NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Športska dvorana Vijuš

Športska dvorana Vijuš je višenamjenska dvorana u Slavonskom Brodu. Otvorena je 27. studenog 2009. godine. O dvorani Gradnja dvorane započela je 27. prosinca 1989. godine. Nedugo poslije, dolazi Domovinski rat i razaranja, nakon kojih je dvorana godinama propadala. Tek 2007. godine, ulaganjem 38 milijuna kuna gradnja je nastavljena i dovršena 2009. godine. Ukupna površina športske dvorane “Vijuš” iznosi 12.748 m2 i sastoji se od: glavne športske dvorane za mali nogomet, košarku, rukomet i odbojku površine 1140 m2 (46m x 24m) sa 2150 sjedećih mjesta manje športske dvorane za košarku i odbojku površine 450 m2 (28m x 15,5m) dvorane za gimnastiku površine 450 m2 (28 m x 15,5 m) S istočne strane nalazi se ugostiteljski objekt. Na sjevernoj strani glavni je ulaz u dvoranu. U suterenu ispod glavne dvorane nalazi se moderna kuglana koju mogu koristiti i rekreativci. Dvorana također sadrži ukupno 10 svlačionica, po 2 svlačionice za suce i trenere, ambulantu, mini teretanu i saunu. Prvi događaj održan u dvorani Vijuš bio je Katarinski sajam 2009., a prvu športsku utakmicu su pred punom dvoranom odigrali košarkaši Svjetlost Broda i Zadra, a uspješniji su bili gosti rezultatom 81:77. Izvori
Svitavské jezero

Svitavské jezero (chorvatsky Svitavsko jezero) je jezero, které se nachází v jižní Bosně a Hercegovině, u hranice s Chorvatskem. Ve své současné podobě vzniklo v roce 1979 v souvislosti s výstavbou vodní elektrárny Čapljina. Dříve zde existovalo menší jezero, jehož hladina byla zvýšena v souvislosti právě s vodním dílem. Svůj název má podle nedaleké vesnice Svitava. Jezero se nachází na území přírodní rezervace Hutovo Blato. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Svitavské jezero na Wikimedia Commons
Svitavsko Lake

Svitavsko Lake (Serbo-Croatian: Svitavsko jezero) is semi-artificial lake in Bosnia and Herzegovina, between village Svitava and Neretva river. The lake is a part of Hutovo Blato complex of marshes, lakes, underground karstic wellsprings and rivers, that form the "Hutovo Blato" Nature Park. See also List of lakes in Bosnia and Herzegovina Deransko Lake Krupa (Neretva) Desilo References
Svitavsko jezero

Svitavsko jezero je umjetno jezero nastalo izgradnjom hidroelektrane Čapljina 1979. čiji je donji kompenzacijski bazen. Nalazi se kod mjesta Svitave u Bosni i Hercegovini. Površina jezera je 1000 ha, a zapremina 44.000.000 m3. Najveća dubina jezera zimi i u rano proljeće je 8-10 m, a u ljetnim mjesecima 6 m. Većim dijelom dno je prekriveno algama i vodenim biljkama. Temperatura vode kreće se od 8 °C zimi do 23 °C ljeti. S rijekom Neretvom spaja ga rječica Krupa. Dio je parka prirode Hutovo blato. Izvori Vanjske poveznice Osobna iskaznica parka prirode "Hutovo blato" Arhivirana inačica izvorne stranice od 5. ožujka 2016. (Wayback Machine) Pristupljeno 29. listopada 2013.
Travnická pevnost

Travnická pevnost (bosensky Travnička tvrđava, známá též jako Stará pevnost, bosensky Stari grad) je dochovaná středověká pevnost v bosenském městě Travnik. Jedná se o hlavní turistickou atrakci města a kulturní památku celonárodního významu. Název V historických zdrojích má pevnost různé názvy. Středověké zdroje uvádí název Garbun, nejspíše bylo ilyrského původu. Rakousko-uherské zdroje ji označovaly pod pojmem kaštel. Popis objektu Pevnost zabírá plochu nepravidelného pětiúhelníku. Přistupuje se do ní po historickém kamenném mostě. Vstup je možný jedinou kamennou branou (orientovanou na západní stranu, k příkopu). Přímo za ní se nacházela hlavní obytná budova, která byla po příchodu Turků přebudována na mešitu. Do současné doby se z této stavby dochovaly pouze základy obvodových zdí a minaret, který byl integrován do hlavního obranného zdiva. Nápadnou stavbou je dvoupatrová věž s kruhovým půdorysem, která sloužila ke skladování zbraní. Střelný prach a další se nacházely v blízké budově s půdorysem obdélníkovým. Na severním okraji pevnosti se nachází bývalá nádrž na vodu a masivní věž, která poskytovala jedinečný výhled na pevnost, město i údolí řeky Lašvy. Historie Pevnost vznikla ještě před příchodem Turků na Balkán. Turci zde umístili vojenskou posádku čítající několik set lidí. Vojáci tu byli přítomni trvale od roku 1480, zbudována byla rovněž i mešita, která nesla jméno sultána Bajezida II. Pevnost mírně přestavovali i rozšiřovali; i přesto se ale dochovala většina středověkého zdiva a staveb – Osmané nepřikládali Travniku podstatný význam, a proto byly změny víceméně malé. V roce 1712 bylo zaznamenáno, že v pevnosti byla umístěna čtyři děla, roku 1809 zaznamenal tehdejší rakouský konzul v Travniku děl devět. Mimo jiné pro turecké vojsko pevnost sloužila jako sklad zbraní (stejně jako řada dalších pevností v Bosně, např. v Bihaći). K tomuto účelu byla také zbudovaná hlavní věž, která se nachází ve středu objektu a která má dvě patra. V 18. a 19. století sloužila pevnost také jako vězení. Pro účely vojska sloužila pevnost v meziválečném období a v roce 1946 ji obsadila Jugoslávská lidová armáda. Od roku 1953 spadá pevnost pod Regionální muzeum Travnik; v místní věži se nachází některé z expozic. V současné době je hlavní turistickou atrakcí města. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Travnička tvrđava na bosenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Travnická pevnost na Wikimedia Commons
Forteresse de Travnik

La forteresse de Travnik se trouve en Bosnie-Herzégovine, sur le territoire de la ville de Travnik et dans la municipalité de Travnik. Elle remonte au Moyen Âge et à la période ottomane et est inscrite sur la liste des monuments nationaux de Bosnie-Herzégovine. Localisation Histoire Description Notes et références Articles connexes Monuments nationaux de Travnik Forteresses de Bosnie-Herzégovine Portail de la Bosnie-Herzégovine Portail des châteaux Portail de l’histoire militaire Portail de la protection du patrimoine
Travnička tvrđava

Travnička tvrđava ili Stari grad Travnik se nalazi u srednjobosanskom gradu Travniku. Neki arheolozi i povjesničari smatraju da je ovdje postojalo neolitsko naselje. Stari grad je izgrađen u prvoj polovici 15. stoljeća za vrijeme bosanskog kralja Ostoje ili kralja Tvrtka II. Kotromanića. Nije poznato kako su ga Turci osvojili, ali se zna da su nadograđivali i proširavali tvrđavu. Za vremena Austro-Ugarske tvrđava se naziva Kastel ili Kaštel. Smatra se jednom od najbolje očuvanih tvrđava u BiH. Izvori
Tresetište Ždralovac

Tresetište Ždralovac nalazi se na sjeverozapadu Livanjskog polja između Livna i Bosanskog Grahova. Značajno je močvarno područje obuhvaćeno makrofitskom vegetacijom trstika i mrijesnjaka. S ovog tresetišta se eksploatira treset čime se nanosi šteta ovom posebnom području. U listopadu 2012. godine pokrenut je Projekt rehabilitacije tresetišta Ždralovac. Izvori
Kirche Hl. Vasilije Ostroški (Istočno Sarajevo)

Die Kirche Hl. Vasilije Ostroški (serbisch: Црква Светог Василија Острошког Чудотворца / Crkva Svetog Vasilija Ostroškog Čudotvorca) ist eine Serbisch-orthodoxe Kirche in der zentralbosnischen Stadt Istočno Sarajevo. Die Kirche ist dem Heiligen Vasilije Ostroški, dem Wundertäter, geweiht. Sie ist die Pfarreikirche der Pfarrei Kotorac im Dekanat Sarajevo der Metropolie Dabrobosnien der Serbisch-orthodoxen Kirche, ihr Priester ist Danilo Dangubić. Lage Die Kirche befindet sich im Zentrum des Stadtteils Veljine, in der Opština (Gemeinde) Istočna Ilidža der Stadt Istočno Sarajevo. Das Gotteshaus steht an der Straße Dabrobosanska Ulica. Um die Kirche wird derzeit das Pfarrhaus sowie ein Denkmal für die gefallenen serbischen Soldaten aus dem Bosnienkrieg gebaut. Geschichte und Architektur Seit dem Bosnienkrieg liegen Stadt und Kirche in der Republika Srpska, einer der zwei Entitäten des südosteuropäischen Landes. Kurz vor den Jugoslawienkriegen im Jahr 1990 begann die Erbauung der Kirche auf dem Gelände Crkvice. Bis zum Jahr 1992 war die Kirche fertiggestellt. Im Bosnienkrieg befand sich die Kirche an der Grenze der serbischen Republika Srpska und der kroatisch-muslimischen Föderation Bosnien und Herzegowina und somit an der Frontlinie. Im Lauf des Kriegs wurde die Kirche schwer beschädigt. Nach dem Krieg wurde die Kirche 1998 großflächig renoviert. Am 2. Mai 1999 trafen sich in der Kirche die wichtigsten Angehörigen der Serbisch-Orthodoxen Kirche unter Führung des damaligen serbischen Patriarchen Pavle. Am 30. September 2001 wurde die Kirche vom Metropoliten Nikolaj aus Sarajevo neu geweiht. Die Kirche ist im serbisch-neobyzantinischen Baustil erbaut und besitzt, typisch für orthodoxe Kirchen eine Ikonostase mit Ikonen. Renovierung Oktober 2015 Die Kirche Hl. Vasilije Ostroški wird seit Oktober des Jahres 2015 renoviert, momentan wird die Fassade des Kirchturms erneuert, zudem werden auch die Dachplatten ausgetauscht. Auf der Kuppel des Kirchturms wurden 74 Löcher von Projektilen aus dem Bosnienkrieg gefunden, auf der Kuppel über dem Kirchenschiff, 98. Durch diese Schäden ist, durch Witterungseinflüsse die Fassade und ein Teil des Innenraums beschädigt worden. Auch bekam die Kirche drei neue Kirchglocken, die zusammen 1.050 kg (eine 600, eine 300, eine 150 kg) wiegen. Die Kirchglocken wurde in der Gießerei „Ligrap“ im Dorf Belosavci in der Opština Topola in Serbien gegossen. Für das Frühjahr 2016, werden die Erneuerungen der Kirchkuppel und des Dachs geplant und die ganze Kirche soll eine neue Fassade bekommen. Die Kosten für die komplette Renovierung belaufen sich auf 160.000 Konvertible Mark (80.000 Euro). Quellen Informationen über die Kirche auf der Seite der Pfarrei Kotorac, (serbisch) Informationen über die Kirche auf der Seite der Metropolie Dabrobosnien, (serbisch) Artikel über die Renovierung der Kirche auf der Seite OSM informativni Portal, (serbisch)
Suada and Olga bridge

Suada and Olga Bridge (Bosnian, Croatian and Serbian: Most Suade i Olge / Мост Суаде и Олге), also known by its old name Vrbanja Bridge (Vrbanja most / Врбања мост), is a bridge across the Miljacka river in Sarajevo, the capital of Bosnia and Herzegovina. Name The oldest name of this bridge is Ćirišhana bridge, named after Turkish word for glue factory, which was located near the bridge on the right side of the river. During the Yugoslavian-era, the name of the bridge was "Vrbanja bridge". Following the Siege of Sarajevo, on 6 April 1996 it was renamed first to "Suada Dilberović bridge", after which on 3 December, 1999 it was renamed to the-now "Suada and Olga bridge". It is named after Suada Dilberović and Olga Sučić, the first victims shot by the Bosnian Serb's Democratic Party militia at the beginning of the Siege of Sarajevo, while a group of civilians were peacefully demonstrating. History On 19 May 1993, the couple Admira Ismić and Boško Brkić, a Bosniak and a Bosnian Serb, were also shot while trying to cross the bridge, which was the subject of the 1994 documentary Romeo and Juliet in Sarajevo, inspired by a piece of Kurt Schork. In 1995 it was the site of the battle of Vrbanja Bridge between French Troupes de Marine of the United Nations Protection Force and militiamen from the Army of Republika Srpska. In popular culture Up with People - sang the song "Last Embrace", inspired by Bosko and Admira's story as part of their show The Festival Bill Madden - "Bosko and Admira", from the 2008 album Child of the Same God Jill Sobule - "Vrbana Bridge" "薩拉熱窩的羅密歐與茱麗葉", exact translation in Cantonese of "Romeo and Juliet in Sarajevo", from Hong Kong singer Sammi Cheng's 1994 album Ten Commandments Watsky - released the song "Sarajevo (ft Dia Frampton) August 12, 2014 on the album All You Can Do Notes External links Media related to Suada and Olga Bridge at Wikimedia Commons
Pont de Suada et Olga

Le pont de Suada et Olga (Most Suade i Olge) est un pont de Sarajevo. Il traverse la rivière Miljacka. Il est situé dans le quartier de Marijin Dvor. Les premières mentions d'un pont à cet emplacement datent du XVIIIe siècle. Jusqu'en 1996, il est connu sous le nom de pont de Vrbanja (Vrbanja most), de l'ancien nom dénommant le quartier où il a été bâti. Le pont de Vrbanja a attiré l'attention internationale pendant le siège de Sarajevo lors de la guerre de Bosnie (1992-1995). Architecture Le pont mesure environ quarante mètres de long et dix-huit mètres de large. Il traverse la Miljacka, d'une largeur d'environ vingt-huit mètres à cet endroit. Histoire Son nom d'avant, jusqu'en 1996, était Vrbanja bridge (Vrbanja most). Le plus ancien nom de pont à cet emplacement est Pont Ćirišhana, ou Pont de la fabrique de colle (située alors rive droite). Histoire pendant le siège de Sarajevo Il porte le nom de Suada Dilberović et Olga Sučić, premières victimes de la guerre de Bosnie, abattues sur ce pont en avril 1992 par les milices du Parti démocratique des Serbes de Bosnie au début du siège de Sarajevo. Le 19 mai 1993 en essayant d'échapper à la ville en état de siège, y ont également été tués par un tir de tireur isolé (sniper) Boško Brkić, serbe de Bosnie, et sa fiancée Admira Ismić, bosniaque, devenus un symbole de l'absurdité de cette guerre, surnommés les Roméo et Juliette de Sarajevo (Roméo et Juliette à Sarajevo, d'après la pièce de théâtre de John Zaritsky (en), Romeo and Juliet in Sarajevo (1994), d'après le récit du journaliste de guerre Kurt Schork (en)). Leur histoire a particulièrement inspiré le peintre Safet Zec. Boško et Admira ont également fait l'objet d'une chanson du groupe de rock sarajévien Zabranjeno pušenje : Boško i Admira. Les soldats serbes qui avaient pris en otages des casques bleus français, en y ont été délogés lors du combat du pont de Vrbanja, le 27 mai 1995. Références Portail de la Bosnie-Herzégovine Portail des ponts
Most Suade i Olge

Most Suade i Olge ili "Vrbanja most" nalazi se u Sarajevu i premošćuje rijeku Miljacku. Ime je dobio po Suadi Dilberović i Olgi Sučić, prvim sarajevskim žrtvama rata u Bosni i Hercegovini, koje su poginule 5. travnja 1992., pogođene hicima iz snajperskog oružja. Mostu je ovo treći naziv. Prvotno je nosio ime "Vrbanja most" sve do 6. travnja 1996. godine da bi na taj datum bio preimenovan u "Most Suade Dilberović" a zatim u naziv "Most Suade i Olge" 3. prosinca 1999. godine. U narodu je još ostao naziv "Vrbanja most". Na njegovom mjestu nalazio se most "Čiširhana" a izgradio ga je židovski trgovac u 18. stoljeću. Dobio je ime po ćiršihani, maloj tvornici ljepila u njegovoj blizini. Vanjske poveznice [1] Arhivirana inačica izvorne stranice od 5. ožujka 2016. (Wayback Machine) pristupljeno 10. travnja 2014.
Ponte Suada e Olga

Il Ponte Suada e Olga (in bosniaco, croato e serbo: Most Suade i Olge / Мост Суаде и Олге), in passato chiamato Vrbanja, è un ponte di Sarajevo sul fiume Miljacka. Storia La denominazione attuale è commemorativa di Suada Diliberović e Olga Sučić, una studentessa e una pacifista, la prima di origine bosgnacca la seconda croata, che vennero uccise il 5 aprile 1992 da un cecchino che agì dalle zone controllate dai serbi sul ponte all'inizio dell'assedio di Sarajevo. In un primo momento il ponte venne nominato "Most Suade Dilberović" (Ponte Suada Dilberović); per essere successivamente rinominato come "Most Suade i Olge" (Ponte Suada e Olga) il 3 dicembre 1999. Anche in seguito il ponte fu luogo di eventi bellici ad alto impatto mediatico: il 19 maggio 1993, sotto i colpi dei cecchini, vi trovarono la morte due fidanzati di una coppia interetnica, Admira Ismić e Boško Brkić, in circostanze che attrassero l'attenzione del mondo per l'assedio appena iniziato. Sullo stesso ponte fu colpito a morte il pacifista italiano Gabriele Moreno Locatelli il 3 ottobre dello stesso anno. Oggi troviamo sul ponte una targa commemorativa in ricordo di queste vittime innocenti, che recita "Kap moje krvi poteče i Bosna ne presuši" ("Una goccia del mio sangue scorre e la Bosnia non diventerà arida"). Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su ponte Suada e Olga Collegamenti esterni "1992's Siege of Sarajevo – The Bridge of Suada Dilberović and Olga Sučić", BridgeMuseum.org.
Most Suade i Olge

Most Suade i Olge – most na rzece Miljacce w Sarajewie na zachód od Starego Miasta na przedłużeniu ulicy Vrbanja. Pierwotnie most nosił nazwę Vrbanja. Historia 5 kwietnia 1992, na początku oblężenia miasta, w okolicach mostu odbywały się wielotysięczne wieloetniczne demonstracje pokojowe. Serbskie bojówki paramilitarne wzniosły barykady na skrzyżowaniach w sąsiedztwie gmachu parlamentu, a demonstranci podchodzili pod barykady, by przekonać Serbów do ich rozebrania. Demonstranci zamierzali przejść przez most Vrbanja, by pokazać, że miasto należy do wszystkich jego mieszkańców. Serbski snajper otworzył ogień do demonstrantów na moście Vrbanja zabijając sześć osób. W gronie zabitych były Suada Dilberović, studentka medycyny z Dubrownika i Olga Sučić, urzędniczka bośniackiego parlamentu, które Bośniacy uznali za pierwsze ofiary oblężenia oraz wojny w Bośni. 18 maja 1993 na moście zginęli Boszniaczka Admira Ismić i Serb Boško Brkić, o czym opowiada film dokumentalny „Romeo i Julia z Sarajewa”. 6 kwietnia 1996, po zakończeniu działań wojennych, most otrzymał imię Suady Dilberović, a trzy lata później, 3 grudnia 1999, drugą patronką została Olga Sučić. Obecnie na moście znajduje się tablica pamiątkowa ku czci zabitych kobiet, odsłonięta 6 kwietnia 2001 roku. Napis na tablicy głosi: „Kropla mojej krwi popłynęła i Bośnia nie wyschnie”. Uwagi Przypisy Bibliografia Sarajevo – city map, Wiedeń: Freytag & Berndt, 2007, ISBN 978-3-85084-164-1 . Trči, Nora, trči! O mostu, Suadi i Olgi… [online], bhdani.com [dostęp 2011-11-24] [zarchiwizowane z adresu 2013-05-22] (bośn.).
Мост Суады и Ольги

Мост Суады и Ольги (босн. Most Suade i Olge, также известный как Мост Врбанья) — мост через реку Миляцка в Сараево, столице Боснии и Герцеговины. Название Старейшее название этого моста — мост Чиришхана. Оно было дано в честь турецкого слова, означающего «клеевую фабрику», которая располагалась неподалёку от моста на правом берегу реки. В период существования Югославии мост назывался «Врбанья». После осады Сараева, которая произошла 6 апреля 1996 года, мост был переименован в «Суада Дилберович». Затем, 3 декабря 1999 года, он получил своё нынешнее название — «Суада и Ольга». Мост назван в честь Суады Дилберович и Ольги Сучич — первых жертв, убитых ополченцами Демократической партии боснийских сербов в ходе демонстрации мирных жителей в начале осады Сараево. История 19 мая 1993 года пара Адмира Исмич и Бошко Бркич, представители боснийцев и боснийских сербов, были убиты при попытке перейти мост. Этот инцидент стал основой для документального фильма 1994 года «Ромео и Джульетта в Сараево», который был вдохновлён фрагментом произведения Курта Шорка. В 1995 году на этом же месте произошла битва у моста Врбанья между французскими морскими пехотинцами из Сил ООН по охране и ополченцами из Армии Республики Сербской. В популярной культуре Up with People — исполнили песню «Last Embrace», вдохновленную историей Боско и Адмиры, в рамках своего шоу The Festival Билл Мэдден — «Bosko and Admira», из альбома 2008 года Child of the Same God Джилл Собуле — «Врбанский мост» Примечания
Katedrála Srdce Ježíšova (Sarajevo)

Katedrála srdce Ježíšova (bosensky Katedrala Srca Isusova) se nachází v Sarajevu, v centru města, nedaleko od čtvrti Baščaršija. Známá je též pod názvem Sarajevská katedrála (bosensky Sarajevska katedrala). Jedná se o největší stavbu svého typu v celé Bosně a Hercegovině. Je centrem Vrhbosenské arcidiecéze, sídlí tu arcibiskup (v roce 2006 jím byl monsignore Vinko Puljić). Historie Potřebu výstavby katedrály definoval především nárůst katolického obyvatelstva v (nejen) v souvislosti s uvedením Rakousko-uherské správy v Bosně a Hercegovině po Berlínském kongresu v roce 1878. První plány na výstavbu katedrály byly v roce 1882 svěřeny rakouskému architektovi Heinrichu Ferstelovi. Měla se nacházet na břehu řeky Miljacky v prostorách dnešního domu armády. Výsledný plán však byl příliš velkolepý a pro radnici města příliš drahý, nakonec proto z jeho realizace sešlo. Výstavbu kostela nakonec financovaly i dobrovolné příspěvky některých rakouských měst. V roce 1883 byl vybrán pozemek pro výstavbu katedrály tam, kde byla nakonec postavena. Původní myšlenka, že se zde má nacházet městská tržnice, nakonec nepadla na úrodnou půdu. Za vznik svatostánku se zasloužil především tehdejší arcibiskup Josip Stadler. Architekti byli Josip Vancaš a Karel Pařík, kteří budovu vystavěli ve slohu pseudogotickém s prvky pseudorománskými. Jako model jim posloužila slavná katedrála Notre-Dame v Paříži. Vitráže kostela navrhl Josip Vancaš a zhotovila je rakouská firma z Innsbrucku. Stavební práce začaly 25. srpna 1884. O rok později byl do základů vložen základní kámen. V březnu 1887 probíhaly stavební práce na západní věži. Výstavba byla dokončena dne 9. listopadu 1899 v termínu, který byl dohodnut s dodavatelem. Následně byl kostel vysvěcen. Při jejím otevření byl přítomen i dubrovnický arcibiskup. Během občanské války v Jugoslávii a v jejich nástupnických zemích v 90. letech byla budova značně poškozena, avšak nejtěžší dobu obléhání vydržela. Po válce tak následovala rekonstrukce; dnes se jedná o jednu z významných památek města. Její průčelí je též i stylizovaně zobrazené na vlajce Kantonu Sarajevo. V roce 1975 byla katedrála spolu s několika domy v okolí zapsána jako kulturní památka. Po vzniku nezávislé Bosny a Hercegoviny je evidována stavba samotná jako kulturní památka. V letech 1985 až 1989 se uskutečnila rozsáhlá rekonstrukce chrámu; v roce 1988 byly obnoveny vitráže. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Katedrála srdce Ježíšova na Wikimedia Commons
Herz-Jesu-Kathedrale (Sarajevo)

Die Herz-Jesu-Kathedrale (bosnisch Katedrala Srca Isusova) ist eine römisch-katholische Bischofskirche im Stadtteil Stari Grad der bosnischen Hauptstadt Sarajevo. Die Herz-Jesu-Kathedrale ist eine neugotische Basilika mit einem halbrund schließenden Chor im Norden und einer doppeltürmigen Portalfassade mit Fensterrosette im Süden. Die Ausstattung mit weißen Marmorskulpturen und figurenreichen Buntglasfenstern ist weitgehend original erhalten. Geschichte Die Herz-Jesu-Kathedrale wurde von 1884 bis 1889 nach Plänen des kroatischen Architekten Josip Vancaš für das neu gegründete Erzbistum Sarajevo erbaut. Eine umfassende Restaurierung der Kathedrale, ermöglicht durch den Einsatz des Aachener Pfarrers Heribert August, wurde 2013 abgeschlossen. Orgel Die Orgel der Kathedrale von Sarajevo wurde 1885 von der kroatischen Orgelbaufirma Heferer erbaut und 1889 in der Kirche aufgestellt. Nachdem sie 1932 und 1989 restauriert wurde, erlitt sie durch den Krieg (1992–95) Schäden, die in einer umfassenden Restaurierung von 2014 bis 2017 behoben wurden. Zudem wurde die Orgel technisch erweitert und besitzt folgende Disposition: Koppeln: I-P, II-I. Feste Kombinationen: PP, P, MF, F, FF. Crescendo-Walze, Setzer. Mechanische Kegelladen. Weblinks Basisinformationen auf der Seite der Stadt (kroat.) Informationen auf der Seite der bosnischen Bischofskonferenz (kroat.) Einzelnachweise
Catedral del Corazón de Jesús (Sarajevo)

La Catedral del Corazón de Jesús (en croata: Katedrala Srca Isusova) en Sarajevo, comúnmente conocida como la catedral de Sarajevo es la catedral más grande de Bosnia y Herzegovina.​ Es la sede del arzobispo de la arquidiócesis de Sarajevo, actualmente el cardenal Vinko Puljic, y el centro del culto católico en la ciudad. La catedral está situada en el distrito de la Ciudad Vieja. La Catedral del Corazón de Jesús fue construida en honor del Sagrado Corazón de Jesús, un concepto católico importante. Véase también Iglesia de San Antonio de Padua (Sarajevo) Iglesia de San José (Sarajevo) Referencias
Cathédrale du Cœur-de-Jésus de Sarajevo

La cathédrale du Cœur-de-Jésus est située en Bosnie-Herzégovine, sur le territoire de la Ville de Sarejevo. Elle a été construite entre 1884 et 1889 par l'architecte Josip Vancaš (hr) et est inscrite sur la liste des monuments nationaux de Bosnie-Herzégovine. Localisation Histoire Architecture Notes et références Voir aussi Article connexe Monuments nationaux de Sarajevo Liens externes Portail du catholicisme Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Bosnie-Herzégovine Portail de la protection du patrimoine