NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Горанско језеро

Горанско језеро је вјештачко језеро у граду Добој, Република Српска, БиХ. Налази се код насеља Липац, 7 км од Добоја. Језеро је смјештено у подножју планине Озрен налази се на око 190 метара надморске висине и окружено је боровом шумом. Површина језера износи око 20.000 м3 (0,50 хектара), а дубоко је у просјеку око 5,5 метара. Језеро се напаја водом из потока Јошава преко шљунчаног филтера, док се регулација нивоа воде врши преко испусног отвора, који се налази у подножју бране. Историја Горанско језеро је вјештачка акумулација која је настала изградњом бране на потоку Јошава. Брана је направљена у вријеме СФРЈ акцијашким радом чланова покрета Горана (покрет за пошумљавање), мјештана из насеља Липац, Јошава и Југословенске народне армије 1971. године 20. вијека. Назив је добило по Горанима који су учествовали у радним акцијама пошумљавања. Горанско језеро у почетку није постало атрактивно колико се очекивало, а разлог је што се у њему налазило доста муља, што је воду чинило непривлачном за купаче. Тек након рата у Босни и Херцеговини Горанско језеро је уређено тако што му је дно бетонирано, плажа посута стиним песком, а около изграђене скакаонице и мањи угоститељски објекти. Туризам Ово подручје располаже свом потребном туристичком инфраструктуром: новим асфалтним путем Добој-Горанско језеро, водом и електричном енергијом. Језеро се користи у излетничке и туристичке намјене, а општина Добој је у непосредној близини језера направила паркиралиште, простор за излетничко роштиљање, простор за камповање поред језера, поучна стаза која води према излетишту Преслица, као и друге рекреативне активности. Насељена мјеста Брезик, Високи цер, Гавранов вис, Гребић коса, Јазавац, Киперовићи, Јошавички вис, Чанак и Томићи. Галерија Види још Језера у Републици Српској Туристичка организација Добој Литература Мала енциклопедија Просвета (3 изд.). Београд: Просвета. 1985. ISBN 978-86-07-00001-2. Марковић, Јован Ђ. (1990). Енциклопедијски географски лексикон Југославије. Сарајево: Свјетлост. ISBN 978-86-01-02651-3. Спољашње везе Агенција Републике Српске за воде обласног ријечног слива Саве: Језера у Републици Српској (језик: српски) Хидрометеоролошки завод Републике Српске: Језера у Републици Српској (језик: српски) Туристичка организација општине Добој: Горанско језеро (језик: српски) Упознај Српску: Горанско језеро (језик: српски)
Crkva Hrista Carja u Banjoj Luci

Crkva Hrista Carja ('Crkva Krista Cara'), poznata i kao Plava crkva, vjerski je objekt ukrajinskih grkokatolika u Banjoj Luci. U susjedstvu je Katoličkoga školskog centra »Bl. Ivan Merz« i rimokatolička Crkve Pohoda Blažene Djevice Marije. Crkva pripada Križevačkoj eparhiji. Povijest Grkokatolička parohija u Banjoj Luci osnovana je 1910. godine, kada su se Ukrajinci i počeli doseljavati na područje Bosne i Hercegovine. Nisu imali svoje vjerske hramove pa su se obratili svojemu mitropolitu Andreju Šeptickom u Ukrajini, koji je posredstvom sebi bliskih svećenika počeo organizirati rad parohija u Bosni i Hercegovini i to u Prnjavoru, Devetinama, Staroj Dubravi, Derventi i Banjoj Luci. Banja Luka je nosila titulu parohije, ali svoje sjedište imala je u Kozarcu, jer nisu imali svoga prostora u Banjoj Luci. Parohija je obuhvaćala područje od Bosanske Gradiške, pa sve do Banjaluke. Godine 1930. kupljeno je zemljište i u Banjoj Luci, na mjestu sadašnje crkve. Prva mala crkva posvećena je 1931. godine, ali ona je 1944. srušena za bombardiranja Banje Luke u Drugom svjetskom ratu. Temelji današnje crkve postavljeni su 1998. godine, a zidarski i ličilački radovi završeni su oko 2010. Crkva još uvijek nije potpuno izgrađena (nije dovršeno oslikavanje unutrašnjosti), ali za vjerske obrede i liturgiju crkva ispunjava potrebne osnovne uvjete. Izvori
Украјинска гркокатоличка црква Христа Царја

Украјинска гркокатоличка црква Христа Царја је вјерски објекат украјинских гркокатолика у Бањој Луци. Гркокатоличка парохија у Бања Луци основана је 1917. године. Срушена је за вријеме бомбардовања Бање Луке у Другом светском рату. Земљиште за изградњу цркве је купљено 1930. године. Темељи данашње цркве су постављени 1998. године, а зидарски и молерски радови су завршени око 2010. Црква још увијек није потпуно изграђена. Данашња црква се налази у ул. Српској у Бањој Луци. Црква Христа Царја, је врјерски објекат у саставу гркокатоличке Крижевачке епархије, која обухвата све гркокатолике на подручју Словеније, Хрватске и Босне и Херцеговине. Крижевачка епархија и Крстурска епархија у Србији данас чине Гркокатоличку цркву у Хрватској и Србији која литургију обавља на словенском обреду и користи црквенословенски језик и ћирилицу. Галерија Спољашњост цркве Унутрашњост цркве Референце Спољашње везе Grkokatolički vikarijat u Bosni i Hercegovini
Památník revoluci (Kozara)

Památník revoluci (srbochorvatsky Spomenik revoluciji/Споменик револуцији) je jeden z brutalistických památníků, které vznikly na území bývalé Jugoslávie v 2. polovině 20. století. Nachází se na vrcholu Mrakovica v pohoří Kozara na severu Bosny a Hercegoviny. Objekt navrhl architekt Dušan Džamonja a dokončen byl v roce 1972. Památník připomíná Bitvu o Kozaru, jednu z klíčových bitev jugoslávských partyzánů a jeden z hlavních motivů pozdější glorifikace partyzánského hnutí v socialistické Jugoslávii. Historie Soutěž na podobu památníku byla vypsána v roce 1969. Realizovaný návrh vyhrál první cenu. Stavební práce byly zahájeny nedlouho po soutěži. Výstavba probíhala na plošině na samém vrcholu Mrakovice, který ze všech stran obklopuje hustý les. Džamonja památník koncipoval do dvou částí – na vstup k památníku a centrální prostor objektu. Od sebe jsou vzdáleny 200 m a odděluje je hustý les a výškový rozdíl. Obě byly spojeny širokým schodištěm. Při vstupu měla být pro návštěvníka nápadná rostoucí silueta přibližujícího se památníku. Samotný ikonický památník tvoří dvacet svislých betonových prvků, které jsou umístěny do válcovitého tvaru. Nejvyšší z nich je vysoký 34 m. Každý z prvků se odlišuje průřezy různých tvarů. Vystupující části představují život, zaduté prvky potom reprezentují smrt. Na vystouplých částech památníku je pro zdůraznění umístěna nereznoucí ocel. Svisle umístěné prvky v okolí poté mají symbolizovat útlak a agresi nepřítele. Areál obepíná zeď, která obsahuje jména 9864 padlých partyzánských bojovníků. Památník byl financován veřejnou sbírkou, do které se dle jugoslávských médií zapojilo na 500 000 lidí a přes 1000 různých organizací. Jako veřejný a známý symbol se spolu s památníkem v Kragujevaci objevil na bankovce v hodnotě 2 000 000 dinárů, která byla dána do oběhu v roce 1989. Památník se stal po svém dokončení místem různých vzpomínkových akcí a také turistickou destinací. Od roku 1972 do roku 1982 ho navštívilo na devět milionů lidí. Na přelomu 80. a 90. let se stal památník místem, kde byla slavnostně založena a mediálně propagována politická strana jugoslávského premiéra Ante Markoviće s názvem Svaz reformních sil. Po válce v Bosně a Hercegovině připadl památník spolu s pohořím Kozara Republice srbské a význam památníku byl ve světle událostí války pozměněn, soustředí se více na osudy srbského obyvatelstva během různých konfliktů v minulosti. Původní výstavu nahradila nová s názvem Tři genocidy proti Srbům. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Spomenik Revoluciji (Kozara) na srbské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Památník revoluci na Wikimedia Commons
Monument to the Revolution (Kozara)

Monument to the Revolution (Serbo-Croatian: Spomenik Revoluciji) is a World War II memorial sculpture by Dušan Džamonja, located at Mrakovica, one of the highest peaks of Kozara mountain, Bosnia and Herzegovina. It is dedicated to the fierce battle and 2,500 Yugoslav partisan fighters and 68,500 predominantly Serb civilians killed or deported to Ustaše concentration camps during the German-Ustaše-Hungarian-Chetnik Kozara Offensive from June to July 1942. The initiative for the monument's construction began in 1969 and Dušan Džamonja won the first prize for his project. Construction of the monument was completed in 1972. Džamonja himself described the monument as an interplay of light and darkness; this cylindrical-shaped monument is composed of twenty vertical segments, each being characterized by deep-set concrete pillars (positives) and hollows (negatives). While negatives symbolize death, positives represent victory and life. Horizontally-positioned concrete blocks symbolize enemy forces who are trying to destroy life and victory but are unsuccessful. Other parts of the memorial complex include a museum and the memorial wall with the names of 9,921 Yugoslav partisans killed in battles on Kozara during World War II in Yugoslavia. See also Battle of Kozara List of World War II monuments and memorials in Bosnia and Herzegovina References External links Spomenik Database - Kozara historic & informational resource
Споменик Револуцији (Козара)

Споменик Револуцији на Мраковици, једном од врхова планине Козаре, је импозантан споменик висок 34 метра, рад вајара Душана Џамоње. Посвећен је борби и страдањима партизана и цивила током битке на Козари у пролеће 1942. године. Историјска позадина Средином априла 1942. године, немачке окупационе снаге су, заједно уз помоћ усташко-домобранских и четничких трупа, покренуле офанзиву чији је циљ био уништити партизанске снаге на планини Козари, које су угрожавале комуникације Загреб-Београд, али и према Приједору и Бањалуци. Немачка управа је закључила да за потпуно гушење устанка треба уништити и цивилно становништво. Број непријатељских војника био је 40.000 наспрам 4.000 партизана. Око Козаре је био формиран непријатељски обруч унутар којег се нашло 80.000 цивила и 500 рањеника. Четвртог јула, у јуришу се пробило око 10.000 људи. Непријатељске снаге су удариле 5. јула, те заробиле и поубијале 500 рањеника. Офанзива је завршила средином јула 1942. године. У току офанзиве је изгинуло 1.700 партизана, а око 50.000 цивила је упућено у концентрационе логоре по НДХ, у којима је већина њих скончала. Упркос овој офанзиви, Козара је наставила бити једно од жаришта устанка. Остварење и уређење спомен-комплекса Године 1969, био је расписан општи Југословенски конкурс за споменик на Мраковици. Прву награду је освојио Душан Џамоња, а споменик је завршен до 1972. године. Био је изграђен на пространој висоравни на самом врху Мраковици, окружен високом и густом црногоричном шумом. Џамоња је споменички комплекс замислио у два дела – на приступни и централни плато споменика, који су просторно удаљени 200 метара и визуелно подељени баријером шуме и висинском разликом. Пошто с приступног платоа ка споменику води широко степениште кроз шуму, Џамоња је на тај начин остварио психолошку припрему посетиоца којем наочиглед расте визура споменика, односно полагано се уздиже пред њим како се приближава врху. Како је сам Џамоња рекао, замислио је споменик тако да буде састављен од двадесет вертикалних сегмената који чине цилиндричну целину. Сваки од сегмената профилисан је дубоким изрезима, односно испупчењима мотива у негативу, који у укупном збиру целине имају симболично значење. Док увучени и сенком прекривени негативи симболизују смрт, позитиви представљају победу и живот. Додатан утисак на позитивима постигнут је уграђивањем ламела од нерђајућег челика, чиме је животу додана димензија светлости што је у супротности са негативима који се налазе у сенци. Хоризонтално положени блокови, који су постављени око централног споменика, симболизују притисак и агресију непријатеља који суровом снагом настоји, али не успева уништити живот и победу који се уздижу ка небу, утеловљени у вертикалном споменику. Види још Битка на Козари Мраковица Списак споменика НОБ у Босни и Херцеговини Референце
Пам'ятник революції (Козара)

Пам'ятник революції (сербохорв. Spomenik Revoluciji) — меморіальна скульптура пам'яті полеглим у Другій світовій війні скульптора Душана Джамоньї, розташована на Мраковіці, одній з найвищих вершин гори Козара в Боснія і Герцеговина. Він приурочений 2500 югославським партизанам та 68500 переважно сербським цивільним жителям, убитим або депортованим до концтаборів Усташі під час німецько — усташо — угорського козарського наступу з червня по липень 1942 року. Ініціатива з встановлення пам'ятника розпочалася в 1969 році. Душан Джамонья отримав першу премію за свій проект. Будівництво пам'ятника було завершене в 1972 році. Опис пам'ятника Пам'ятник циліндричної форми, складається з двадцяти вертикальних сегментів, кожен з яких характеризується глибоко встановленими бетонними стовпами (позитиви) та западини (негативи). Негативи символізують смерть, позитиви — перемогу та життя. Горизонтально розташовані бетонні блоки символізують ворожі сили, які намагаються знищити життя і перемогу, але не мають успіху. Інші частини меморіального комплексу включають музей та меморіальну стіну з іменами 9 921 югославських партизанів, загиблих у боях на Козарі під час Другої світової війни в Югославії . Примітки Посилання База даних Spomenik - [Архівовано 25 березня 2021 у Wayback Machine.] історичний та інформаційний ресурс Козари
Српско војничко спомен-гробље Мали Зејтинлик

Српско војничко спомен-гробље Нови Зејтинлик налази се у Сокоцу, недалеко од Сарајева. На Малом Зејтинлику сахрањено је преко 1.000, од 3.800 погинулих бораца Сарајевско-романијског корпуса Војске Републике Српске. Комплекс гробља је изграђен по угледу на српско војничко гробље на Зејтинлику. У марту 2011. године је на идеју министра рада и борачко-инвалидске заштите Републике Српске, градоначелник Источног Сарајева и начелника општине Соколац покренута иницијатива да се српско војничко гробље „Нови Зејтинлик“ прогласи за спомен-подручје Републике Српске. Историјат Српско војничко спомен-гробље Нови Зејтинлик је настало по завршетку Отаџбинског рата 1996. године, односно по потписивању Дејтонског споразума. Након потписивања Дејтонског споразума, један дио територије Српског Сарајева је припао Федерацији БиХ, након чега је дошло до масовног егзодуса 150.000 Срба из Вогошће, Грбавице, Добриње, Хаџића, Илиџе, Рајловца, Илијаша, Центра и других дијелова Српског Сарајева. Тада је дошло до масовног ископавања и преношења гробница српских бораца, од чега је један дио био организовано пренесен на данашњу локацију српског војничког спомен-гробља Нови Зејтинлик на Сокоцу. Дан одбране сарајевско-романијског региона Република Српска обиљежава Дан одбране сарајевско-романијског региона у Отаџбинском рату 16. јуна, када је 1992. почела офанзива Армије БиХ на Сарајевско-романијску регију Републике Српске. Овај дан се традиционално обиљежава у манастиру Соколица, односно на српском војничком спомен-гробљу Нови Зејтинлик. Овоме догађају присуствују највиши званичници Републике Српске, Борачке организације Републике Српске и други. Спомен-црква Свете Петке Спомен-црква се налази унутар комплекса војничког гробља. Срби Канаде, Аустралије, Републике Српске, Општина Соколац, Град Источно Сарајево, привредници и вјерници Сокоца и Влада Републике Српске изградили су спомен-цркву посвећену Преподобној мати Параскеви (у српском народу познатијом „Света Петка“) на српском војничком гробљу „Нови Зејтинлик“ на Сокоцу у Републици Српској. Галерија Референце
Památník Garavice

Památník Garavice (bosensky Spomen-park Garavice) se nachází v Bosně a Hercegovině poblíž Bihaće, v západní části země. Památný komplex byl umístěn na vrcholu Ćamića. Tvoří jej dvanáct abstraktních soch rozmístěných ve volné krajině. Autorem památníku byl jugoslávský architekt Bogdan Bogdanović. Památník připomíná zločiny z druhé světové války, které spáchaly jednotky ustašovského režimu v Chorvatsku proti občanům z okolí západobosenského Bihaće, zejména proti Srbům a Židům. Zabito bylo asi 12 000 civilistů. Pamětní park Garavice byl slavnostně otevřen v roce 1981. Vznik památníku iniciovalo v roce 1973 město Bihać. Památník vznikl na místě dvou masových hrobů, ve kterých bylo pohřbeno asi 7 000 těl obětí. Dne 7. září 2011 byl památník Garavice prohlášen kulturní památkou Bosny a Hercegoviny. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Спомен-парк Гаравице na srbské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Památník Garavice na Wikimedia Commons
Garavice-Gedenkpark für die Opfer des Faschismus

Der Garavice-Gedenkpark für die Opfer des Faschismus ist ein Denkmal auf dem Berg Garavice bei Bihać. An diesem Ort und in der Umgebung wurden im Sommer 1941 vermutlich mehrere Tausend Serben und Juden durch kroatische Faschisten ermordet. Eine zuverlässige Angabe der Zahl der Opfer ist bisher nicht möglich. Das Denkmal des Künstlers Bogdan Bodganović von 1981 besteht insgesamt aus 15 etwa vier bis fünf Meter hohen Stelen, von denen sich 13 auf dem Berg Garavice befinden und zwei in etwa einem Kilometer Entfernung (Lage: ), an einer Stelle, wo sich ein Massengrab befindet. Das Denkmal wird heute kaum mehr gepflegt und ist durch Vandalismus beschädigt worden. Historischer Hintergrund Ljubomir Kvaternik gab im Juni 1941 als neuer Bürgermeister von Bihać bekannt, dass er eine Homogenisierung der Stadt anstrebe; alle ethnischen Serben und Juden müssten die Stadt verlassen. Mitte Juli 1941 wurden auf seine Anordnung fast alle Serben und Juden aus Bihać und näherer Umgebung, die dort geblieben waren, verhaftet und in Ceravci, einem Vorort von Bihać, interniert. Erste Gruppen von Opfern wurden nachts ermordet, und später im Juli und August 1941 auch tagsüber. Ende 1942 wurde Bihać durch Partisanen befreit. Die anschließenden Ausgrabungen auf Garavice sowie den umliegenden Orten Karadjordjevo Selo und Ceravci machten das Ausmaß des Massakers sichtbar. Bau des Denkmals Bereits 1949 wurde an der Stelle des Massakers eine kleine Steinstele mit einer Erinnerungstafel angebracht. Diese wurde in den letzten Jahren durch Vandalismus nahezu vollständig zerstört. Die Inschrift auf der Tafel lautet: Ab 1969 plante die Gemeinde Bihać die Errichtung eines Denkmals zur Erinnerung an das Massaker. Letztlich dauerte es bis 1981, bis ein Denkmal durch den Künstler Bogdan Bogdanović geschaffen wurde. Das Denkmal wurde offiziell am 27. Juli 1981 eröffnet, dem 40. Jahrestag des Beginns des Widerstands der Lokalbevölkerung gegen die Achsenmächte. Bogdanovićs Denkmal verfügte vermutlich über drei Tafeln mit Inschriften, von denen eine nur die Inschrift „Gedenkpark für die Opfer des Faschismus“ trägt. Zwei weitere Platten enthalten mehr Text. Eine davon lautet (siehe Abbildung): Eine zweite Tafel, die an einen Stein montiert wurde, ist mittlerweile verschollen. Ihr Text lautete vermutlich: Weblinks Garavice-Gedenkpark für die Opfer des Faschismus in Spomenik Database Einzelnachweise
Спомен-парк Гаравице

Спомен-парк „Гаравице“ код Бихаћа је меморијални комплекс, који се састоји од петнаест скулптура распоређених у простору са приступним стазама. Аутор овог остварења је архитекта Богдан Богдановић. Споменик је обиљежје стравичног злочина који су током 1941. године усташке снаге починиле над грађанима бихаћког краја, пре свега Србима и Јеврејима. Том приликом је убијено око 12.000 цивила. Спомен-парк Гаравице подигнут је 1981. године на иницијативу покренуту од стране Општине Бихаћ 1973. године. Спомен-парк је изведен на локалитету две масовне гробнице у којима је сахрањено око 7.000 тела жртава. Дана 7. септембра 2011. године, спомен-парк Гаравице проглашен је за национални споменик Босне и Херцеговине. Опис Сачињен је од петнаест истоветних скулптура распоређених у две групе (већу од тринаест скулптура и мању од две), стаза и тераса које прате форму брда Гаравице са минималним прекривањем зелене површине. Ради се о природном брежуљку до којег Богдан Богдановић на драматичан начин гради стазу која пресеца изохипсе управно; потом се раздваја на две стрме стазе, од којих она уз коју је постављена мања група кенотафа има слепи крај. Други део стазе, који има нешто мањи нагиб води до врха брежуљка, где је у неправилним групама концентрисано 11 кенотафа. У том делу стаза има веома благи нагиб или је потпуно хоризонтална и повија се између кенотафа, правеће слепе крајеве, који симболизују заустављени живот и безнађе. Иако је стаза пројектована тако да искористи потенцијал морфологије терена, па у потпуности има органски облик, присутан је мотив минојског лавиринта. Тај мотив лавиринта симболизује спас из безнађа, „узлетом живота изнад смрти“. Галерија Референце Види још Гаравице Некропола жртвама фашизма (Нови Травник)
Исторически музей на Босна и Херцеговина

Историческият музей на Босна и Херцеговина (на босненски: Historijski muzej Bosne i Hercegovine) е музей в Сараево, Босна и Херцеговина. Той съхранява повече от 400 000 исторически артефакта. Музеят е основан на 13 ноември 1945 г. През част от историята си се нарича Музей на революцията на Босна и Херцеговина. Сегашното си име получава през 1993 г. Вижте също Списък на национални музеи Източници Външни препратки В Общомедия има медийни файлове относно Исторически музей на Босна и Херцеговина
Historisches Museum von Bosnien und Herzegowina

Das Historische Museum von Bosnien und Herzegowina (bosnisch Historijski muzej Bosne i Hercegovine) ist ein Museum in Sarajevo, der Hauptstadt von Bosnien und Herzegowina. Es liegt an der breiten Hauptverkehrsstraße Zmaja od Bosne, gegenüber der US-Botschaft direkt neben dem Nationalmuseum. Geschichte Das Historische Museum wurde am 13. November 1945 in der bosnischen Hauptstadt als „Revolutionsmuseum“ gegründet. Es beherbergt rund 300.000 Exponate von der Mitte des 10. Jahrhunderts bis 1995 und zeigt den Werdegang des Landes unter der Herrschaft des Osmanischen Reiches und Österreich-Ungarns sowie zur Zeit Jugoslawiens bis zur Unabhängigkeit des Landes und dem Bosnienkrieg. Während des Krieges von 1992 bis 1995 lag das Museum zeitweise direkt an der Frontlinie und wurde zum Teil schwer beschädigt; die Museumsexponate konnten jedoch erfolgreich vor der Zerstörung bewahrt werden. Nach dem Krieg wurde zudem die Dauerausstellung „Belagertes Sarajevo“ eröffnet, die zurzeit (November 2018) neben einer Videoinstallation im Wesentlichen den öffentlichen Teil des Museums ausmacht und sich der Belagerung von Sarajevo durch die Vojska Republike Srpske widmet. Diese zeigt u. a. Waffen, Munition und Ausrüstung der Kämpfer, Überlebensstrategien der Einwohner von Sarajevo sowie Gegenstände, die zur Überbrückung des Kriegsalltags dienten. Am Museumsgebäude selbst sind noch zahlreiche Einschusslöcher vorhanden. Finanzierung Das Historische Museum ist eine der sieben gesamtstaatlichen Kulturinstitutionen, deren Finanzierung seit dem Kriegsende noch nicht geregelt wurde. Laut Verfassung sind dafür die Behörden der zwei Entitäten, der Föderation Bosnien und Herzegowina und der Republika Srpska, zuständig. Am 4. Januar 2012 musste das Museum aufgrund fehlender finanzieller Mittel zeitweise geschlossen werden. Laut der Museumsdirektorin sollte die Schließung nur zeitlich begrenzt erfolgen, bis eine Lösung zur Finanzierung der Heizungs- und Stromkosten sowie Bezahlung der Mitarbeiter gefunden werde. Ebenfalls von der Schließung betroffen waren die Kunstgalerie und das Nationalmuseum. Trotz weiterhin unsicherer Finanzierung wurde das Museum nach mehr als zweijähriger Pause im Juni 2014 wieder geöffnet, ist aber nach wie von erheblichen baulichen Mängeln geprägt und teilweise für den Besuch gesperrt (Stand: November 2018). Weblinks Historical Museum of BiH, In your Pocket (Memento vom 23. Mai 2012 im Internet Archive) History Museum, Visit Sarajevo (Memento vom 26. August 2012 im Internet Archive) Bosnien: Historisches Museum wegen Geldknappheit geschlossen, Tiroler Zeitung Das Historische Museum Bosnien-Herzegowinas schloss, Compress (Memento vom 14. Januar 2013 im Webarchiv archive.today) Einzelnachweise