NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Église Saint-Antoine-de-Padoue de Sarajevo

L'église Saint-Antoine-de-Padoue (en croate : Crkva svetog Antuna Padovanskog) est située en Bosnie-Herzégovine, sur le territoire de la Ville de Sarajevo. Elle a été construite entre 1912 et 1914 et est inscrite sur la liste des monuments nationaux de Bosnie-Herzégovine. Localisation L'église est située, rive gauche, dans le quartier de Bistrik, au sud de la vieille ville ottomane, légèrement à l'est de Meydan et de la Grande Rue de Bistrik. Préambule La première église chrétienne catholique depuis 1697 est établie à cet emplacement en 1853, dédiée à la Vierge Marie. Eugénie de Montijo, épouse de l'empereur des Français Napoléon III, y assiste à un office, en 1864. L'église est détruite par l'incendie de Sarajevo de 1879, juste après la prise de pouvoir par la monarchie austro-hongroise. Elle est remplacée dès 1881 par un nouvel édifice, modeste, en bois et adobe, mais après transfert de propriété le bâtiment sert de résidence à l'archiprêtre, jusqu'à la consécration de la cathédrale en 1889. Le bâtiment est à nouveau propriété franciscaine, mais vite suffisamment endommagé pour être fermé en 1906, et détruit en 1912. Historique Un nouvel édifice est construit à partir de 1912, de style néogothique, sous la direction de l'architecte Josip Vancaš (en), mais pas inauguré avant juin 1914. La riche décoration intérieure actuelle date des années 1960, avec les œuvres sculptées de Frano Kršinić, Iva Despić-Simonović et peintes de Gabrijel Jurkić, Đuro Seder, Ivan Meštrović, Edo Murtić, Nada Pivac, Oton Gliha, entre autres. Le cloître adjacent, de 1894, abrite la majeure partie des archives franciscaines provinciales. L'église a, lors du siège de 1992-1996, relativement subi peu de dégâts, concernant la façade et les vitraux. L'ensemble a été restauré en 2006. Galerie Notes et références Voir aussi Article connexe Monuments nationaux de Sarajevo Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Bosnie-Herzégovine Portail de la protection du patrimoine
Chiesa di Sant'Antonio di Padova (Sarajevo)

La chiesa di Sant'Antonio di Padova (in croato: crkva svetog Ante Padovanskog) si trova nella città di Sarajevo, in Bosnia ed Erzegovina. Costruita tra il 1912 e il 1913, è dedicata al frate francescano Antonio di Padova. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa di Sant'Antonio di Padova Collegamenti esterni Sito ufficiale, su svantosarajevo.org.
Kościół św. Antoniego Padewskiego w Sarajewie

Kościół św. Antoniego Padewskiego w Sarajewie (bośn. Crkva svetog Ante Padovanskog u Sarajevu) – rzymskokatolicki kościół w Sarajewie, pozostający pod opieką franciszkanów. Historia Pierwszy kościół, dedykowany również św. Antoniemu Padewskiemu, został zbudowany w tym miejscu w latach 1853–1856. Nowo wybudowany kościół otrzymał krzyże, baldachim, ołtarz, kielich i inne sprzęty od francuskiej cesarzowej Eugenii w 1864 roku. Kościół spłonął w wielkim pożarze Sarajewa w 1879 roku. Został odbudowany w latach 1881–1882, ale budowla była mała, wykonana w większości z drewna. Ponieważ w tym czasie był to jedyny kościół rzymskokatolicki w Sarajewie, pełnił on funkcję kościoła parafialnego, a od 1881 roku do 1889 roku, kiedy to ukończono budowę katedry w Sarajewie, był siedzibą arcybiskupa Josefa Stadlera. Następnie opiekę nad świątynią z powrotem przejęli franciszkanie. W 1905 roku kościół został zamknięty ze względu na zły stan techniczny, a w 1912 roku nastąpiła jego rozbiórka. Nowy kościół został zbudowany według projektu Josipa Vancaša. Budowę samego budynku świątyni ukończono we wrześniu 1912 roku, ale budowa wieży przeciągnęła się przez kolejne 2 lata. Kościół został konsekrowany 20 września 1914 roku. W latach 60. XX wieku rozpoczęto zmianę wystroju wnętrza, prace trwały 20 lat. Podczas oblężenia Sarajewa w latach 1992–1996 ucierpiała elewacja kościoła oraz witraże. Remont ukończono jesienią 2006 roku. Komisja ds. Ochrony Zabytków Narodowych na sesji w dniach 7–10 listopada 2006 roku ogłosiła kościół św. Antoniego razem z sąsiadującym klasztorem franciszkanów pomnikiem narodowym Bośni i Hercegowiny (nacionalni spomenik). Architektura i sztuka Kościół wzniesiono w stylu neogotyckim. W świątyni znajdują się dzieła rzeźbiarzy Frano Kršinicia i Iva Despić-Simonovicia oraz malarzy Gabrijela Jurkicia, Đuro Sedera (jego dziełem jest Ostatnia Wieczerza za ołtarzem), Ivana Meštrovicia, Edo Murticia, Nada Pivaca i Otona Gliha. Przypisy
Jajce (kasárna)

Jajce je název pro bývalá kasárna, která se nachází na východním okraji Sarajeva (v místní části Vratnik), v Bosně a Hercegovině. Přesněji jsou situována v prostoru mezi bývalými opevněními Bijela tabija a Žuta tabija. Jsou evidována jako kulturní památka. Kasárna mají celkem tři křídla, která jsou propojená hlavním průčelím. Jejich půdorys tak tvoří písmeno E. Dlouhá jsou 56 m a široká 38,85 metrů. Všechna křídla se táhnou ve směru východ-západ. Jižní je nejdelší, menší je střední a severní. Historie Kasárna byla zbudována v roce 1914 pro potřeby rakousko-uherské armády. Nesla původně název podle Evžena Savojského, který na konci 17. století dobyl a vyplenil Sarajevo. Současný název budova získala podle vojenské nemocnice, která se do budovy přesídlila ještě v průběhu první světové války. Budova kasáren patří mezi jedny z dominantních objektů v historickém centru města; nachází se však ve vyšších polohách a je těžce přístupná. Do roku 1990 sídlila v budově Jugoslávská lidová armáda. Ta ji opustila; poté byl objekt ničen během několikaletého obléhání. Podle Daytonské dohody však není možné objekty, nacházející se méně než 800 m od hranice mezi oběma entitami Bosny a Hercegoviny využívat k vojenským účelům. Objekt je sice ve vlastnictví Ministerstva obrany Federace Bosny a Hercegoviny, to jej však označilo za nerentabilní majetek a přestalo jej jakkoliv využívat. Vzhledem ke svému špatnému stavu (vnitřek budovy je zničen a fasáda je těžce poničena) existovaly od skončení války různé představy na využití budovy, ať už jako muzea, nebo hotelu. Žádná z nich však nebyla do druhé dekády 21. století realizována. V roce 2019 se z ruiny původní budovy zřítil do sousední ulice komín. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Jajce (kasarna) na bosenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Jajce na Wikimedia Commons
Caserne Jajce à Sarajevo

La caserne Jajce est située en Bosnie-Herzégovine, sur le territoire de la Ville de Sarajevo. Construite entre 1912 et 1914, elle est inscrite sur la liste des monuments nationaux de Bosnie-Herzégovine. Localisation La caserne est située dans un vieux quartier de la ville, Vratnik (en) et surplombe la rivière Miljacka. Elle occupe une position dominante sur la ville et est visible de quasiment chaque endroit de Sarajevo. Située dans la partie sud des vestiges de la muraille médiévale entourant la vieille ville, qui fut totalement fortifiée de 1729 à 1816. C'est un témoignage de la construction continue de fortifications en ce point stratégique, de l'époque du Moyen Âge jusqu'au début de la seconde moitié du XXe siècle. Histoire La construction de ce complexe militaire se fait par étapes et commence pendant la période austro-hongroise pour se terminer en 1948. Le bâtiment le plus important de ce complexe est la caserne en elle-même. La caserne Jajce a pris son apparence actuelle à son achèvement en 1914. Cette dernière s'est d'abord appelée "caserne Prince Eugène". Elle prend le nom de caserne Jajce, en 1915, lorsqu'un hôpital militaire austro-hongrois est relocalisé sur le site en provenance de la ville de Jajce. Après la Première Guerre mondiale, les installations hébergent les forces armées du royaume des Serbes, Croates et Slovènes (puis du royaume de Yougoslavie). Lors de la Seconde Guerre mondiale, l'armée allemande occupent les lieux puis c'est au tour de l'Armée populaire yougoslave (JNA) de s'y installer. Cette dernière quitte la caserne Jajce au printemps 1992, juste avant le début de la Guerre de Bosnie-Herzégovine. Le bâtiment a été dépouillé de tous les objets transportables, des câbles électriques et ce qui ne le put fut détruit. Une fois, l'installation en possession de l'Armée de la République de Bosnie-Herzégovine (ARBiH), elle subit de violents bombardements et fut sévèrement endommagé. De 1995 à 2002, une partie du complexe a été utilisée par les unités de la fédération de Bosnie-et-Herzégovine et des Forces armées de Bosnie-Herzégovine. Les parties gravement endommagées n'ont pas été utilisées depuis 2002, date à laquelle la caserne prend son nom actuel de Kasarna Safet Hadžić (du nom d'un homme politique et militaire bosnien, défenseur de la ville, tué en 1992). L'ensemble du complexe de la caserne Jajce a été placé sur la liste des monuments nationaux de Bosnie-Herzégovine, en 2009. Architecture Notes et références Voir aussi Article en bosnien sur la caserne avec de nombreuses photos Article connexe Monuments nationaux de Sarajevo Portail de la Bosnie-Herzégovine Portail de la protection du patrimoine
Jajce (vojarna)

Jajce je naziv za bivšu vojarnu u Sarajevu, danas devastiranu napuštenu zgradu. Vojarna je sagrađena 1914. godine za potrebe austougarske vojske i imenovana je po princu Eugenu Savojskom, a ime "Jajce" nosi od 1915. godine kada je preselila jedna austrougarska vojna bolnica iz Jajca. Vojarna dominira (uz Bijelu tabiju) cijelim gradom, tako da je vizualno nemoguće da je se ne uoči. Objekt se nalazi u ulici Pod bedemom. Izvori
Јајце (касарна)

Касарна „Јајце” је национални споменик Босне и Херцеговине и бивши војни објекат у Сарајеву. Историја Градња касарне започела је 1912. године, а завршена је пред почетак Првог свјетског рата. Званично је отворена двије године касније и понијела име по кнезу Еугену Савојском. У периоду од отварања до деведесетих година прошлог вијека представљала је један од већих и значајнихих објеката у склопу система „Тврђава Сарајево”. Године 1915, из Јајца је у касарну пренесена аустро-угарска болница како би војници на фронту имали бољу здравствену заштиту, па отуда и назив објекта. Од 2002. године касарна носи назив „Сафет Хаџић”, али у већини докумената и туристичких представљања града Сарајева помиње се као „Јајце”. Касарна је била дом различитих војних формација од градње до данас. По завршетку Првог свјетског рата, зграду је користила војска Краљевине Срба, Хрвата и Словенаца (касније Краљевине Југосавије). У Другом свјетском рату снаге НДХ заузеле су касарну и користиле је до краја рата када прелази у коришћење Југословенске народне армије. ЈНА је остала у касарни све до почетка 1992. и рата на подручју Босне и Херцеговине када је преузима Армија БиХ. По завршетку рата, зграда је остала празна без икаквих идеја о њеном коришћењу и санацији, а припала је Оружаним снагама БиХ. Према Дејтонском споразуму, сви објекти који се налазе на мање од 800 m зрачне линије од границе два ентитета, не могу имати војну намјену. Године 2009. добила је статус националног споменика Босне и Херцеговине. Изглед Касарна има симетричну основу у облику слова Е јер се сматра да је направљена у част кнеза Савојског по којем је у почетку и носила име. Јужно крило, које је и највећа зграда у комплексу постављено је у смјеру исток-запад. Остала, мања крила се надовезују на њега према сјеверној страни. Фасада са јужне стране здања, као главна фасада је посебно обликована са четири куле - двије велики и двије мање централне. Површина комплекса димензија од око (55,9 x 38,85) метара је око 8812 m². Тренутно, касарна је у јако лошем стању. Већи дио кровне конструкције и зидова је уништен. Процјеном је утврђено да је штета објекта 80-85%. У априлу 2018. Касарна је додијељена на коришћење Граду Сарајево који је почетком 2019. кренуо у чишћење подручја око самог комплекса. Локација Касарна „Јајце” се налази у староградском насељу Вратник између Бијеле и Жуте табије. Због своје позиције видљива је са скоро свих тачака у граду. Галерија Референце Туристичка организација Сарајева Портал Маркус Фабиус Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (27. мај 2019) Портал Свјетски рат -база Референце
Hudební pavilon (Sarajevo)

Hudební pavilon (bosensky Muzički paviljon) byl v centru Sarajeva vybudován v roce 1913 podle projektu českého architekta Josefa Pospíšila. Vystavěn byl na místě, na břehu řeky Miljacky, které v průběhu staletí měnilo svůj název i funkci. V 17. století se na tomto místě nacházel hipodrom (odtud pochází název z dobové turečtiny – At mejdan). V roce 1878 zde bylo vybudováno náměstí Filipovićev trg, které bylo v roce 1905 přebudováno na park Františka Josefa I. V dobách SFRJ se park, obklopující hudební pavilon, jmenoval podle srbského cara Dušana. Hudební pavilon byl vybudován jako dvoupatrová stavba. V přízemním podlaží se nacházela kavárna a ve vrchním patře hrála návštěvníkům kapela. Vojenská hudba byla v dobách Rakousko-Uherska k dispozici, neboť nedaleko od parku Františka Josefa I. se nacházela i vojenská kasárna. Unikátní konstrukce stropu stavby byla navržena tak, aby zajistila dobré akustické vlastnosti pavilonu. Má klasicistní podnoží a vyřezávanou dřevěnou sloupovou vyhlídku s barokní helmicí. V současné době se jedná o jediný hudební pavilon, který v Sarajevu zůstal do dnešních dnů. Původně přitom byly zřízeny celkem čtyři takovéto stavby. Vzorem bylo samotné Rakousko-Uhersko, kde tyto stavby rostly na konci 19. století jako houby po dešti. Hudební pavilon byl zničen na začátku druhé světové války a obnoven až v roce 2004, prostřednictvím investice městského obvodu Stari Grad. Investice měla celkovou výši 175 000 EUR (350 000 konvertibilních marek) a zafinancována byla prostřednictvím kantonu Sarajevo a rakouských bank. Opětovné otevření pavilonu bylo významným politickým symbolem ve vzájemných vztazích Bosny a Hercegoviny a Rakouska. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu hudební pavilon na Wikimedia Commons
Muzički paviljon u Sarajevu

Muzički paviljon u Sarajevu je sagrađen 1913. godine, a projekt za gradnju je napravio Josip Pospišil. Sagrađen je na prostoru koji je više puta u povijesti mijenjao svoj naziv i funkciju. Na ovom prostoru se u 17. stoljeću nalazio hipodrom (otuda naziv Atmejdan) koji je 1878. godine pretvoren u Filipovićev trg (kasnije sagrađena i Filipovićeva kasarna iznad trga), a zatim je 1905. godine preuređen u park Franje Josipa. Za vrijeme Jugoslavije zvao se park cara Dušana, a danas nosi svoj prvobitni naziv Atmejdan. Ovo je jedini muzički paviljon danas u Sarajevu, od nekadašnja četiri paviljona. Muzički paviljon je srušen početkom Drugog svjetskog rata, a obnovila ge je tek 2004. godine općina Stari Grad. Idejno rješenje izgleda novog muzičkog paviljona, na osnovu nacrta iz razdoblja Austro-Ugarske, uradio je prof. Nedžad Kurto. Izvori
Brusa bezistan

Brusa bezistan with its 6 roof domes it is one of the historic buildings in Sarajevo's Baščaršija from the time of the Ottoman period in the history of Bosnia and Herzegovina. It has a rectangular base and has four entrances on all four sides, and connects the craft streets Kundurdžiluk, Veliki and Mali Čurčiluk with Abadžiluk and the Baščaršija. It was built by order of the Grand Vizier Rustem-pasha Opuković in 1551. Bezistan was named after the Turkish city of Bursa, from which silk was brought to Bezistan and sold. Unlike Gazi Husrev-beg's bezistan, where groceries were originally sold, Brusa bezistan sold household items and small furniture in addition to silk. Today it is one of the museums in the city, designated as the National monument of Bosnia and Herzegovina by the Commission to preserve national monuments of Bosnia and Herzegovina, and houses one of the departments of Museum of Sarajevo. See also Gazi Husrev Bey References External links Brusa Bezistan - Muzej Sarajeva
Bezistan de Brusa

Le bezistan de Brusa, également connu sous le nom de bezistan de Rustem-pacha, est un marché situé en Bosnie-Herzégovine, sur le territoire de la Ville de Sarajevo. Cet ensemble urbanistique, qui remonte à 1561, est inscrit sur la liste des monuments nationaux de Bosnie-Herzégovine. Le bezistan, situé dans le quartier de Baščaršija, est devenu une annexe du Musée de Sarajevo. Localisation Histoire Dans une des diverses réorganisations de la ville au cours des siècles de l'Empire ottoman, en 1551, le grand vizir Rustem-pacha Opuković, en ordonne la construction, comme magasin de prestige pour la vente d'articles de soie (venant de Brusa, ou Bursa, une des destinations des routes de la soie), de petits meubles et d'objets décoratifs. Apparemment sans relation avec les fondations privées ("vakuf", Waqf). Le bâtiment est de forme rectangulaire, à un étage, avec une porte d'entrée, bien protégée, au milieu de chaque côté, et six dômes. L'étage est (et était) une large galerie ouverte sur le milieu du bâtiment-magasin. C'est devenu une annexe en vieille ville du Musée National, très endommagé pendant les guerres et le siège. Il présente, dans des vitrines avec texte en bosnien et en anglais, un concentré de l'histoire de Sarajevo et de la région : Préhistoire, Antiquité, Illyriens, Romains, Slaves, Moyen-Âge, et à l'étage les époques ottomanes puis austro-hongroise. Au centre du bâtiment s'impose un plan en relief de la vieille ville de Sarajevo, sans doute vers 1600, donnant une assez bonne idée de l'urbanisme (réel ou rêvé) de cette partie commerçante, cosmopolite, et plutôt privilégiée, des villes ottomanes. Description De l'extérieur, c'est simplement un grand bâtiment, peu visible, sur lequel s'appuient de nombreux petits commerces. Notes et références Articles connexes Musée de Sarajevo Monuments nationaux de Sarajevo Bezistan de Gazi Husrev-bey Lien externe Visite virtuelle Portail de la Bosnie-Herzégovine Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la protection du patrimoine
Brusa Bezistan

Brusa Bezistan – historyczny kryty bazar w bośniackim Sarajewie. Powstał w 1551 jako miejsce handlu jedwabiem, będąc odpowiednikiem europejskich sukiennic. Zbudowany z kamienia na planie prostokąta, pokryty jest dachem z sześcioma dużymi i dwiema mniejszymi kopułami. Jego fundatorem był wezyr Rüstem Pasza. Budynek uległ wielu uszkodzeniom w trakcie wojny 1992-1995. Po dokonanym gruntownym remoncie obecnie umieszczono w nim jeden z oddziałów Muzeum Sarajewa. Zobacz też Dugi Bezistan Przypisy
Hlavní pošta (Sarajevo)

Hlavní pošta (bosensky Glavna pošta) se nachází v Sarajevu, na břehu řeky Miljacky. Poštovní palác se nachází na adrese Obala Kulina Bana 8, budován byl v letech 1907 až 1909 a dokončen byl v roce 1913. Popis Budova pošty vznikla podle projektu chorvatského architekta Josipa Vancaše. Patří k jeho hlavním projektům. Inspirací mu v oblasti průčelí stavby, symetrického členění a definice hlavní osy, stejně jako dekorativních prvcích byla budova poštovní spořitelny dle Otto Wagnera ve Vídni. Interiér paláce byl značně ovlivně tehdy populární secesí. Centrální prostor hlavního sálu je zastřešen kovovou prosklenou konstrukcí, obdobně jako tomu bylo i u jiných poštovních paláců na území tehdejšího Rakousko-Uherska. Průčelí paláce bylo ovlivněno historizujícími styly. Historie Z této budovy pošty byl v roce 1914 odeslán telegram o atentátu na následníka rakousko-uherského trůnu. Během druhé světové války byla poničena jen zanedbatelně. Budova zcela vyhořela na začátku války dne 2. května 1992. Budovu zasáhla granátometná palba z pozic srbských sil, rozmístěných okolo kopce na začátku obléhání. Požár však byl založen úmyslně s cílem zabránit komunikaci Sarajeva se zbytkem Bosny a Hercegoviny na počátku konfliktu. Adaptaci a rekonstrukci objektu provedl Ferhad Mulabegović a zakončena byla do roku 2001. Obnova měla celkem tři fáze; již v roce 1994 byla obnovena střecha budovy, roku 1996 byla připravena kompletní projektová dokumentace obnovy památky a do začátku 21. století byly stavební práce dokončeny. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Zgrada glavne pošte u Sarajevu na bosenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Hlavní pošta na Wikimedia Commons
Poste centrale de Sarajevo

La poste centrale est située en Bosnie-Herzégovine, sur le territoire de la Ville de Sarajevo. Construite entre 1907 et 1909 sur des plans de l'architecte Josip Vancaš, elle est inscrite sur la liste provisoire des monuments nationaux de Bosnie-Herzégovine. Localisation Histoire Architecture Notes et références Voir aussi Articles connexes Monuments nationaux de Sarajevo Portail de la Bosnie-Herzégovine Portail de la protection du patrimoine
Zgrada glavne pošte u Sarajevu

Zgrada glavne pošte u Sarajevu je dovršena i svečano otvorena 1913. godine po projektu Josipa Vancaša. Naglasak pročelja i osovine objekta, gradacija volumena i drugi elementi podsjećaju na poštansku štedionicu (Postsparkasse) Otta Wagnera u Beču. Naročito u interijeru, Vancaš podliježe dekorativnom shvaćanju novih arhitektonskih kretanja koje je dominantno u razvoju sarajevske secesije. Centralni prostor šalter sale je pokriven rešetkastom željeznom konstrukcijom sa staklenim pokrovom. Cilj je bio prirodno osvjetljenje prostora. Objekt je u potpunosti izgorio 2. svibnja 1992. godine. Adaptaciju i rekonstrukciju radio je Ferhad Mulabegović do 2001. godine.
Bijela džamija u Sarajevu

Bijela džamija (Divan Hajdar Kjatibova džamija) se nalazi na Vratniku, odmah pokraj nekadašnje vojarne Jajce. To je jedna od najstarijih džamija u Sarajevu. Sagradio ju je Divan Hajdar Kjatib. U haremu ove džamije postojala je sahat-kula koja je dolaskom Austro-Ugarske porušena. Minaret ove džamije je vitak, izgrađen od kamena, a sofe imaju kat što odlikuje ovu džamiju. Trenutni imam Bijele džamije je hafiz Sulejman Bugari. Opjevana je u pjesmi Safeta Isovića "Šehidski rastanak".
Бијела џамија у Сарајеву

Бијела џамија, позата и као Хајдара Диван џамија, налази се на Вратнику у општини Стари град у Сарајеву. Локација Бијела џамија се налази на Вратнику у општини Стари град у Сарајеву. Џамија се налази на углу улица Бијела чесма и Џанина (Кршиловац) и налази се у непосредној близини јајачке касарне. Историјат Једна је од најстаријих џамија у Сарајеву. Саградио ју је Хаџи-Хајдар ефендија, Гази Хусрев-бегов секретар, послије 1536. и прије 1545. године, по узору на Бегову џамију. Опис добра Према концепту просторне организације, спада у једнособне џамије са димензијама око 10,90 x 11,65 метара, спољним дрвеним софама, четверостривим кровом и каменим минаретом висине 22,50 метара. У Босни и Херцеговини, овај тип џамија се континуирано гради од средине 15. вијека. Поред џамије, која је срушена за време аустроугарске владавине, изграђена је школа и сахат-кула. ​​Опева се у пјесми Сафета Исовића „Шахидски растанак“. Заштита Грађевинска цијелина — Бијела џамија (Диван катиб Хајдара џамија) је 2006. проглашена националним спомеником Босне и Херцеговине. Одлуку је донијела Комисија за очување националних споменика на сједници одржаној од 7. до 10. новембра 2006. године у саставу: Zeynep Ahunbay, Амра Хаџимухамедовић (предсједавајућа), Дубравко Ловреновић, Љиљана Шево и Тина Вик. Национални споменик чине: џамија, зграда мектеба, фонтана и харем са турбетом. Галерија Види још Вјерски објекти у Сарајеву Референце Литература Mustafa Traljić, Sarajevski grad Vratnik, Sarajevo, 1937. Hamdija Kreševljaković, Stari bosanski gradovi, Naše starine I, Sarajevo, 1953. Hazim Šabanović, Postanak i razvoj Sarajeva, Sarajevo, 1960. Hamdija Kreševljaković, Sarajevo za vrijeme austrougarske uprave (1878-1918), Sarajevo, 1969. Mehmed Mujezinović, Islamska epigrafika Bosne i Hercegovine, knjiga I – Sarajevo, Sarajevo, 1988. Behija Zlatar, Zlatni period Sarajeva: Prilozi historiji Sarajeva, Institut za istoriju, 1997 Alija Bejtić, Ulice i trgovi starog Sarajeva, Sarajevo 1973. Andrej Andrejević, Islamska monumentalna umetnost XVI veka u Jugoslaviji – kupolne džamije, Filozofski fakultet u Beogradu, Institut za istoriju umetnosti, Beograd, 1984 Спољашње везе Бијела цамија у Сарајеву на KONS.gov.ba