NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Azizija džamija (Bosanska Kostajnica)

Azizija džamija je džamija koja se nalazi u Bosanskoj Kostajnici. Predstavlja najveću džamiju u bh. entitetu Republika Srpska. Povijest Protjerivanjem Bošnjaka iz Srbije rezultiralo je stvaranjem novih naselja u Bosni i Hercegovini. Protjerivanje Bošnjaka iz Srbije i to iz naselja Užice, Šabac, Sokol i Beograd odigralo se na početku šezdesetih godina 19. stoljeća na osnovu dogovora Osmanske porte i vlade Kneževine Srbije kao i tzv. Kanlidžijskog protokola potpisanog od Ujedinjenog Kraljevstva, Francuske, Rusije i Austro-Ugarske. Osmanska vlada je za smještaj izbjeglica izgradila nekoliko novih naselja u sjevernoj Bosni: Brezovo Polje, Orašje, Bosanski Šamac i Bosanska Kostajnica. Azizija džamija u Bosanskoj Kostajnici je izgrađena 1862. godine. Dobila je ime po sultanu Abdul Azizu. Džamiju su srušile snage Vojske Republike Srpske 1992. godine. Pet godina trajala je ponovna gradnja, a otvorena je 12. srpnja 2008. godine uz prisustvo reis-ul-uleme Mustafe ef. Cerića. Džamija je uglavnom zadržala isti izgled kao i ona prijeratna. Ima 850 četvornih metara korisne površine i, što je rijetkost u Bosni i Hercegovini, dva kata. Minaret joj ima osmougaoni presjek i sa 67 metara jedan je od najviših. Zbog svog izgleda, bjeline i čistoće Azizija je posebna, a spada u red nekoliko džamija koje imaju unutrašnju kupolu. Izvori Vanjske povezice Sultan Abdul-Azizova - Azizija Dzamija Arhivirana inačica izvorne stranice od 12. srpnja 2021. (Wayback Machine)
Džamija Azizija (Kostajnica)

Džamija Azizija je sagrađena 1862. godine u Kostajnici voljom Osmanskog sultana Abdul-Aziza, a srušena je 1992. godine. Nakon rata džamija je ponovno izgrađena i otvorena 12. jula 2008. Svečano otvaranje je vodio Reis-l-ulema Mustafa Cerić. Ključeve kapija džamije su dobili i građani koji su izgradnju izdatno potpomogli. Literatura
Batalo Šantić

Batalo Šantić (en serbio: Батало Шантић; antes de 1391-1404), conocido simplemente como Batalo, y en algunas investigaciones también como Batal, fue un noble bosnio medieval de Lašva. Ostentaba el título medieval bosnio de «tepčija». En la Bosnia medieval, el título de tepčija surgió en algún momento del siglo XIII y se utilizó hasta la segunda mitad del siglo XIV. La función de un tepčija era supervisar los feudos del país.​ Biografía Batalo pertenecía a la Casa nobiliaria bosnia de Šantić, que eran señores de la región de Lašva. Se casó con Resa Vukčić de la Casa de Vukčić, rama cadete de la Casa de Hrvatinić, y hermana del gran duque de Bosnia, Hrvoje Vukčić, y tuvo tres hijos, Vuk, Stefan y Ostoja, que eran conocidos por su apellido Šantić o Tepčić. Al casarse con la hermana del gran duque bosnio elevó el estatus de Batalo y le dio el señorío sobre la región medieval de Sana, o al menos sobre algunas de sus partes y le dio a él y a su familia el título de knez de Split. Su sede estaba en la fortaleza de Toričan, sobre el pueblo contemporáneo de Varošluk cerca de Travnik.​​ Era el tío bisabuelo de Matija Vojsalić (rey titular de Bosnia). La primera mención de Batalo se encuentra en una escritura otorgada por el rey Esteban Dabiša al gobierno de Dubrovnik, fechada el 17 de julio de 1392. En ella, Batalo figuraba como testigo de la escritura en calidad de tepčija. También ejerció una gran influencia en la corte bosnia y fue consejero de los gobernantes bosnios desde finales del siglo XIV, además de confidente del duque Hrvoje Vukčić. Batalo también fue reconocido por los historiadores como uno de los muchos otros nobles bosnios importantes, seguidores de la Iglesia bosnia.​ El Evangelio de Batalo El Evangelio de Batalo data de 1393. Fue escrito por el escriba (en la Bosnia medieval llamado dijak) Stanko Kromirijanin. El tepčija Batalo Šantić fue su mecenas. Se conservan cuatro páginas del evangelio, que se conservan en la Biblioteca Nacional de Rusia en San Petersburgo. En la tercera página conservada, el escriba Stanko afirma que estaba escribiendo un evangelio elaborado para Batalo, cuya finalización data de 1393, dos años después de la muerte de Tvrtko I, durante el reinado de Dabiša.​​ Aquí también se conoce sobre su fortaleza de Toričan y su dominio sobre Sana, así como el nombre de su esposa, Resa de Bosnia , hermana del gran duque de Bosnia, Hrvoje Vukčić.​ En la página dos, hay una lista de djed de la Iglesia bosnia. Los investigadores la llaman «Red gospodina Rastudija» (Orden del Obispo Rastudije) y se entiende como una lista de los nombres de todos los obispos de la Iglesia de Bosnia antes y después de él.​​ Referencias
Batalo Šantić

Batalo Šantić bio je knez bosanski, splitski vojvoda, knez lašvanski i sanski, te dvorski tepčija u srednjovjekovnoj bosanskoj državi. Pouzdane podatke o njemu gdje se prvi put spominje imamo u ispravi kralja Stjepana Dabiše. Ispravu je izdao 17. srpnja 1392. godine izdao vladi Dubrovačke Republike, a Batalo je naveden kao dvorski tepčija i svjedok u valjanosti isprave. Za Batala Šantića se zna da je oženio plemenitašicu Resu iz roda Hrvatinića čime je postao gospodar župe Sane. Posjednik je imanja u župi Sani i župi Lašvi u drugoj polovici 14. stoljeća. Dao je podići utvrđeni grad Toričan iznad sela Varošluka. Podatci o Batalu nađeni su i u Evanđelju tepčije Batala (čuva se u Nacionalnoj knjižnici u Petrogradu) iz 1393. godine te u nekoliko sačuvanih isprava iz doba vladavine bosanskih kraljeva Stjepana Dabiše, Jelene Grube i Stjepana Ostoje. Pokopan je u Turbetu kod Travnika. Grobnica je veličine mauzoleja, sljemenjak, na uzvišenju Crkvinama, inače važnoj arheološkoj lokaciji, jer su na njoj nađeni i tragovi ljudskog naseljavanja iz neolita, eneolita, ranorimska nekropola, kasnoantički mauzolej i dr. Smještena je na uzvisini blizu ceste gdje je bila srednjovjekovna nekropola. 1915. je godine Batalovu grobnicu otkrio kapetan Teplý. Batalova grobnica u Turbetu kod Travnika je nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Batala su proučavali Ćiro Truhelka, Carl Patsch, Jozo Petrović i dr. Izvori
Батало (тепчија)

Батало Шантић (умро после 1404) је био средњовековни тепчија и господар жупа Лашве и Сане у централној Босни. Најпознатији је припадник средњовековне породице Шантића која је владала лашванским крајем између 1351. и 1461. године. Биографија Батало је припадао породици Шантића чији је родоначелник био извесни Ратко Шанта који се јавља као сведок повеље Стефана II Котроманића из 1351. године. Пре Батала, као сведок повеље босанског краља Твртка I Котроманића јавља се извесни Драгош Шантић (1366). Није познато у каквом сродству је Драгош био са Ратком и Баталом. Батало је трећи припадник породице кога срећемо у изворима. Он се у изворима први пут јавља у повељи Стефана Дабише Котроманића од 17. јула 1392. године. Босански краљ издао је повељу Дубровачкој републици. Батало се овде помиње као дворски тепчија у улози сведока повеље. Преко брака са Ресом Хрватинић, Батало је загосподарио жупом Саном. Господарио је и Лашвом. Код данашњег села Варошлук, Батало је подигао град Торичан кога је утврдио. Поседи тепчије Батала налазили су се у долини реке Лашве. Женидба са Ресом допринела је да Батало, као зет Хрвоја Вукчића, постане један од значајнијих босанских велможа крајем 14. века. Батало се 1392. године помиње уз краља Дабишу у војном походу у Доњим Крајима. У повељи краљице Јелене Грубе из 1397. године важио је за четврту личност у држави, после Хрвоја Вукчића, Сандаља Хранића и Павла Раденовића. Батало је 1398. године прешао на страну краља Остоје следећи пример Хрвоја Вукчића. Уз Јелену су остали само Радивојевићи. Године 1398. налази се са Остојом на Дунаву, а следеће године у Усори. У дубровачким документима помиње се извесни "Nobilis vir Bathalus" који је 13. фебруара 1399. године добио дубровачко грађанство. Могуће је да је реч о босанском тепчији. У повељама босанских владара Батало се помиње до 1404/7. године. Религија Батало је био познат и по својим везама са Црквом босанском. Јеванђеље тепчије Батала записано је 1393. године од стране Станка Кромиријанина. Данас се чува у Националној библиотеци у Санкт Петербургу у Русији. Јеванђеље у једној белешки садржи попис 28 поглавара Цркве босанске (дједова). Батало је сахрањен у маузолејној гробници са очуваним натписом. Гробница је откривена 1915. године. Натпис се чува у Земаљском музеју у Сарајеву (Баталов маузолеј). Породица Баталова супруга била је Реса из породице Хрватинић, ћерка Вукца и сестра Хрвоја, Вука, Војислава и Драгише Вукчића. Батало и Реса имали су тројицу синова: Вука, Стефана и Остоју. У изворима се јављају са презименом Тепчић. Као сведоци повеља босанских краљева, Тепчићи се јављају по једном; Вук 1399, а Стефан и Остоја 1409. године. Литература Благојевић, Милош (1976). . „Тепчије у средњовековној Србији, Босни и Хрватској”. Историјски гласник. 1—2: 7—47. Мргић, Јелена (2008). Северна Босна: 13-16. век. Београд: Историјски институт. Рудић, Срђан (2006). Властела Илирског грбовника: The Nobility of the Illyric Coat of Arms. Istorijski institut Beograd. стр. 237. ISBN 978-86-7743-055-9. Ћирковић, Сима (1964). Историја средњовековне босанске државе. Београд: Српска књижевна задруга.
Mosquée de Hadži Omer

La mosquée de Hadži Omer, également connue sous le nom de Dolačka džamija, est située sur le territoire de la ville de Banja Luka, l'actuelle capitale de la république serbe de Bosnie en Bosnie-Herzégovine. Elle a été construite au début du XVIIe siècle. La cour intérieure de la mosquée (en bosnien : harem) abrite un cimetière avec 36 nişans (stèles ottomanes). Cet ensemble funéraire est inscrit sur la liste des monuments nationaux de Bosnie-Herzégovine. Localisation Histoire Description Notes et références Voir aussi Articles connexes Banja Luka Architecture à Banja Luka Architecture islamique Monuments nationaux de Banja Luka Portail de la Bosnie-Herzégovine Portail de l'islam Portail de la protection du patrimoine
Хаџи Омерова џамија

Хаџи Омерова или Долачка је џамија која се налази у бањалучком насељу Долац. Историјат У доњем делу тврђаве Кастел, у насељу Долац, џамија је настала вероватно почетком 17. века, пошто се име оснивача налази уписано на вакуфнами Сефер-спахије из 1618. године. У попису махала из 1851. године, махала Долац имала је 29 кућа. Харем уз џамију се почео формирати после изградње џамије, те се ту налазило неколико масивних и клесарски обрађених башлука. Срушена је током Рата у Босни и Херцеговини 9. септембра 1993. године, а обновљена и отворена 14. јула 2007. године. Референце Литература Алија Бејтић, Бања Лука под турском владавином, Архитектура и територијални развитак града у 16. и 17. вијеку, Наше старине, И (Годишњак Завода за заштиту споменика културе СР Босне и Херцеговине), Сарајево 1953. Сабира Хусеџиновић, Џамије Бања Луке у плановима аустријских ратних карата из 18. вијека, Прилози за оријенталну филологију 47-48, Оријентални институт, Сарајево 1999.
Dům armády (Sarajevo)

Dům armády (bosensky Dom armije, celým názvem Dům ozbrojených sil Bosny a Hercegoviny; Dom oružanih snaga Bosne i Hercegovine) je historická budova v centru Sarajeva. Původně sloužil jako důstojnické kasino. Během existence socialistické Jugoslávie nesl název Dům JNA (Jugoslávské lidové armády). Historie Dům vznikl na dlouhodobě nevyužívaném prostoru. Již v roce 1870 zde byl odkoupen pozemek Rakousko-uherským generálním konzulátem. Měl zde být vybudován kostel pro katolickou komunitu ve městě. V roce 1880 však padlo rozhodnutí zde zbudovat důstojnické kasino. Jeho výstavba byla dokončena roku 1881, jen tři roky poté, co byla celá Bosna akentována Rakousko-Uherskem. Místo sloužilo jako kulturní a společenské centrum; konaly se zde různé přednášky, výstavy a první koncert vojenské hudby v Sarajevu. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Dom Armije u Sarajevu na bosenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Dům armády na Wikimedia Commons
Army Hall (Sarajevo)

The Army Hall (Bosnian: Dom Armije / Dom Oružanih snaga; Officer Casino, The Military of Federation Home) is a building in Sarajevo that was built in 1881. It was originally a casino for officers, and it was named Dom JNA (Bosnian for “Home of JNA (Yugoslav People's Army”) during the existence of Yugoslavia. Today it is a national monument consisting of the casino building with four paintings by Ismet Mujezinović. References 43.85755700461784°N 18.424109780103603°E﻿ / 43.85755700461784; 18.424109780103603
Mess des officiers à Sarajevo

Le mess des officiers (Dom Armije u Sarajevu) est situé en Bosnie-Herzégovine, sur le territoire de la Ville de Sarajevo. Construit en 1881, il est inscrit sur la liste des monuments nationaux de Bosnie-Herzégovine. À l'époque de la Yougoslavie communiste, le bâtiment est occupé par l'Armée populaire yougoslave (JNA), qui continue à la préserver, en même temps qu'il est ouvert à des conférences, interventions, spectacles, projections, pour différents festivals. Localisation Le bâtiment se trouve dans Centar (Sarajevo), près de la cathédrale orthodoxe, et de la rue piétonne "Zelenih beretki". Histoire Architecture Notes et références Voir aussi Article connexe Monuments nationaux de Sarajevo Portail de la Bosnie-Herzégovine Portail de la protection du patrimoine
Fakulta islámských věd

Fakulta islámských věd (bosensky Fakultet islamskih nauka, FIN) v Sarajevu je nejvyšší islámské učiliště v Bosně a Hercegovině a nejstarší samostatné akademické pracoviště pro studium islámu v jihovýchodní Evropě. Dějiny Fakulta byla zřízena na popud Islámského společenství v SFRJ roku 1977 pod názvem Islámská teologická fakulta v Sarajevu (Islamski teološki fakultet u Sarajevu, ITEF). Fakulta jako samostatná vzdělávací instituce zahájila činnost 27. září 1977. Po pádu komunistického režimu škola změnila svůj název (změna schválena 1991, platná od 1992), jelikož pojem teologie není v islámském prostředí obvyklý. Zpočátku se studenti mohli zapisovat pouze na teologický obor, roku 1992 byl otevřen ještě obor pedagogický. Roku 1994 k základnímu vzdělávacímu programu, resp. základní úrovni vysokoškolského vzdělávání, přibylo navazující magisterské studium. V akademickém roce 2002/03 byla provedena reforma organizace fakulty (nově působí 9 kateder) i samotného studia, aby chod instituce odpovídal kritériím Boloňského procesu. Roku 2004 se fakulta stala přidruženou součástí Univerzity v Sarajevu, od roku 2016 se statusem plnoprávného člena. Fakulta od roku 1993 sídlí v budově někdejší Šarí‘atské soudní školy, kterou navrhl český architekt Karel Pařík. Rektoři/děkanové 1977–1986 Hamdija Ćemerlić (1905–1990), rektor 1986–1988 pověřen výkonem funkce rektora Omer Nakičević (*1927) 1988–1989 Omer Nakičević (*1927), rektor, rezignoval 1990–0000 Jusuf Ramić (*1938), rektor 1993–2000 Omer Nakičević (*1927), děkan, penzionován 2000–2002 Jusuf Ramić (*1938), děkan 2002–2003 pověřen výkonem funkce děkana Ibrahim Džananović (1946–2003) 2003–2007 Enes Karić (*1958), děkan 2007–2015 Ismet Bušatlić (*1948), děkan 2015–0000 Zuhdija Hasanović (*1967), děkan; zvolen již 2014, výběrové bylo zrušeno a vypsáno znovu Odkazy Reference Související články Gazi Husrev-begova medresa Šarí‘atská soudní škola Šarí‘atské gymnázium Vyšší islámská šarí‘atsko-teologická škola Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Fakulta islámských věd na Wikimedia Commons Fakulta islámských věd, oficiální web (bosensky)
Faculté d'études islamiques de Sarajevo

La Faculté d'études islamiques est l'une des 25 facultés de l'université de Sarajevo, la capitale de la Bosnie-Herzégovine. Elle a été fondée en 1977. Histoire La faculté est une ancienne école de droit musulman. Bâtiment Le bâtiment de la faculté est inscrit sur la liste provisoire des monuments nationaux de Bosnie-Herzégovine. Organisation Quelques personnalités Notes et références Voir aussi Articles connexes Université de Sarajevo Éducation en Bosnie-Herzégovine Monuments nationaux de Sarajevo Lien externe (en) Site officiel Portail de la Bosnie-Herzégovine Portail des universités Portail de l'islam Portail de la protection du patrimoine
Fakultet islamskih znanosti u Sarajevu

Fakultet islamskih znanosti u Sarajevu je visokoškolska ustanova i članica Sveučilišta u Sarajevu. Povijest Fakultet islamskih znanosti je rezultat najranijih islamskih obrazovnih ustanova u Bosni i Hercegovini koje su nastale u doba osmanske vladavine (1463. – 1878.), ali i visokoškolskih islamskih obrazovnih ustanova koje su nastale u periodu Austro-Ugarske, Šerijatsko-sudačke škole (1887.) i Više islamske šerijatsko-teološke škole (1937.). S afirmacijom nacionalnog identiteta Bošnjaka tokom šezdesetih i sedamdesetih godina otvorio se prostor slobodnijem djelovanju pa je 1977. godine po odluci Vrhovnog islamskog starješinstva u SFRJ, osnovan Islamski teološki fakultet. Fakultet islamskih znanosti u Sarajevu je danas najprestižnija institucija visokoškolskog islamskog obrazovanja u Europi. Od 2013. godine Fakultet islamskih znanosti je punopravna članica Sveučilišta u Sarajevu. U svom sastavu fakultet ima organizacione jedinice za katedre. Fakultet izdaje časopis Mlađak, koji se bavi teološkim i međureligijskim pitanjima. Izvori Vanjske poveznice Službena stranica
Fakulteta islamskih ved v Sarajevu

Fakulteta islamskih ved v Sarajevu (izvirno bosansko Fakultet islamskih nauka u Sarajevu), s sedežem v Sarajevu, je najstarejša islamska fakulteta v Jugovzhodni Evropi. Ustanovljena je bila leta 1977 kot Islamska teološka fakulteta v Sarajevu (Islamski teološki fakultet u Sarajevu). Glej tudi seznam fakultet v Bosni in Hercegovini Zunanje povezave Uradna spletna stran
Факултет исламских наука Универзитета у Сарајеву

Факултет исламских наука Универзитета у Сарајеву (бошњ. Fakultet islamskih nauka Univerziteta u Sarajevu) је факултет у саставу Универзитета у Сарајеву. Факултет је основан 29. септембра 1977. године под називом Исламски теолошки факултет у Сарајеву. Од 2013. године Факултет је пуноправни члан Универзитета у Сарајеву. Тренутни декан факултета је Мустафа Хасани. Историјат Основан је 29. септембра 1977. године на основу одлуке Врховног исламског старјешинства у СФРЈ и Сабора Исламске заједнице. Факултет вуче корене из Шеријатско-судачке школе основане 1887. године и Више ислмаске и шеријатско-теолошке школе основане 1937. године. Студијски одељења Од академске 2013/14 године, студије се спроводе кроз три циклуса у складу са Болоњским процесом. Први циклус студија је организован у три студијска програма: Исламска теологија Исламска вјеронаука и верска педагогија Студијски програм за имаме, хатибе и муалиме Други и трећи циклус студија су јединствени, са тим да са завршеним другим циклусом се стиче магистарска диплома, а са трећим се стиче звање доктора исламских наука. Референце
Faculty of Humanities, University of Sarajevo

The Faculty of Humanities and Social Sciences (Bosnian: Filozofski fakultet u Sarajevu) is the oldest and one of the most prominent faculties of the University of Sarajevo in Bosnia and Herzegovina. The institution was established on 14 February 1950 by the decision of the People's Republic of Bosnia and Herzegovina. History The faculty was established in the post-World War II period on 14 February 1950 by the decision of the People's Republic of Bosnia and Herzegovina. It was established as a part of a unified institution, together with the Faculty of Natural Sciences, and included following eight subject areas: General and National History, Serbo-Croatian language and Yugoslav literature, German language and literature, French language and literature, Oriental Philology, Mathematics, Chemistry and Geography. Professor Anto Babić, one of the founders, was faculty first dean. Dr. Aleksandar Belić, president of the Serbian Academy of Sciences and Arts, delivered inaugural lecture of the institution November 1950. Faculty's main building was designed by Juraj Neidhardt and constructed between 1955 and 1959. Post-Bosnian War History In May 2013 faculty organized the First Regional Congress of Art History Students attended by students from University of Sarajevo, University of Mostar, University of Zagreb, University of Rijeka, University of Zadar, University of Belgrade and University of Ljubljana. The congress was opened by the TU Dresden professor Tobias Strahl lecture on cultural cleansing of monuments in 1992-1995 period. In April 2015 faculty reopened lectorate of Slovenian language which was closed in 1993. In September that same year in cooperation with the British Council faculty organized the First International Conference on English Language, Literature, Teaching and Translation Studies. Publications Sophos : A Young Researchers Journal Notable alumni and faculty Alumni Some of the former students of the Faculty of Humanities continued their academic and scientific careers at the faculty and the University of Sarajevo. Aleksa Buha Dubravko Lovrenović Dževad Karahasan Enver Kazaz Ivo Komšić Jasna Šamić Marko Šunjić Milan Damnjanović Milan Vasić Miloš Okuka Nenad Veličković Nijaz Ibrulj Predrag Finci Ranko Bugarski Salmedin Mesihović Faculty Alojz Benac Benjamina Karić Desanka Kovačević-Kojić Ivan Focht Marija Kon Meša Selimović Milorad Ekmečić Muhamed Filipović Nikola Koljević Senahid Halilović Svetozar Koljević Vanja Sutlić See also Faculty of Humanities, University of Mostar University of Belgrade Faculty of Philosophy Faculty of Philosophy, University of Montenegro Faculty of Humanities and Social Sciences, University of Zagreb Faculty of Philosophy, University of East Sarajevo References External links Homepage Filozofski fakultet Univerziteta u Sarajevu on X Filozofski fakultet Univerziteta u Sarajevu on Facebook Faculty of Humanities, University of Sarajevo's channel on YouTube Media related to Faculty of Philosophy in Sarajevo at Wikimedia Commons
Filozofski fakultet u Sarajevu

Filozofski fakultet u Sarajevu je visokoobrazovna ustanova iz Sarajeva. Dio je Sveučilišta u Sarajevu. Osnovan je 1950. godine. Među najstarijim je visokoobrazovnim ustanovama u Bosni i Hercegovini. Danas ima 13 odsjeka i dvije katedre. To su: Anglistika Odsjek za bošnjački, hrvatski i srpski jezik Filozofija Germanistika Povijest Književnosti naroda BiH Komparativna književnost i bibliotekarstvo Orijentalna filologija Pedagogija Psihologija Romanistika Slavistika Sociologija Katedra za arheologiju Katedra za povijest umjetnosti Do danas je Filozofski fakultet upisalo 44.674 studenta, dodiplomski studij je završilo 12.126 studenata. Filozofski fakultet u Sarajevu do danas ima 357 magistara te 278 doktora znanosti. Na ovom fakultetu danas radi 187 nastavnika, asistenata i suradnika u stalnom radnom odnosu, kao i oko 24 suradnika u dopunskom radnom odnosu. Na čelu Filozofskog fakulteta u Sarajevu nalazi se dekan. Dužnost dekana u dosadašnjoj povijesti ove ustanove bio je veći broj djelatnika ovog Fakulteta. Među članovima užeg rukovodstva na Fakultetu su prodekan za nastavno-znanstvena pitanja, prodekan za financije i prodekan za znanstvena pitanja i međunarodnu suradnju. Aktualni dekan Filozofskog fakulteta u Sarajevu je Ivo Komšić. Prodekani su Lidija Pehar-Zvačko, Salih Fočo i Jasmin Džindo. Vanjske poveznice Službena stranica fakulteta Izvori