrillic: Источни Стари Град, lit. "East Old Town") is a municipality of the city of Istočno Sarajevo, Republika Srpska, Bosnia and Herzegovina. As of 2013, it has a population of 1,131 inhabitants. The seat of municipality is Hreša. History It was created with the signing Dayton Peace Agreement 1995 as Srpski Stari Grad (Serbian Old Town) from part of the pre-war municipality of Stari Grad (the other part of the pre-war municipality is now in the Canton Sarajevo in the Federation of Bosnia and Herzegovina). Following the decision on the name of the cities in 2004 by the Constitutional Court of Bosnia and Herzegovina, which outruled the use of the prefix Srpski (Serbian), the municipality 2005 was renamed Istočni Stari Grad (East Old Town). From 2004 to 2005 the municipality was used name Hreša. Demographics Population Ethnic composition Municipal mayors Municipal mayors were: Gallery References External links Official website