NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Vrelo Bosne

A Boszna-forrás, eredeti nevén Vrelo Bosne (bosnyákul: Врело Босне) nyilvános park és kirándulóhely, ahol több, a Boszna folyót tápláló karsztforrás tör a felszínre az Igman-hegy oldalából. Szarajevótól, Bosznia-Hercegovina fővárosának központjától 15 km-re található nyugatra. Története A környékről a Kr. e. 2400–2000 körül időből is kerültek már elő leletek. A rómaiak is alapítottak itt települést Aquae Sulphurae néven. Nem messze található az ilidžai római híd, amelyet az eredeti híd köveinek felhasználásával építettek újjá 1530 és 1550 között. A boszniai háború idején a helyiek több fát is kivágtak, mivel szükségük volt tüzelőre. 2000-ben helyreállították a park állapotát, így ismét népszerű kirándulóhely lett. 2006-ban természetvédelmi területté nyilvánították. Turizmus Lehetőségek Évente mintegy 60 000 ember látogat el a Vrelo Bosne területére. A parkba gyalog, kerékpárral, vagy elfogadható árú lovaskocsival lehet bejutni a forrásokhoz bevezető 3 kilométeres egyenes főúton (bosnyák nevén Velika Aleja) keresztül. Maga a sugárút még az Osztrák–Magyar Monarchia idején épült, a sétány mentén a korszakra jellemző hagyományos épületek mellett a 140 évnél is idősebb platánsor is az okkupáció utáni időből származik. A parkban lévő utak ideálisak sétákra, kerékpározásra és lovaglásra is, és lehetőséget adnak a látogatóknak, hogy közelebbről megvizsgálhassák a bugyogva előtörő forrásokat, patakokat és vízeséseket. A karsztforrások vize iható, ám hivatalosan nem ajánlják a fogyasztását. A szabadtéri kávézók és éttermek italokat és ételeket kínálnak, de a nyitvatartás szezononként változik. A bosznia-hercegovinai labdarúgó-válogatott is szokott a környéken edzőtáborozni. Belépőárak A parkba a belépés fizetős, az alábbi árak érvényesek: Felnőtt belépő: 6 KM (konvertibilis márka) Nyugdíjas, diák, fogyatékkal élő: 1 KM Gyerek 7–16 év között: 1 km A belépés a 7 év alatti és a fogyatékkal élő gyermekek számára ingyenes. Fizetés csak helyi valutában, készpénzzel. Galéria Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Bosnaquelle című német Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Vrelo Bosne

Le sorgenti della Bosna (in bosniaco Vrelo Bosne; in serbo Врело Босне?, pronuncia: /ʋrê.lo bôs.neː/) sono l'area dove nasce il fiume Bosna e fungono da parco pubblico per la vicina città di Sarajevo, in Bosnia ed Erzegovina. Descrizione Le sorgenti sono situate alle pendici del monte Igman, nel comune di Ilidža. Il parco che si sviluppa intorno alle sorgenti è una ben nota destinazione turistica e di ricreazione; l'ingresso al parco è soggetto al pagamento di un biglietto d'ingresso, il cui ricavato è destinato alla manutenzione del parco. L'acqua delle sorgenti è potabile, ma il gestore non raccomanda di berla. L'area è costituita da diverse piccole isole collegate da ponti attraverso numerosi corsi d'acqua più piccoli. Numerosi ristoranti e caffè sono sparsi per il parco, visitabile a piedi o in bicicletta. Il parco è visitato ogni anno da più di 60 000 turisti. Saltuariamente anche la nazionale di calcio della Bosnia ed Erzegovina si allena nel parco Vrelo Bosne. La fauna del parco comprende scoiattoli, anatre e cigni. Storia Le sorgenti della Bosna erano note sin dall'antichità come testimonia il vicino ponte romano, che collegava l'impero con la città romana di Aquae Sulphurae che sorgeva nell'area occupata dall'odierna Ilidža; il ponte crollò in antichità e fu ricostruito tra il 1530 e il 1550 con gli stessi materiali originari. L'area di Ilidža è inoltre nota per il ritrovamento di siti archeologici risalenti al 2400-2000 a.C.. Durante l'amministrazione austro-ungarica in Bosnia ed Erzegovina tra il 1878 e il 1918 l'area si arricchì di edifici della borghesia locale che riflettevano il periodo di relativa prosperità della regione. Durante la guerra in Bosnia ed Erzegovina (1992-1995) il parco non ricevette alcuna manutenzione e molti alberi vennero abbattuti dalla popolazione locale per farne legna da ardere. Nel 2000 il parco venne ripulito e riportato all'aspetto originario dai giovani del posto e da organizzazioni ecologiche internazionali. Il 25 maggio 2006, l'assemblea cantonale di Sarajevo ha approvato la legge sulla proclamazione del monumento naturale per l'area di Vrelo Bosne, per un totale di 603 ettari. Galleria d'immagini Note Bibliografia Јovan Marković, Vocabolario geografico enciclopedico della Jugoslavia, 1990, ISBN 978-86-01-02651-3. Voci correlate Bosna Sarajevo Bosnia ed Erzegovina Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Vrelo Bosne Collegamenti esterni (BS) Pagina internet dal sito del gestore del parco, su zppks.ba.
Vrelo Bosne

Vrelo Bosne (trad: Izvorul Râului Bosna) este un parc public de 603 ha la poalele muntelui Igman, periferia orașului Sarajevo, capitala Bosniei și Herțegovinei. În interiorul acestuia se găsește izvorul râului Bosna. Istorie În apropiere de Vrelo Bosne se află Podul roman din Plandište care traversează râul Bosna. Acesta a fost construit în perioada 1530-1550 din pietrele podului roman original care făcea legătura cu satul Aquae Sulphurae în epoca antică. Unele situri arheologice din zonă datează din perioada 2400-2000 a.Chr. Împrejurimile au fost populare în perioadele romană, otomană și austro-ungară datorită izvoarelor termale. Între 1888 și 1892 de-a lungul Aleii Principale (Velika Aleja) s-au plantat 3.000 de castani și platani. Zona izvorului râului Bosna este oficial protejată din anul 1954, iar întreg parcul Vrelo Bosne a fost declarat monument natural de categoria a II-a (IUCN) în 2006. Turism Situat în municipiul Ilidža, Vrelo Bosne este unul dintre cele mai populare atracții naturale din Bosnia și Herțegovina și oferă o escapadă liniștită pentru turiștii obosiți de viața de oraș. În jur de 60.000 de turiști vizitează anual parcul. Apa izvorului din Vrelo Bosne este potabilă, dar consumarea acesteia nu este recomandată. Oamenii pot intra în parc pe jos sau cu trăsura, la un preț rezonabil, printr-o alee de 3,5 km lungime (Velika Aleja). De-a lungul acesteia se perindă un șir de vile tradiționale din perioada austro-ungară care oferă vizitatorilor șansa de admira luxurile vieții din trecut. Drumurile și cărările din interiorul parcului sunt ideale pentru plimbările pe jos sau cu bicicletă, ele trecând pe lângă cascade și cursurile de apă. Există cafenele și restaurante în aer liber, dar programul lor de lucru variază în funcție de sezon. Printre animalele care viețuiesc în parc se numără rațele sălbatice și lebedele. Din pești este prezent păstrăvul brun (indigen), păstrăvul curcubeu și o specie de lipan, care au fost introduse în zonă. În timpul Războiului Bosniac parcul nu a fost îngrijit, iar localnicii au tăiat o parte din copaci și au folosit lemnul pentru foc. În 2000 parcul a fost reabilitat de tinerii locali cu sprijinul unei organizații ecologice internaționale. Echipa națională de fotbal a Bosniei și Herțegovinei își desfășoară uneori sesiunile de antrenament în parc, jucătorii fiind cazați la Hotelul Herțegovina din apropiere. Galerie Referințe
Врело-Босне

Врело-Босне (сербохорв. Vrelo Bosne, произн. [ʋrê.ло bôs.neː]) — общественный парк у реки Босна у подножия горы Игман на окраине Сараева, столицы Боснии и Герцеговины. История Парк «Врело-Босне», расположенный в муниципалитете Илиджа, является одним из популярных природных достопримечательностей страны. Через реку Босна поблизости парка перекинут Римский мост, расположенный недалеко в муниципалитете Илиджа. Мост построен около 1530 и 1550 годов из настоящих римских камней и развалин моста, который стоял здесь во времена Римской империи и использовался римлянами для перехода через реку в деревню Aquae Sulphurae. Весной вода в реке Босне настолько чиста, что пригодна для питья. Ежегодно парк посещают более 60 000 туристов. Посетители прогуливаются по парку пешком или разъезжают в повозках на лошадях по трёхкилометровой главной аллее. На аллее выстроены здания Австро-Венгерской эпохи. Дороги внутри парка идеально подходят для прогулок и езде на велосипеде, что даёт посетителям возможность поближе рассмотреть бурлящие потоки и водопады на реке. Местные уличные кафе и рестораны предлагают посетителям напитки и еду. Часы работы парка варьируются в зависимости от времени года. В парке обитают утки и лебеди. Во время Боснийской войны парк не охранялся, многие деревья были срублены и использованы для отопления местными жителями. В 2000 году парк был восстановлен в прежнем облике местной молодёжью под руководством международной экологической организации. Сборная команда Боснии и Герцеговины по футболу часто проводит тренировки в парке «Врело-Босне». Футболисты с тренерами останавливаются в отеле Герцеговина (Hotel Hercegovina). Вход для взрослых в парк платный, для детей — бесплатно. Вырученные от продажи билетов деньги расходуются на поддержание в парке чистоты и порядка. Галерея См. также Список рек Боснии и Герцеговины Литература Мала енциклопедија Просвета (3 ed.). Београд: Просвета. 1985. ISBN 978-86-07-00001-2. Марковић, Јован Ђ. (1990). Енциклопедијски географски лексикон Југославије. Сарајево: Свјетлост. ISBN 978-86-01-02651-3. Примечания Ссылки Галерея парка на Facebook
Izvir Bosne

Izvir Bosne je izvir reke Bosne in park v centralni Bosni in Hercegovini, dvanajst kilometrov jugozahodno od Sarajeva, ena od najlepših naravnih znamenitosti v državi. Dostop do parka Nahaja se na obrobju Sarajeva, pod planino Igman, v bližini predmestja Ilidža. Obisk parka lahko kombinirate še z ogledom Sarajevskega predora upanja. Dostop do parka je po tri kilometre dolgem drevoredu platan in kostanjev, ki vodi od term Ilidža, ter ga obkrožajo lepe vile iz avstro-ogrskega obdobja, ki dajejo celotnemu območju vzdušje nekdanjega blišča. Opis parka Park sam je mreža poti, ki vodijo do brbotajočih izvirov (tu je tudi črpališče sarajevskega mestnega vodovoda), brzic in slapov, mirujočih ribnikov ter manjših otokov, ki jih čez potoke povezujejo mostički, kamor že od nekdaj radi zahajajo sarajevčani. V bližini se nahaja rimski most, ki je prav tako vreden ogleda. V parku so tudi kavarne na prostem. Tu je tudi več manjših zanimivosti v parku, možnost jahanja ali najema kočije, park pa ponuja tudi številna mesta za piknik. V parku je moč videti tudi več takšnemu okolju prilagojenih živali, kot so veverice, race in labodi. Po koncu vojne in pomanjkanju vzdrževanja v 90 letih preteklega stoletja se je leta 2000 pričel veliki projekt obnove parka. Lokalna mladina je pod vodstvom mednarodnih okoljevarstvenih organizacij izvedla veliko čiščenje in do konca tega leta parku vrnila nekdanjo slavo. Zunanje povezave Izvir Bosne - fotogalerija Arhivirano 2007-12-15 na Wayback Machine.
Врело Босне

Врело Босне је извор у централној Босни и Херцеговини. Извор је реке Босне. Врело Босне се налази на периферији града Сарајева, поред Илиџе. Налази се у подножју планине Игман. Данас је Врело Босне позната туристичка атракција, и за стране туристе и за локалне посетиоце. Састоји се од више малих острваца повезаних мостовима преко бројних мањих потока. Доста животиња се налази у парку, попут патки и лабудова. У парку који се налази код извора постоје бројне занимљивости, попут фијакера, места за излет и ресторана. Скупштина Кантона Сарајево је 25. маја 2006. године донела Закон о проглашењу Споменика природе Врело Босне, укупне површине 603 хектара, на територији општине Илиџа. Значајни локалитету у оквиру заштићеног добра су само врело Босне у подножју Игмана, Велика алеја ка Илиџи са стаблима кестена и платана засађеним у аустроугарском периоду, Мост на Пландишту (Римски мост), парк Стојчевац и локалитет Црквине северно од села Врутци где се налази некропола стећака и остаци предроманичке цркве из 9. века. Референце Литература Мала енциклопедија Просвета (3 изд.). Београд: Просвета. 1985. ISBN 978-86-07-00001-2. Марковић, Јован Ђ. (1990). Енциклопедијски географски лексикон Југославије. Сарајево: Свјетлост. ISBN 978-86-01-02651-3. Спољашње везе Врело Босне - фотогалерија
Vrelo Bosne

Vrelo Bosne är en källa i Bosnien och Hercegovina. Den ligger i entiteten Federationen Bosnien och Hercegovina, i den centrala delen av landet, 8 km väster om huvudstaden Sarajevo. Vrelo Bosne ligger 496 meter över havet. Terrängen runt Vrelo Bosne är kuperad åt nordost, men åt sydväst är den bergig. Runt Vrelo Bosne är det ganska tätbefolkat, med 90 invånare per kvadratkilometer.. Närmaste större samhälle är Sarajevo, 7,6 km öster om Vrelo Bosne. I omgivningarna runt Vrelo Bosne växer i huvudsak lövfällande lövskog. Kommentarer Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Vrelo Bosne.
Врело-Босне

Врело-Босне (сербохорв. Vrelo Bosne — громадський парк біля річки Босна в передгір'ях гори Ігман на околиці Сараєва, столиці Боснії і Герцеговини. Історія Парк «Врело-Босне», розташований в муніципалітеті Іліджа, є популярною природною визначною пам'яткою країни. Через річку Босна поблизу парку перекинуто Римський міст. Міст побудований близько 1530 і 1550 років зі справжніх римських каменів і руїн мосту, який стояв тут ще за часів Римської імперії і використовувався римлянами для переходу через річку в село Aquae Sulphurae. Навесні вода в річці настільки чиста, що навіть придатна для пиття. Щорічно парк Врело-Босне відвідує понад 60 000 туристів. Відвідувачі прогулюються по парку пішки або роз'їжджають в візках на конях по трикілометровій головній алеї. На алеї збудовані будівлі Австро-Угорської епохи. Під час Боснійської війни парк не охоронявся, через що, багато дерев було зрубано і використано для опалення місцевими жителями. У 2000 році парк був відновлений до колишнього вигляду місцевою молоддю під керівництвом міжнародної екологічної організації. Збірна команда Боснії і Герцеговини з футболу перед матчами часто проводить тренування в парку. Футболісти і тренерський штаб зупиняються на час тренувань у готелі «Герцоговина» (англ. Hotel Hercegovina). Галерея Примітки
Maison Šeranić

La maison Šeranić (en bosnien: Šeranića kuća) est située au centre de Banja Luka, la capitale de la république serbe de Bosnie. Construite à la fin du XVIIIe siècle, elle est inscrite sur la liste des monuments nationaux de Bosnie-Herzégovine. Localisation La maison Šeranić est située dans la rue Braće Alagića dans le quartier de Gornji Šeher, sur la rive droite de la rivière Vrbas et à proximité du pont ferroviaire de la ville de Banja Luka. L'environnement de ce monument national a été altéré, notamment par la construction d'un motel moderne situé à proximité immédiate du bâtiment. Histoire La maison Šeranić a été construite à la fin du XVIIIe siècle pour servir de résidence à la famille Šeranić, de riches propriétaires terriens et l'une des familles les plus importantes de Gornji Šeher. Au début de l'occupation austro-hongroise de Banja Luka, la résidence fut la première de la ville à disposer d'un toit recouvert de tuiles plates. Au début du XXe siècle, elle fut divisée entre deux familles. Architecture La maison Šeranić est un konak caractéristique du style balkanique. Le bâtiment est constitué d'un rez-de-chaussée et d'un étage, l'étage étant orné d'un encorbellement. Notes et références Voir aussi Articles connexes Architecture à Banja Luka Banja Luka Monuments nationaux de Banja Luka Portail de la Bosnie-Herzégovine Portail de la protection du patrimoine
Бобовац

Бобовац (на босненски: Bobovac) е средновековна крепост в Босна и Херцеговина. Построена от бан Стефан II Котроманич, тя се споменава за пръв път през 1349 година, като през следващите години е столица на Босненското банство наред с Кралева Сутеска. Крал Стефан Томашевич по време на войната си с османците премества столицата в град Яйце. Крепостта е превзета от османците през 1463 година. Културни забележителности В Бобовац се намира гробницата на босненските крале. При археологически разкопки са разкрити девет скелета в общо пет гробници в мавзолея, които принадлежат на Стефан Дабиша, Остоя Котроманич, Стефан Остоич, Твъртко II и Стефан Томаш, предполага се, че единственият женски скелет може да принадлежи на кралица Куява Радинович. Външни препратки Srednjovjekovni kraljevski grad Bobovac, historijsko područje Литература Ћирковић Сима, „Историја средњовековне босанске државе“, 1964, Београд, Српска књижевна задруга
Forteresse royale de Bobovac

La forteresse royale de Bobovac est située en Bosnie-Herzégovine sur le territoire du village de Mijakovići et dans la municipalité de Vareš. Construite au Moyen Âge, elle a servi de résidence aux rois de Bosnie de Tvrtko Ier à Étienne-Thomas. Elle est aujourd'hui inscrite sur la liste des monuments nationaux de Bosnie-Herzégovine. Localisation Histoire La ville est construite pendant le règne d'Étienne II Kotromanić. Elle est mentionnée pour la première fois dans un document daté de 1349. Elle partage le principal rôle politique du royaume avec Kraljeva Sutjeska. Il s'agissait de la ville la plus fortifiée du pays à l'époque. La capitale du royaume est déplacée à Jajce pendant la guerre contre l'Empire ottoman. Les Turcs prennent la ville en 1463 et sa chute marque la fin de la conquête ottomane de la Bosnie-Herzégovine (en) Mausolée Bobovac a contenu les joyaux de la couronne de la Bosnie, étant le site d'enterrement pour certains de ses rois. Neuf squelettes ont été trouvés dans les cinq tombeaux situés dans le mausolée. Les squelettes identifiés appartiennent aux rois Stjepan Dabiša, Étienne-Ostoïa, Étienne Ostojić, Tvrtko II et Étienne-Thomas de Bosnie. On suppose qu'un des squelettes restants appartient au dernier roi, Étienne Tomašević, décapité à Jajce sur l'ordre de Mehmed II. Seulement un des squelettes, trouvé à côté de celui du roi Tvrtko II, est féminin et est supposé appartenir à la femme de Tvrtko, la reine Dorothée Garai (en). Notes et références Articles connexes Monuments nationaux de Vareš Forteresses de Bosnie-Herzégovine Autres forteresses de type équivalent en Bosnie-Herzégovine : Vratnik (Sarajevo) (en), Počitelj (Čapljina), Zvornik, Forteresse de Jajce Portail de la Bosnie-Herzégovine Portail des châteaux Portail de l’histoire militaire Portail de la protection du patrimoine
Бобовац

Бобова́ц (босн. Bobovac) — средневековый город-крепость в центральной части Боснии и Герцеговины. Самый значительный город средневековой Боснии, королевская резиденция (столица) в XIV—XV веках. Усыпальница четырёх боснийских королей. В 1463 году во время завоевания Боснии турками был сожжён и разрушен; к 1626 году прекратил существование. Сохранился в виде руин. Расположение Располагался на территории современной общины Вареш, в 33 км к северо-северо-западу от Сараева. Во времена Средневековья это был малонаселённый и труднодоступный район в Боснии. Бобовац стоял на краю холма (босн. Bobovačka kosa), с двух сторон окружённого речками Буковицей и Мияковской. Место впадения Мияковской реки в Буковицу известно как Саставци (от серб. sastati se — «встречаться»). В окрестностях на расстоянии 500—800 метров расположены сёла Мияковичи и Драговичи. К остаткам Бобовца ведёт лесная дорога, являющаяся ответвлением дороги на Мияковичи. Холм с руинами Бобовца состоит из вершины Вис с относительной высотой 30 метров на севере и скалистым местом на юге, где находилась основная часть крепости с королевским двором. К югу от Виса простирается терраса Црквица, которая получила своё название от стоявшей здесь ранее церкви. До Второй мировой войны на этом месте служили католическую мессу для местного населения. Терраса заканчивается обрывом с юга. Бобовац состоял из крепостных стен, королевского двора, церкви и площади перед ней, а также поселения у северных ворот крепости, носящей название Град. История См. также статью Падение Бобовца Бобовац впервые упоминается как крепость в 1349—1350 годах. Крепость имела 11 башен. Длина крепостных стен составляла около 1100 метров, толщина — от 100 до 110 см. В 1349—1350 годах Бобовац был безуспешно осаждён сербским царём Стефаном Душаном, воевавшим против Степана Котроманича. В июне 1404 года крепость была взята венгерским войском и передана Степану Остое, который 27 октября 1406 года был заточён здесь. В 1410 году Бобовац оказался в руках венгерского войска. В 1461 году двор короля переехал в Яйце. В 1463 году, как сообщал османский историк Дурсун-бег, турки «открыли ворота» Бобовца. Город был сожжён и разрушен. К 1626 году потерял стратегическое значение и обезлюдел. С 1959 по 1967 год на месте Бобовца производились серьёзные археологические раскопки, организованные Национальным музеем Боснии и Герцеговины. В ходе раскопок в часовне были найдены пять захоронений, четыре из которых, вероятно, принадлежат боснийским королям Степану Остое (правл. 1398—1404, 1409—1418), Твртко II (1404—1409, 1421—1443), Степану Остоичу (1418—1421) и Степану Томашу (1443—1461). См. также Города средневековой Боснии Список замков Боснии и Герцеговины Примечания Комментарии Источники Литература Anđelić, Pavao. Bobovac i Kraljeva Sutjeska: stolna mjesta bosanskih vladara u XIV i XV stoljeću (серб.). — Сараево: Veselin Masleša, 1973. — 264 с. Bobovac (хорв.). Hrvatska enciklopedija.
Црква Светог цара Лазара и Косовских мученика у Андрићграду

Црква Светог цара Лазара и свих српских мученика - Лазарица у Андрићграду, културном и административном центру Вишеграда, у Републици Српској, припада Митрополији дабробосанској Српске православне цркве. Ктитор цркве је Емир Кустурица, идејни творац и иницијатор градње Андрићграда, док су пројекат урадили архитектонски тим Андрићграда. Изградња цркве посвећене Светом цару Лазару и Косовским јунацима, која је, у архитектонском смислу, модификована копија манастира Дечани, планирана је изградњом Андрићграда, чији је камен темељац постављен на Видовдан, 28. јуна 2011. године. Храм који ће бити саборни, подигнут је и уређен споља за два месеца, да би на Видовдан 2013. године владика захумско-херцеговачки и заменик митрополита Дабробосанског Николаја, Григорије са свештенством служио је прву Литургију у храму и поставио и осветио темеље храма. Велико освећење храма и Свету литургију служио је 28. јуна 2014. године, Патријарх српски Иринеј уз саслужење више архијереја, свештенства и монаштва српске православне цркве. Види још Андрићград Референце Спољашње везе „Crkva u Andrićgradu posvećena Svetom mučeniku Lazaru i kosovskim junacima”. Andrićgrad. Архивирано из оригинала 03. 03. 2017. г. Приступљено 23. 7. 2017.