NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Бабића језеро

Бабића језеро је језеро (горско око) у републици Хрватској. Налази се у вапненачком окружју. Смјештен је код засеока Бабићи код Личког Тишковца. Удаљено је око 300 метара од села. Када су обилне кише и када се снегови топе, његова воде се прелива кроз порозне кречњачке стене и у виду потока хрли ка Бутижници, која даље наставља ка Книну и Крки, па према Шибенику и Јадранском мору. Површина износи 1,65 хектара. До језера се аутомобилом може доћи само са стране Босне и Херцеговине. Особине Вода је модрозелене боје која се прелива преко стијена за вријеме обилних киша или тијеком топљења снијега. Иако је већину године вода хладна, у љетним мјесецима се загрије, а температура је повољна за купање. Због изнимно топлог времена за овај дио године, водостај је на Бабића језеру и даље врло низак. Референце
Église de la Sainte-Trinité de Sarajevo

L'église de la Sainte-Trinité est située en Bosnie-Herzégovine, sur le territoire de la Ville de Sarajevo. Elle a été construite en 1905 et 1906 et est inscrite sur la liste des monuments nationaux de Bosnie-Herzégovine. Localisation Histoire Architecture Notes et références Voir aussi Article connexe Monuments nationaux de Sarajevo Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Bosnie-Herzégovine Portail de la protection du patrimoine
Crkva Presvetog Trojstva u Novom Sarajevu

Za izgradnju župne crkve Presvetog Trojstva u Novom Sarajevu najzaslužniji je nadbiskup Josip Stadler. Uvid u sačuvanu dokumentaciju iz vremena nastanka crkve svjedoči o izvanrednoj upornosti narečenog velikodostojnika, poglavito kad je riječ o prepisci s ondašnjim tijelima vlasti, tj. o namicanju svih potrebnih dopuštenja, i prikupljanju sredstava. Uz velike napore prečasnoga, koji je osobno priložio najveći novčani iznos, i župljana novoosnovane župe, s gradnjom se počelo 1905., šest godina nakon okružnice u kojoj je nadbiskup izložio svoju ideju. Rekordnom brzinom, za samo šest mjeseci, završena je vanjska gradnja, a već 12. studenoga 1906. blagoslovljen je križ, iskovan u Sarajevu. Crkva - duga 39,50 a široka 14,90 metara, posvećena je 18. studenoga 1906. godine. Nakon završetka građevinskih radova i blagoslova objekta ostalo je urediti interijer. Za to su se pobrinuli sarajevski obrtnici, specijalizirane austrougarske tvrtke, te vrhunski hrvatski umjetnici (slike na oltarima djelo su Otona Ivekovića). Nutarnji prostor crkve krase tri oltara, propovjedaonica od jasenova drva, kamena krstionica, križni put od terakote i vrijedne slike. Izvori Vanjske poveznice Obljetnica Arhivirana inačica izvorne stranice od 5. ožujka 2016. (Wayback Machine)
Crkva Uznesenja Blažene Djevice Marije u Uskoplju

Crkva Uznesenja Blažene Djevice Marije je rimokatolička župna crkva u Uskoplju. Godine 1869. izgrađena je prva župna crkva u Uskoplju, koja je zbog ruševnosti zatvorena 1913. godine. Današnja crkva je izgrađena u razdoblju između 1928. i 1931. godine. Crkva je izgrađena prema projektu češkog arhitekta Karla Paržika. Godine 1976. postavljen je veliki mozaik posvećen Gospi čiji je autor Josip Biffel. Tijekom bošnjačko-hrvatsko sukoba crkva je oštećena, a zvonik je uništen. Nakon rata crkva je obnovljena. Današnji izled crkva je dobila prije nekoliko godina. Uz župnu crkvu nalazi se Dom sv. Ante koji je također obnovljen nakon što je u ratu potpuno uništen, te župna kuća. Izvori Povijest župe Uskoplje Arhivirana inačica izvorne stranice od 5. studenoga 2010. (Wayback Machine) Vanjske poveznice Slike crkve na zupauskoplje.org Arhivirana inačica izvorne stranice od 29. studenoga 2010. (Wayback Machine)
Muslihudin Čekrekčija Mosque

The Muslihudin Čekrekčija Mosque, also known as Čaršijska, is a mosque located in the Baščaršija area of Sarajevo, in Bosnia and Herzegovina. Constructed in 1526, it is the second oldest domed in the city, situated at the foot of Kovač (in the city's old trading centre). History The mosque was built in the mahala of Isa-Bey's era. From the vakufnam of the founder of the mosque, Hajji Mustafa, the son of Ishak, is known to the people as Muslihudin Čekrekčija, her builder. This is also the oldest known original document written in Sarajevo. In the vakufnam, in connection with the establishment and construction of the mosque, it was written: When a man dies, his work comes to an end, except for three things: the knowledge and skills he used, the good child who prays for him, and his enduring sadaqa [good deeds]. In November 2004 the mosque was listed as a National Monument of Bosnia and Herzegovina. Today its links to its commercial past remain, as it is surrounded by shops. See also Islam in Bosnia and Herzegovina List of mosques in Bosnia and Herzegovina References Further reading Andrejevic, Andrej (1984). Islamic monumental art of the 16th century in Yugoslavia – dome mosque. Belgrade: Faculty of Philosophy in Belgrade, Institute for the History of Art. Bejtić, Alija (1973). Streets and squares of old Sarajevo. Sarajevo.: CS1 maint: location missing publisher (link) Mujezinović, Mehmed (1988). Islamic Epigraphic of Bosnia and Herzegovina, Book I. Sarajevo: Sarajevo. Zlatar, Behija (1997). Zlatni period Sarajeva: Contributions to the history of Sarajevo. Institute of History. External links Media related to Čekrekčinica Mosque at Wikimedia Commons
Mosquée de Muslihudin Čekrekčija

La mosquée de Muslihudin Čekrekčija, également connue sous le nom de Čekrekčijina džamija, est située en Bosnie-Herzégovine, sur le territoire de la Ville de Sarajevo. Construite en 1526, elle est inscrite sur la liste des monuments nationaux de Bosnie-Herzégovine. Localisation Histoire Architecture Notes et références Voir aussi Articles connexes Monuments nationaux de Sarajevo Architecture islamique Islam en Bosnie-Herzégovine Portail de la Bosnie-Herzégovine Portail de l'islam Portail de la protection du patrimoine
Džamija Muslihudina Čekrekčije

Džamija Muslihudina Čekrekčije je druga džamija s kupolom u Sarajevu. Izgrađena je 1526., na prostoru Baščaršije. Džamija ima plitku kupolu, i opasana je dućanima. Sačuvani su dijelovi autentične arabeske. Izvori
Muslihudin Čekrekčija-moskén

Muslihudin Čekrekčija-moskén är den näst äldsta kupolformade moskén i Sarajevo. Den byggdes 1526, i stadsdelen Baščaršija, vid foten av berget Kovač. Stadsdelen är känd för att ha varit Sarajevos gamla handelscentrum. I ett dokument om moskéns grundare får vi veta att Hajji Mustafa, Ishaks son, är känd för folket som Muslihudin Čekrekčija, moskéns byggherre. Detta är också det äldsta kända originaldokumentet skrivet i Sarajevo. Det hittades i arvet efter Muhamed Enver ef. Kadić. I dokumentet står det i samband med inrättandet och byggandet av moskén, i engelsk översättning av Mehmed Handžić: "... When a man dies, his work is cut off, apart from trifling: the science that is used, the valued child that brings him and the permanent herbs". Sedan 2004 har moskén varit under skydd av Kommissionen för bevarande av nationella monument i Bosnien och Hercegovina. Kommissionen fattade beslut om detta vid den session som hölls den 2 till 8 november 2004, med följande sammansättning: Zeynep Ahunbay, Amra Hadžimuhamedović (ordförande), Dubravko Lovrenović), Ljiljana Ševo och Tina Wik, förklarade moskén för nationalmonument i Bosnien och Hercegovina. Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, 6 maj 2021. Källor
Mosquée de Sheikh Magribija

La mosquée de Sheikh Magribija, également connue sous le nom de Magribija, est située en Bosnie-Herzégovine, sur le territoire de la Ville de Sarajevo. Construite en 1538 et 1565, elle est inscrite sur la liste des monuments nationaux de Bosnie-Herzégovine. Localisation Histoire Architecture Notes et références Voir aussi Articles connexes Monuments nationaux de Sarajevo Architecture islamique Portail de la Bosnie-Herzégovine Portail de l'islam Portail de la protection du patrimoine
Džamija Šejha Magribije

Džamija Šejha Magribije ili Magribija džamija nalazi se na nekadašnjem krajnjem zapadu starog Sarajeva (danas na Marijin dvoru). Izgrađena je polovinom XVI. stoljeća. Teško je oštećena tokom srpske agresije 1992/95. Točnih podataka o gradnji nema, postoje tek pretpostavke da je Magribiju dao izgraditi šejh Magribija, koji je došao u Sarajevo zajedno s Isa-begom, osnivačem grada. Po nekim izvorima prvotna Magribija, koja je izgorila 1459. god, podignuta je u vrijeme osnivanja Sarajeva u blizini današnje džamije. Današnji smještaj dobiva između 1538. – 1565. god., kada se prvi put spominje u dokumentima. U požaru 1697. god. je teško oštećena, sačuvani su samo zidovi i kamena munara. Konačan, današnji izgled dobiva 1766. godine. Izvori
Џамија шејха Магрибије

Џамија шејха Магрибије, познатија као Џамија Магрибија је Маријин двору у општини Центар у Сарајеву. Када је изграђена, налазила се на тадашњем крајњем западу старог Сарајева (данас Маријин Двор). Изграђена је средином 16. вијека. Тешко је оштећена током рата 1992/95. године. Локација Џамија се налази у градском насељу Маријин двор, у општини Центар у Сарајеву. Опис добра Ово је пространа џамија са каменим минаретом. Натпис о обнови, у пјесми на турском језику уклесан је на каменој плочи, узиданој у зиду минарета. Уз џамију се налази гробље, пуно мање у односу на првобитно: вјерује се да нишан без натписа, осмоугаоне основе, ограђен сантрачем, а који се налази код минарета, означава гроб добротвора Чобан-Хасана. Џамија Магрибија припада типу једнопросторних џамија са четверостривим кровом и каменим минаретом. Историјат Према предању, вјерује се да је шејх Магрибија дошао у Сарајево са Исабегом (оснивачем града и првим гувернером Сарајева) и тамо саградио џамију. О шејху Магрибији се готово ништа не зна, осим што се може закључити из самог имена, тј. да је био члан дервишког реда и да је поријеклом из Магриба (то је био назив за исламске земље Сјеверне Африке: Тунис, Алжир и Мароко). Заштита Комисија за очување националних споменика, на сједници одржаној од 15. до 21. марта 2005. године, у сљедећем саставу: Зејнеп Ахунбај, Амра Хаџимухамедовић (предсједница), Дубравко Ловреновић), Љиљана Шево и Тина Вик, прогласила је џамију националним спомеником Босне и Херцеговине. Галерија Види још Вјерски објекти у Сарајеву Маријин двор Референце Литература Behija Zlatar, Zlatni period Sarajeva: Prilozi historiji Sarajeva, Institut za istoriju, 1997 Alija Bejtić, Ulice i trgovi starog Sarajeva, Sarajevo 1973. Andrej Andrejević, Islamska monumentalna umetnost XVI veka u Jugoslaviji – kupolne džamije, Filozofski fakultet u Beogradu, Institut za istoriju umetnosti, Beograd, 1984
Gradski stadion u Laktašima

Gradski stadion u Laktašima se nalazi u Laktašima u Bosni i Hercegovini. U tijeku je gradnja istočne tribine koja će moći primiti 3000 gledatelja. Kapacitet stadiona s istočnom i zapadnom tribinom će biti oko 5000 ljudi. Na njemu svoje domaće utakmice igra FK Laktaši, nogometni klub iz istoimenog mjesta. Izvori
Buff-bellied hermit

The buff-bellied hermit (Phaethornis subochraceus) is a species of bird in the family Trochilidae, the hummingbirds. It is found in Bolivia and Brazil. Taxonomy and systematics The buff-bellied hermit is closely related to the sooty-capped hermit (P. augusti) and planalto hermit (P. pretrei). It is monotypic. Description The buff-bellied hermit is 11 to 12 cm (4.3 to 4.7 in) long and weighs 3.5 to 4 g (0.12 to 0.14 oz). It has metallic green upperparts and ochre to buff underparts. The innermost pair of tail feathers are longer than the others and all have white tips. Distribution and habitat The buff-bellied hermit is found in the eastern Andean foothills of Bolivia from southern Beni to eastern Santa Cruz departments and into the Brazilian states of Mato Grosso and Mato Grosso do Sul. It has also been recorded as a vagrant in Paraguay. It inhabits the understory of several landscapes including deciduous and semi-deciduous forest, secondary forest, open woodland, and shrubland. In elevation it ranges from 150 to 800 m (490 to 2,600 ft). Behavior Movement Observations of the buff-bellied hermit in eastern Bolivia showed no evidence of movement. Feeding The buff-bellied hermit feeds on nectar from a wide variety of flowering plants and also on small arthropods. Breeding The buff-bellied hermit's breeding season has not been conclusively determined, but observations hint that it is during the November to April wet season. Males congregate at leks. The nest has not been described. Vocalization The buff-bellied hermit's song is "a continuously repeated high-pitched phrase...a short note followed by a rising one...or a short note followed by a falling one 'tsi-tsew', up to a more complex 'tsi-tsi-tseeé-euw'." Status The IUCN has assessed the buff-bellied hermit as being of Least Concern, though its population size is unknown and believed to be decreasing. It is locally common but "[p]oorly known, and should perhaps be classed as Data Deficient." References External links Buff-bellied Hermit photo gallery VIREO
Phaethornis subochraceus

El ermitaño ocráceo​ o ermitaño chico pálido​ (Phaethornis subochraceus) es una especie de ave apodiforme de la familia Trochilidae, perteneciente al numeroso género Phaethornis. Es nativo del centro de América del Sur. Distribución y hábitat Se distribuye en el bosque Chiquitano, el Pantanal y el Cerrado en el este de Bolivia, centro-sur del Brasil (estados de Mato Grosso y Mato Grosso del Sur)​​ y extremo norte del Paraguay, en la zona fronteriza con Bolivia, en la estación biológica Tres Gigantes, situada en el departamento de Alto Paraguay.​ Esta especie, poco conocida, es considerada localmente común en sus hábitats naturales: el sotobosque de bosques de colinas caducifolios, semi-caducifolios, crecimientos secundarios, bosques abiertos y en galería y matorrales. En bajas altitudes, entre 150 y 800 m.​ Descripción La presente especie es similar a Phaethornis pretrei pero claramente más pequeña, con una longitud total de entre 10​ y 11 a 12 cm,​ siendo el largo total en la segunda especie entre 14 a 15 cm. También posee una cola más corta en relación con el cuerpo, y un patrón cromático del plumaje más apagado, con la garganta más oscura.​ También la vocalización los diferencia, ya que la de P. pretrei es más larga y menos aguda y repetitiva que la de P. subochraceus.​ Comportamiento Es poco lo que se conoce sobre sus hábitos. Se cree que realizaría desplazamientos estacionales, y presenta una dieta variable a lo largo del año en función de la disponibilidad de sus alimentos, consistentes en néctar de flores al que extrae libando e insectos. Prefiere perchar a baja altura.​ Estado de conservación En la «Lista Roja» de especies confeccionada por la Unión Internacional para la Conservación de la Naturaleza (UICN) esta especie está catalogada en la categoría «preocupación menor (LC)».​ Sistemática Descripción original La especie P. subochraceus fue descrita por primera vez por el ornitólogo estadounidense Walter Edmond Clyde Todd en 1915 bajo el mismonombre científico; su localidad tipo es: «Santa Cruz de la Sierra, Bolivia». El holotipo, un adulto (¿macho?), colectado por José Steinbach el 30 de mayo de 1909 se encuentra depositado en la colección del Museo Carnegie de Historia Natural con el número: CM 43.585.​ Etimología Etimológicamente el nombre genérico Phaethornis se construye con palabras del idioma griego, en donde: «phaethōn», «φαεθων» significa 'resplandor, radiante' y «ornis», «ορνις» es 'pájaro'.​ El término específico subochraceus es una formación con términos en latín, en donde: «sub» significa 'abajo' y «ochra» es 'ocre', en alusión al tono del plumaje ventral.​ Taxonomía Es pariente próximo de Phaethornis augusti y P. pretrei. Es monotípica.​ Referencias Enlaces externos Videos, fotos y sonidos de Phaethornis subochraceus en eBird. Sonidos y mapa de distribución de Phaethornis subochraceus en xeno-canto. Fotos y sonidos de rabo-branco-de-barriga-fulva Phaethornis subochraceus en Wikiaves.
Ermite ocré

L'Ermite ocré (Phaethornis subochraceus) est une espèce de colibris de la sous-famille des Phaethornithinae. Distribution L'Ermite ocré est présent en Bolivie et dans le sud-ouest du Brésil. Références Voir aussi Liens externes (en) CITES : Phaethornis subochraceus Todd, 1915 (+ répartition sur Species+) (consulté le 1er juillet 2015) (fr) CITES : taxon Phaethornis subochraceus (sur le site du ministère français de l'Écologie) (consulté le 1er juillet 2015) (en) UICN : espèce Phaethornis subochraceus Todd, 1915 (consulté le 1er juillet 2015) (en) Congrès ornithologique international : Phaethornis subochraceus dans l'ordre Apodiformes (fr + en) Avibase : Phaethornis subochraceus (+ répartition) (consulté le 1er juillet 2015) (en) « Neotropical Birds Online », Cornell Lab of Ornithology, 25 avril 2011 Portail de l'ornithologie
Phaethornis subochraceus

A Phaethornis subochraceus a madarak osztályának sarlósfecske-alakúak (Apodiformes) rendjébe és a kolibrifélék (Trochilidae) családjába tartozó faj. Rendszerezése A fajt Walter Edmond Clyde Todd amerikai ornitológus írta le 1915-ben. Előfordulása Dél-Amerika középső részén, Bolívia és Brazília területén honos. Természetes élőhelyei a szubtrópusi vagy trópusi síkvidéki esőerdők és lombhullató erdők, valamint cserjések. Állandó, nem vonuló faj. Megjelenése Testhossza 12 centiméter, testtömege 3,5-4 gramm. Életmódja Nektárral és kisebb ízeltlábúakkal táplálkozik. Természetvédelmi helyzete Az elterjedési területe nagyon nagy, egyedszáma ugyan csökken, de még nem éri el a kritikus szintet. A Természetvédelmi Világszövetség Vörös listáján nem fenyegetett fajként szerepel. Jegyzetek Források "A faj szerepel a Természetvédelmi Világszövetség Vörös Listáján". IUCN. Hozzáférés: 2025. október 10.. További információk Képek az interneten a fajról "Xeno-canto.org - a faj hangja és elterjedési térképe".
Ockrabukig eremit

Ockrabukig eremit (Phaethornis subochraceus) är en fågel i familjen kolibrier. Utbredning och systematik Fågeln förekommer i lågläntaområden i östra Bolivia och angränsande Brasilien (västra Mato Grosso). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Status IUCN kategoriserar arten som livskraftig. Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör ockrabukig eremit. Wikispecies har information om Phaethornis subochraceus.
Ерміт вохристий

Ермі́т вохристий (Phaethornis subochraceus) — вид серпокрильцеподібних птахів родини колібрієвих (Trochilidae). Мешкає в Болівії і Бразилії. Опис Довжина птаха становить 11-12 см, вага 3,5-4 г. Довжина крила становить 5 см, довжина хвоста 5,5 см, довжина дзьоба 29 мм. Верхня частина тіла бронзово-зелена, пер на кій мають коричневі края. Верхня частина голови і шия коричнюваті. Через очі ідуть широкі коричневі смуги, окаймлені охристими "бровами" і "вусами". Підборіддя і горло темні, нижня частина тіла рудувато-охриста або коричнева. Центральні стернові пера бронзово-зелені з довгими білими кінчиками, крайні стернові пера додатково на кінці поцятковані темними смугами. Крила чорнувато-фіолетові. Дзьоб зверху чорний, знизу жовтий з чорним кінчиком, лапи коричневі. Поширення і екологія Вохристі ерміти мешкають поширені від східних передгір'їв Болівійських Анд до південно-західної Бразилії (Мату-Гросу, Мату-Гросу-ду-Сул), бродячі птахи спостерігалися в Парагваї. Вони живуть в підліску сухих і вологих тропічних лісів, в рідколіссях, у вторинних заростях та у вологих чагарникових заростях, на висоті від 150 до 800 м над рівнем моря. Ведуть переважно осілий спосіб життя. Живляться нектаром квітів, а також дрібними комахами і павуками. Примітки
Jezero (Kaldrma)

Jezero kod Kaldrme u Hrvatskoj. Opis Nalazi se sjeverozapadno od željezničke postaje u Kaldrmi. Za taj barasti tršćak se pretpostavlja da čini bifurkaciju: dio vode završava preko Une u Crnom moru, a drugi dio preko Krke u Jadranskom moru. Vrela Vanjske poveznice Panoramio Arhivirana inačica izvorne stranice od 15. listopada 2016. (Wayback Machine) Jezero kod Kaldrme
Dragnić (jezero)

Dragnić je jezero koj se nalazi 800 metara od izvora Plive kod istoimenog sela u šipovskoj općini, BiH. Jezero je izduženo u pravcu sjever-jug. Dužina jezera je 65, a širina 35 metara. Najveća dubina jezera je 10 metara. Geomorfološki je spomenik prirode. Izvori
Čude Canyon

The Čude Canyon is a canyon created by the Stupčanica river on its course between Petrovići and downstream Bijeliš village near Olovo, in central-northeastern part of Bosnia and Herzegovina. Location The name Čude is shared by the canyon, locality, and the village Čude, located midway through the canyon on a right bank, nested in a small widening where the slope slightly bends and curves. Description The Stupčanica cuts through the steep slopes of Gradac on the right bank, and Krševi on the left. It creates a canyon only 3.8 kilometers long, but over a half of a kilometer deep (cca. 600 meters), and in places just a few hundreds meters wide at the rim levels, while at the river level it is often only 2–3 meters wide. Sections The Čude Canyon consist of three differently named narrowings, with a length of about 1,000 to 1,500 meters each. The first, the Stijena Canyon, plunges vertically into the Stupčanica River. The main section, located 1.5 km from the first, is called Čude-Klam. A slope on the left bank of this approximately 350 meters long section, called Srihin Canyon, is almost completely bare and over 300 meters high limestone rock which is fully vertical. About three hundred meters further away is the Veliki Srihin Canyon, which is around 400 meters long and over 300 meters high. There are almost no growth on its sides, except some sparse patches of grass and few shrubs. In the rocks of this section, there is an entrance to a cave that can only be reached with the use of special equipment. The Čude Canyon is protected natural monument of Bosnia and Herzegovina. See also Prača Canyon Rakitnica Canyon Drežnica Valley References Bibliography Ržehak, Viktor (1958). "Manje poznate prirodne rijetkosti u Bosni i Hercegovini i potreba njihove zaštite" [Lesser known natural rarities in Bosnia and Herzegovina and the need for their protection] (pdf). Yearbook Naše starine (in Serbo-Croatian). V. Sarajevo: Zavod za zaštitu spomenika kulture SR Bosne i Hercegovine: 105–124. Retrieved 10 October 2025. External links Čude Canyon in TV reportage (youtube.com)
Klisure Čude

Klisure Čude u mjestu Čude kod Olova sastoje se od tri dijela koja imaju ukupnu dužinu 1100 metara. Prva, klisura Stijena se okomito obrušava u rijeku Stupčanicu. Glavna klisura koja se nalazi 1,5 km od prve naziva se Čude-Klam. Dio ove klisure pod nazivom Srihin je dijelom potpuno gol i okomit, a dug je otprilike 350 i visok preko 200 metara. Tristotinjak metara dalje nalazi se klisura Veliki Srihin koja je duga 400, a visoka preko 200 metara. Na njenim stranama nema nikakvog drveća. U stijenama ove klisure nalazi se ulaz u pećinu do kojeg je moguće doći samo uz upotrebu posebne opreme. Klisure Čude su rezervat prirodnih predjela. Izvori
Olićko jezero

Olićko jezero je bosanskohercegovačko jezero nedaleko naselja Olići kod Šipova. Oblika je trokuta sa zaobljenim kutovima. Dužina jezera iznosi 250, a širina 200 metara. Količina vode u jezeru se mijenja pa je tako nešto veća u zimskom razdoblju. Dio jezera je obrastao trskom i šašom. U jezeru obitavaju različite vrste algi i barskih životinja. Jezero se nalazi ispod uzvišenja Kozila na nadmorskoj visini od 600 metara. Dubina ovog prirodnog jezera koje je nastalo u tektonskom udubljenju je 30 metara. Geomorfološki je spomenik prirode. Izvori
Олићко језеро

Олићко језеро је тектонско језеро које се налази у насељу Козила, општина Шипово, Република Српска. Језеро је стационирано 7 км јужно од Шипова, на надоморској висини од 600 метара. Ово језеро настало је у тектонсом удубљењу, површине је 1.000 м2, максималне дубине до 30 метара, док је најдужа ширина језера 0,2 км, а дужина 0,25 км. Водостај језера је стабилан целе године, а вода у њему је бистра и чиста, осим у рано пролеће и јесен када се мути због великих количина падавина. Део језера је обрастао трском и шаши. Види још Језера у Републици Српској Референце Спољашње везе Туристичка организација Шипово Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (20. август 2019) (језик: српски)