Tuzla (Bosznia-Hercegovina)

Tuzla (cirill írással Тузла, középkori, szláv nevén Soli, magyarul régiesen Só) város és község Bosznia-Hercegovina északkeleti részén. 160 ezresre becsülhető lakosságszámával a Bosznia-hercegovinai Föderáció Tuzlai kantonjának székhelye. Az ország harmadik legnagyobb városa (Szarajevó és Banja Luka után). Fekvése Tuzla a Bosznia északkeleti részén elterülő Majevica-hegység lábánál, a Jala folyó partján fekszik. Tuzlát északnyugatról a Majevica-hegység (Medvednik 843 m2), délnyugatról pedig az Ozren, a Konjuh és a Javornik-hegység veszi körül. Tuzla környéke a Pannon-síkság és Dináridáinak érintkezési zónájának a része. A város központja a kelet-nyugati irányban húzódó síkságon terül el. A lakónegyedek többsége az ezt övező Ilinčica, Kicelj és Gradina nevű hegyeken fekszik. A községnek a várostól északra fekvő része a Majevica-hátság déli oldalán helyezkedik el. Főként hosszú, keresztirányú patakvölgyekből és lejtőkből áll, amelyek a Jala folyó völgyében végződnek. A terep dél felé enyhén lejt. A vízfolyások hálózatát alapvetően a Jala folyó és mellékfolyói alkotják, amelyek közül a legnagyobbak Solina és Joševica, valamint a Požarnička, Grabov és Mramorski potok. A Jala forrása a Majevica-hegységben, Ravna Liještak településen, 700 méteres tengerszint feletti magasságban található. A főfolyás teljes hossza a forrástól a Spreča-folyóval való összefolyásig 37 km. Geológiai szempontból Tuzla tágabb értelemben vett területét nagyrészt fiatalabb üledékek (neogén) alkotják, amelyek gazdasági szempontból fontosak (szén, kősó, kvarchomok stb.). A Tuzla-medence kialakulása a mezozoikum korszakot követő számos, egymást követő fázishoz kapcsolódik, amelyek változó üledékképződési feltételeket eredményeztek. Ezen fázisok és a paleoklimatikus jellemzők kölcsönhatása változatos és jellegzetes üledékes képződményeket eredményezett. Éghajlata Tuzlára a mérsékelt kontinentális éghajlat jellemző. A specifikus éghajlati jellemzőket a helyi domborzat, a városnak a környező főbb régiókhoz (az egyik oldalon a közép-boszniai hegyvidék, a másikon a Pannon-síkság) viszonyított helyzete, a trópusi és sarki légtömegek mozgása, valamint a ciklonális aktivitás alakítja. Az általános éghajlati jellemzők közé tartoznak a jól meghatározott évszakok, a jelentős relatív páratartalom és felhőzet, valamint a csapadékmintázat, amely az év melegebb szakaszában tetőzik, és a tél végén éri el a minimumát. Az elmúlt fél évszázadban az átlagos éves hőmérséklet 10,1°C. Január a leghidegebb hónap, 0,6°C átlaghőmérséklettel, míg július a legmelegebb, 19,4°C-kal. Ebben az időszakban a legmagasabb feljegyzett hőmérséklet +38,4°C volt 1971 augusztusában, a legalacsonyabb pedig -25,8°C 1963 januárjában. Az átlagos csapadékmennyiség 908,6 l/m². Népessége A község népessége A város népessége A község települései Brđani, Breške, Breze, Brgule, Bukinje, Cerik, Cviljevina, Čaklovići Donji, Čaklovići Gornji, Čanići, Dobrnja, Dokanj, Dragunja Donja, Dragunja Gornja, Gornja Tuzla, Grabovica Donja, Grabovica Gornja, Hudeč, Husino, Kiseljak, Kolimer, Kolovrat, Konjikovići, Kosci, Kovačevo Selo, Kovačica, Krtolije, Kukovina, Lipnica, Lipnica Donja, Lipnica Gornja, Lipnica Srednja, Ljepunice, Ljubače, Marinkovići, Mihatovići, Milešići, Morančani, Mramor, Mramor Novi, Obodnica Donja, Obodnica Gornja, Orašje, Osoje, Par Selo Gornje, Pasci Donji, Pasci Gornji, Petrovice Donje, Petrovice Gornje, Plane, Pogorioci, Poljana, Požarnica, Rapače, Rasovac, Simin Han, Snoz, Svojtina, Ševar, Šići, Šićki Brod, Tetima, Tisovac, Tuzla és Vršani. Története Tuzla különleges geológiai múltjának köszönhetően Európa legrégebbi vagy egyik legrégebbi települése. Európa nagy része az ősi geológiai múltban a Pannon-tenger aljzata volt. Ennek a tengernek az utolsó maradványai 10 millió évvel ezelőtt húzódtak vissza jelenlegi felszínéről. Tuzla alatt közvetlenül ez a tenger 350 millió tonna sós kőzet és sós víz formájában hagyta nyomát. A sós víz a felszínre tört, az emberek már a neolitikumban is sóvá dolgozták fel. Később kutakat létesítettek, amelyek egyre modernebbé váltak, és a sós víz végül a modern Tuzla vegyiparának alapjává vált. Őskor Tuzla legjelentősebb őskori régészeti lelőhelye a várostól északkeletre fekvő Gornja Tuzlán található. A Gornja Tuzla-i régészeti kutatások nagyon korai sókitermelésre utalnak, amely körülbelül az i. e. 5700 körüli időkig nyúlik vissza, ami Tuzla területét Európa ezen részének legkorábbi ismert sótermelési és -felhasználási központjai közé helyezi. Itt, a Jala-folyó jobb partján olyan őskori települést tártak fel, amely a kőkorszaktól fogva egészen a kora vaskorig lakott volt. A tervszerű régészeti feltárások 1955 és 1958 között zajlottak, B. Čović vezetésével. A legősibb kultúrrétegek 5,5 – 6 méteres mélységben voltak. A leletek főként a starčevói kultúrához köthető vonaldíszes kerámiák voltak. Az újabb rétegekben a vinča-tordosi kultúra, a lasinai kultúra és a badeni kultúra kerámia és bronztárgyai kerültek elő. A rezet a Tuzla-medence Vinča településein függetlenül dolgozták fel, ami azt mutatja, hogy a mai Tuzla területe a neolitikum és az eneolitikum korszakában Délkelet-Európa tágabb technológiai és cserefolyamataiba is beépült. A terület legkorábbi fejlődése tehát nemcsak a sóforrások természeti kincséhez, hanem a korai településhez, a fémmegmunkáláshoz és a települések kialakulásához is kapcsolódik, amelyek különböző formákban fennmaradtak a Tuzla területén több történelmi korszakon keresztül. A régészek a község terültén még számos települést fedeztek fel, amelyek gazdag maradványokkal rendelkeznek a terület ősi lakóinak anyagi kultúrájából. Nagyszámú neolitikumi agyagedényt találtak különféle díszítésekkel, fekete, szürke és vörös kerámiából, valamint kőkéseket, baltákat, kaparókat és egyebeket. Középkor Tuzla első írásos említése 950-ből származik. Ebben az évben említi VII. Kónsztantinosz bizánci császár és történetíró A birodalom kormányzásáról („De administrando imperio”) című művében „Salines” (a „só városa”) néven a mai Tuzlaként ismert települést, megjegyezve, hogy a település a magyarok elleni csatában elesett Časlav raškai fejedelem fennhatósága alá tartozott. A középkorban Tuzla területe Soli (magyarul Só) földjéhez és egyházközségéhez tartozott; neve közvetlenül a régió legfontosabb természeti kincsére, a sóforrásokra utalt. A Tuzla melletti, kora középkori Kicelj nekropolisz valószínűleg a Kicelj-domb lábánál fekvő középkori Soli városának lakosságához tartozott. Itt volt a Sói bánság központja, mely a Boszna folyó mindkét partján a Száváig és a Drináig terjedő, a Magyar Királysághoz tartozó közigazgatási terület volt. A Sói bánságot, Ozorával és Boszniával együtt II. András magyar király adományozta Ugrin kalocsai érseknek. A 13. században a király alattvalóiként a sói bánok irányították. Első ismert bánja Ákos nembeli Ernye volt 1262 és 1267 között. 1284-ben Kun Erzsébet magyar királyné lányának, Katalinnak a hozományaként került a Kotromanić család uralma alá, majd 1323-ban a boszniai bánok igazgatása alá került. A 14. században a bánságot, mint különálló közigazgatási egységet már nem említik. A területet 1410-ben Zsigmond magyar király visszacsatolta Magyarországhoz. 1459-ben I. Mátyás magyar király Bosznia tartományai közé sorolta. Az oszmán uralom 1463-ban az oszmánok Boszniával együtt a várost is elfoglalták. Mai neve is az oszmán korból származik: tuz törökül „sót” jelent. Az oszmán dokumentumokban Tuzla először 1474-ben tűnik fel „Agac Tuzla” (fából készült sóüzem) néven. A legújabb történetírói szakirodalom szerint a Donja Tuzla-i és a Gornja Tuzla-i oszmán náhijék (járások) a középkori sói plébániájából alakultak ki. A Donja (alsó) Tuzlára vonatkozó „Memleha-i-zir”, illetve a Gornja (felső) Tuzlára vonatkozó „Memleha-i-bala” elnevezés a 16. századtól állandósult. Az oszmán korban Tuzla a Zvorniki szandzsák egyik legfontosabb központjává, később pedig a Tuzlai kádiluk székhelyévé fejlődött. A sóforrások kiaknázása meghatározó hatással volt a város gazdasági és társadalmi életére, miközben a kereskedelmi kapcsolatok és az igazgatási funkciók tovább erősítették Tuzla szerepét Északkelet-Boszniában. Az oszmán kori Tuzla jelentősége ma is tetten érhető a város műemléki örökségében. A Bosznia-Hercegovina Nemzeti Műemlékvédelmi Bizottsága a város legfontosabb történelmi helyszínei közé sorolta a Šaren (Behram-beg) mecsetet, a Turalibeg (Poljska) mecsetet és a Džindija mecsetet. A helyi gazdaságban továbbra is jelentős volt a sótermelés és feldolgozás. A Soni téren akár 80 olyan edény is volt, amelyekben a sókút sós vizét forralták. Eleinte szerény mennyiségű sót állítottak elő, majd idővel ez a mennyiség növekedett. Ennek oka nem annyira a technikai és technológiai fejlődés volt, hanem inkább Tuzla lakosságának növekedése, ami a sótermeléssel függött össze. A tuzlai só a boszniai ejaleten kívül is ismert volt. A 17. században XIV. Lajos francia király kereskedőin keresztül vásárolt sót Tuzlából udvara számára. Ennek bizonyítéka egy XIV. Lajos képével és nevével ellátott francia érme, amelyet Tuzla környékén találtak. A só összekapcsolta az akkori országokat, kultúrákat és civilizációkat. A tuzlai só az egyik alapvető cikk volt, amellyel a Boszniai ejalet bemutatkozott az 1876-os philadelphiai Nemzetközi Kereskedelmi Vásáron. Az osztrák-magyar uralom 1878-ban, Bosznia-Hercegovina okkupációjával Tuzla is a Habsburg Monarchia része lett. Bosznia-Hercegovina Osztrák-Magyar Monarchia általi annektálásának egyik fő célja a természeti erőforrások kiaknázása volt, és a tuzlai só különleges helyet foglalt el ezek között. Az első sólepárló, amelyet 1885-ben építettek Tuzla külvárosában, Simin Hanban, az ipari sótermelés kezdetét jelentette Tuzlában. Röviddel ezután a város süllyedni kezdett a várost körülvevő kősólelőhelyekről származó ellenőrizetlen sóoldatkimosódás következtében. A jugoszláv időszak Az első világháború végén az újonnan alakult Szerb-Horvát-Szlovén Királysághoz került, mely (1929-től a Jugoszlávia) nevet viselte. Tuzla a két világháború között jelentős ipari és bányászváros volt. A város fejlődését elsősorban a sókitermelés, a szénbányászat és a vegyipar alapozta meg. A város és környéke jelentős munkásközpont volt, ezért erős szakszervezeti és baloldali mozgalmak alakultak ki. A korszak legfontosabb helyi eseménye az úgynevezett husinói felkelés volt. A Tuzla melletti Husino település bányászai sztrájkba léptek a rossz munkakörülmények és az alacsony bérek miatt. A jugoszláv hatóságok fegyveres erővel verték le a megmozdulást. A felkelés később a jugoszláv munkásmozgalom egyik szimbólumává vált. A város lakossága etnikailag vegyes volt: bosnyákok (akkoriban gyakran muszlimokként említették őket), szerbek, horvátok és egy kisebb zsidó közösség élt együtt. A gazdasági világválság Tuzlát is érintette, de a bányászat és az ipar továbbra is meghatározó maradt. A városban élénk kulturális és társadalmi élet folyt, különböző nemzetiségi és vallási közösségek szervezeteivel. A második világháborúban Tuzla a fasiszta Független Horvát Állam része volt. A környező bányavidék miatt Tuzlában erős munkásmozgalmi hagyományok éltek, ami kedvezett a kommunista vezetésű partizánmozgalom szerveződésének. A város környékén már 1941 végétől jelentős partizántevékenység bontakozott ki. A partizánok 1943. október 2-án szabadították fel, amivel az addigi legnagyobb, partizánkézre került jugoszláviai város lett. A város elfoglalásával a partizánok nagy mennyiségű hadianyaghoz és ipari kapacitáshoz jutottak. A város egy időre az egyik legnagyobb felszabadított várossá vált a megszállt Jugoszláviában. A német és velük szövetséges erők 1943 végén ellentámadást indítottak, és visszafoglalták Tuzlát. Heves harcok zajlottak a térségben, a lakosság pedig jelentős szenvedéseket élt át. 1944-ben és 1945-ben a partizánok fokozatosan visszaszorították a tengelyhatalmakat. Tuzla végleg a partizánok kezére került, majd a háború végén az új, szocialista Jugoszlávia része lett. A háború után Tuzlát Jugoszláviában az antifasiszta ellenállás egyik fontos városaként tartották számon. A bányászok és partizánok szerepét számos emlékmű és megemlékezés őrizte. A város többnemzetiségű jellege a háború pusztításai ellenére is fennmaradt, és később ez Tuzla egyik legfontosabb sajátosságává vált Bosznia-Hercegovinában. A háború után Tuzla jelentős iparvárossá vált. A város környéki só- és szénlelőhelyekre stabil vegy- és erőműipar épült. A Jugoszlávia különböző vidékeiről érkezetteknek a városban való letelepedése tovább tarkította a város már addig is színes etnikai képét. A város gazdaságának alapját továbbra is a szénbányászat, a sókitermelés, a vegyipar, valamint az energiatermelés adta. Az 1960-as években új gyárak épültek, a lakosság gyorsan növekedett, és sokan költöztek a környező falvakból Tuzlába munkát keresve. Bosznia-Hercegovina egyik legfontosabb ipari központjává vált, jelentős egyetemi és kulturális szerepet kapott, új lakótelepek és közintézmények épültek. A környék lignitbányái és hőerőművei Jugoszlávia energiaellátásában is fontos szerepet játszottak. A város talajszint süllyedése, mely már a 19. század végén jelentkezett, az 1970-es években érte el tetőpontját. A város több ezer lakó-, kereskedelmi és kulturális épületet veszített el. A só volt az, amely Tuzlát felépítette, de pusztította is, és amely kulturálisan is meghatározta egyediségét. Az 1980-as évekre Jugoszlávia gazdasága válságba került, melyet az infláció, a munkanélküliség növekedése és az ipari termelés lassulása jelzett. Az 1990-es évek elején, amikor Jugoszlávia szétesése megkezdődött, Tuzla eltért sok más boszniai várostól. A helyi vezetés és a lakosság jelentős része a többnemzetiségű együttélés fenntartását támogatta. Míg Bosznia számos településén gyorsan erősödtek az etnikai megosztottságok, Tuzla sokáig a tolerancia és a közös városi identitás példájának számított. A boszniai háború A Jugoszláv Szocialista Szövetségi Köztársaság felbomlása 1991-ben felgyorsult, miután Szlovénia és Horvátország kikiáltotta függetlenségét, arra késztette Bosznia-Hercegovinát, hogy hasonló belső nyomással szembesüljön, miközben a vezetők körében a nacionalista retorika fokozódott. A boszniai szerbek, akik attól tartottak, hogy a bosnyákok által uralt független államban csak kisebbségi státuszuk lesz a Szerbiával való egyesülésre törekedtek, hogy egy összefüggő Nagy-Szerbiát alakítsanak ki. Bosznia 1992. március 3-án kiáltotta ki függetlenségét, amelyet az Európai Közösség április 6-án elismert. A háború 1992 áprilisában tört ki, amikor a boszniai szerb paramilitárisok és a Jugoszláv Néphadsereg egyes egységei – amelyeket a Ratko Mladić parancsnoksága alatt a Szerb Köztársaság Hadserege (VRS) néven szerveztek át – összehangolt támadásokkal elfoglalták a bosnyák területek mintegy kétharmadát. A boszniai háború (1992-1995) alatt Tuzla Bosznia-Hercegovina bosnyákok által ellenőrzött részéhez tartozott. 1992. május 15-én történt a háború egyik legismertebb tuzlai eseménye. A kivonuló Jugoszláv Néphadsereg és a helyi boszniai erők között összecsapás tört ki a városban. Az eseményt gyakran „Tuzlai oszlop” (Tuzlanska kolona) néven említik. A felek máig vitatják a történtek részleteit és felelősségét. A háború alatt és után számos menekült érkezett a városba. Más városokkal ellentétben azonban Tuzlát sosem irányította a nacionalista pártok egyike sem, így a város etnikai csoportjai között – a szerb támadások ellenére is – a háború idején a máshol tapasztalhatónál kedvezőbb légkör uralkodott. 1993/94 telén a szerb csapatok körülvették a várost. Ezt követően gyakorivá váltak a gránátbecsapódások. Különösen az 1995. május 25-i marad emlékezetes, amely az óváros központjában 71, többségében az iskolaév végét ünneplő fiatalt pusztított el. A Daytoni békeszerződés aláírása (1995) óta eltelt időszakban a város lassan, nemzetközi segítséggel épül fel az évtized első felének viharaiból. A város viszonylag gyorsan talpra állt. Folytatódott az egyetem működése, újraindult az ipar egy része, továbbra is a többnemzetiségű együttélés egyik jelképeként tekintettek rá. A háború utáni fő feladatok lakóházak és infrastruktúra helyreállítása, az aknamentesítés a környező területeken, a gazdasági élet újraindítása és menekültek visszatelepülésének segítése volt. Sok ipari üzem, amely a szocialista Jugoszlávia idején működött, részben megszűnt vagy lecsökkent kapacitással indult újra. A háború utáni Tuzla gazdasága fokozatosan átalakult: a nehézipar szerepe csökkent, nőtt a szolgáltatási szektor, megjelentek kisebb magánvállalkozások, a város egyetemi és adminisztratív központ szerepe erősödött. Ma Tuzla Bosznia-Hercegovina egyik legnagyobb városa, fontos ipari és oktatási központ, valamint regionális kulturális és gazdasági csomópont. Bár a háború súlyos károkat hagyott maga után, a város a 2000-es évektől kezdve viszonylag stabil fejlődési pályára állt, és ma a modern Bosznia egyik legdinamikusabb városának számít. Gazdasága Szarajevó és Banja Luka után Tuzla Bosznia-Hercegovina harmadik legnagyobb ipari központja. Számos vegyi anyagokat, élelmiszereket és italokat, valamint nehézipari termékeket gyártó gyár található a városban vagy annak közvetlen közelében. A természeti erőforrások, valamint a gazdag energia- és ásványi nyersanyag-lelőhelyek a mai napig meghatározó tényezők a terület gazdasági fejlődésének irányításában, és fontos támaszt jelentenek a jövőbeli fejlődéshez is. A tuzlai terület háború előtti gazdasági szerkezetét az alapvető ipar és az energiaipar, mint domináns gazdasági ágak fejlődése jellemzi, a kiterjedtség jellemzőjével. A háború kezdetéig Tuzla ipara volt a legnagyobb részesedéssel rendelkező gazdasági ág az összgazdasági hatások elérésében, a foglalkoztatottság mintegy 45%-ával és a hazai termék mintegy 50%-ával. A háború előtti időszakban a hazai termék százalékos aránya alapján Tuzla Bosznia-Hercegovina egyik legjobb helyzetben lévő városa, míg a foglalkoztatási ráta alapján a legfejlettebb regionális központ volt. Legfontosabb üzemei a következők: Termoelektrana Tuzla: Bosznia-Hercegovina legnagyobb szénerőműve öt blokkal és 780 MW összteljesítménnyel KREKA: a környező külszíni fejtéseket igazgató vállalat HAK (Hloralkalni kompleks): klórkémiai gyár SODASO: só alapanyagú termékeket előállító vegyi üzem Fabrika deterdženta (Mosószergyár) Tehnograd: építőipari cég SOLANA: sóból készült termékeket előállító gyár Az üzemek a boszniai háború alatt kénytelenek voltak részleges kapacitással termelni. Háború előtti teljesítményüket a mai napig sem érték el. A város a Tuzlanska banka (Tuzlai bank) székhelye. Közlekedés Tuzla a Szarajevóból Banja Luka és a horvátországi Eszék felé vezető főközlekedési út leágazásán fekszik. Vasúti kapcsolattal Tuzla 1886 óta rendelkezik. A vasúti közlekedés a háború óta rossz, a vonalak kihasználatlanok. A tuzlai nemzetközi repülőtér a várostól kb. 10 km-re fekvő egykori katonai repülőtér, amely ma belföldi és nemzetközi repülőtérként működik. (IATA kódja: TZL) Oktatás Az oktatás első szervezett formái a 17. századra nyúlnak vissza, és a Behrambeg medreszéhez kapcsolódnak. Ma a városban 23 általános és 17 középiskola működik, körülbelül 25 ezer diákkal. A Tuzlai Egyetemet 1976-ban alapították, bár a felsőoktatás első formái az 1950-es évekre nyúlnak vissza. A következő karok tartoznak az egyetem tagjai közé: Műszaki, Oktatási és Rehabilitációs Kar, Közgazdaságtudományi Kar, Villamosmérnöki Kar, Testnevelési és Sport Kar, Gyógyszerészeti Kar, Filozófiai Kar, Gépészmérnöki Kar, Orvostudományi Kar a Felsőoktatási Iskolával, Jogtudományi Kar, Természettudományi Kar, Bányászati, Földtudományi és Építőmérnöki Kar és a Színművészeti Akadémia, valamint számos intézet. Az egyetemen körülbelül 15 000 hallgató tanul. Kultúra Tuzlán nemzeti színház, városi múzeum, és egy portrégyűjtemény is található. Kulturális és sportcentrumának neve „Mejdan”. Feltételezik, hogy az első könyvtárak a 17. században léteztek a városban, a Behram-beg Madrasahban és a ferences kolostorokban. A mai Nemzeti és Egyetemi Könyvtár körülbelül 100 000 felhasználót szolgál ki, és több mint 200 000 könyvtári egységgel rendelkezik. Múzeumok A Kelet-Boszniai Múzeum régészeti, etnológiai, történelmi, biológiai, numizmatikai és művészeti gyűjteménnyel rendelkezik. Az 50 000 kiállítási tárgy között a tuzlai régió 6500 éves életének folytonosságát őrzik meg. A sóműveken belül található Sóművek Múzeuma a sóművek történetéről szóló fotódokumentációs anyagok örökségével rendelkezik. A tuzlai Történeti Levéltár 102 állományt és 22 gyűjteményt tartalmaz, az anyag teljes mennyisége 1500 folyóméter. A legrégebbi levéltári anyag a 17. századból származik. Zene Az első bosznia-hercegovinai énekegyüttest 1886-ban alapították Tuzlában. A század elején számos kamaraegyüttes, valamint a Kreka és a Tűzoltóság fúvószenekarai működtek. Az Állami Alsó Zeneiskola 1949-ben, a Zeneművészeti Gimnázium pedig 1957-ben nyílt meg. A Nagy Jazz-zenekar is az 1950-es években alakult. A folklór hagyományokat őrző kulturális és művészeti egyesületek közül kiemelkedik a KUD Bosna és az UKUD Zvonko Cerić. Színház Az első bosznia-hercegovinai színházat 1898. április 17-én alapították Tuzlában. Jelenleg két intézmény működik Tuzlában, amelyek fő tevékenysége a színházművészet. A Tuzlai Nemzeti Színház 1949 márciusa óta folyamatosan működik. Az 1960-as években egy úttörő színház, egy balettiskola és egy szimfonikus zenekar működött e ház égisze alatt. 1953-ban indult a „Pozorište” magazin, amely egyedülálló színházi áttekintést nyújt Bosznia-Hercegovinában. A másik színházépület a Tuzlai Kabaré Színház, amelyet a Színházi Világnapon, 2002. március 27-én alapítottak. Szervezeti és programkoncepciója szerint ez a színház egy kamaraszínház és egy modern színházi mechanizmus. A Kabaré Színház produkciójában és repertoárjában különleges helyet foglal el a TKT fest fesztivál, amelyet 2003 óta minden március 27-én rendeznek meg. Sport A sportélet szervezett formái 1904 előttre nyúlnak vissza, amikor Tuzlában megalakult a Gombolaško drustvo (Torna Egyesület). Napjainkban a városban 74 sportszervezet működik 19 sportágban, 6500 aktív sportolóval. A helyi sportolók nagy sikereket érték el, több tucat érmet nyertek nemzetközi versenyeken. Zlatan Saračević Európa-bajnok és rekorder volt fedett pályás súlylökésben. A Jedinstvo női kosárlabdacsapata 1989-ben Európa-bajnoki címet nyert, miután a szuperdöntőben legyőzte az ötszörös Európa-bajnokot, az olasz Primigi csapatát. Említést érdemel a KBS Sinalco kiemelkedő eredményei, amely kiváló eredményeket ér el a nemzetközi versenyeken. A tuzlai sportolók legnagyobb száma évtizedek óta két sportegyesületbe – a Slobodába és a Jedinstvóba – szerveződik, minden idők leghíresebb tuzlai és valószínűleg bosznia-hercegovinai sportolója Mirza Delibašić. Bosznia-Hercegovina leghíresebb sportolója pedig a tuzlai Razija Mujanović, egykor a tuzlai Jedinstvo kosarasa. Sportegyesületek: GK Tuzla tornaklub FK Sloboda Tuzla labdarúgóklub OKK Sloboda Tuzla kosárlabdaklub KK Jedinstvo-Trocal kosárlabdaklub KK Tuzla Sinbra karateklub KK Salinass Fallconss kosárlabdaklub RK Sloboda Tuzla kézilabdaklub Plivački klub Zmaj-Alpamm Tuzla úszóklub Plivački klub Sloboda Tuzla úszóklub OK Tuzla röplabdaklub Turizmus Tuzla ma Európa egyetlen városa, amelynek sós tava van, és a világ egyetlen városa, amelynek sós tava egyben úszómedence és strand is a város legbelső történelmi magjában. A város legnagyobb szállodája a 12 emeletes, 192 szobás Hotel Tuzla. Nevezetességei Soni trg A mai Tuzla területe számos sós vizű forrás körül kezdett fejlődni. A legkorábbi időszakban itt egy neolitikus cölöpépítményes település állt, majd ezt követően a történelem minden korszakában folyamatos volt az emberi jelenlét. A város fejlődése a Soni trg (Só tér), a Skver és a Kapija környékén zajlott. A Só téren működött az egyik legismertebb sóforrás, amelyet 1476-ban korszerűsítettek, és sós kúttá alakítottak át. Innen nyerték a sós vizet, amely a szervezett sótermelés alapját jelentette. A teret és a helyreállított történelmi sókutat 2004-ben felújították. A téren látható egy neolitikus sópárologtató edény másolata, amely a Ravenna mozaikjaival díszített szökőkút része. Itt tekinthető meg a neolitikum és más történelmi korszakok régészeti leleteinek kiállítása is. A Só tér egykor a város piactere volt, amely körül vallási és középületek épültek. Ma is a történelmi városmag központja, keskeny, macskaköves utcákkal, amelyek mindig élettel teliek. Közvetlen közelében található a Kapija, amely a város egykori kapuja volt. Sajnos ez a hely tragikus emlékhely is: 1995. május 25-én egy tüzérségi lövedék 71 fiatalt ölt meg, és több száz embert megsebesített. Az áldozatok emlékére emlékmű áll itt. A történelmi városrész másik végén két híres tuzlai művész szobra található: Meša Selimović és Ismet Mujezinović. Pannonska jezera (Pannon-tavak) Tuzla Európa egyetlen olyan városa, ahol természetes sós tó található közvetlenül a városközpontban, és a világon is egyedülálló abban, hogy a sós tó, a strand és a fürdő egyaránt a belváros része. Amikor több millió évvel ezelőtt visszahúzódott a Pannon-tenger, hatalmas kősórétegeket hagyott maga után Tuzla alatt. Erre az adottságra építve 2003-ban létrehozták a Pannon-tavat, amelyet a föld mélyéről kitermelt, ásványi anyagokban gazdag sós víz táplál. A víz összetétele nagyon hasonlít a tengervízéhez, és gyógyhatásúnak tartják, különösen a reumatikus és légzőszervi betegségek kezelésében. Emiatt minden nyáron turisták ezrei keresik fel a várost. Slana Banja A Pannon-tavak közvetlenül kapcsolódnak a Slana Banja sport- és rekreációs parkhoz, amely Bosznia-Hercegovina egyik legnagyobb és legszebben rendezett városi parkja. A parkban találhatók: séta- és futóutak, teniszpályák, kispályás futball- és kosárlabdapályák, a második világháború hőseinek emlékművei, az 1992–1995-ös háború védőinek emlékművei, a civil áldozatok emlékművei, valamint a Kapiján elesett fiatalok emlékhelye. Itt működik a Béke Lángja Háza, amely a fiatalok kulturális és közösségi programjainak ad otthont. A park központjában Franjo Leder tuzlai szobrász Leda című alkotása díszíti a szökőkutat. Mecsetek és templomok Tuzlában számos értékes történelmi mecset található: Turalibég mecset (1572), Šarena mecset, Čaršija mecset, Džindija mecset, Mejdan mecset, Fehér mecset Gornja Tuzlában. Különösen figyelemre méltó a Džindija mecset, amelyet gazdag fa díszítések ékesítenek. A katolikus Szent Péter-templom 1873-ban épült, de a sóbányászat okozta talajsüllyedés miatt 1987-ben le kellett bontani. Helyére 1998-ban épült fel az új ferences kolostor és a Szent Péter és Pál-templom. A közelben áll az 1874-ben épült Nagyboldogasszony ortodox templom, amelyet sikeresen megmentettek az elsüllyedéstől. A közeli Srednja Lipnica településen található a 17. századi Lipnicai Szűzanya-kápolna, amely a hagyományos boszniai népi építészet szép példája. A kápolnában őrzött Mária-képnek a helyi hagyomány csodás gyógyító erőt tulajdonít. Tuzlai piac A tuzlai piac Bosznia-Hercegovina egyik legismertebb piaca. Gazdag választékban kínál hagyományos bosnyák termékeket: házi sajtokat, mézet, gyógynövényeket, gombákat, erdei gyümölcsöket, valamint számos ritka, őshonos gyümölcsfajtát. A piac nemcsak bevásárlóhely, hanem a város mindennapi életének és hangulatának egyik legjobb megismerési lehetősége. Testvérvárosok Bologna, Olaszország Dallas, Texas, USA Eszék, Horvátország Franța Saint-Denis, Franciaország L’Hospitalet de Llobregat, Spanyolország Pécs, Magyarország Zombor, Szerbia Csomád, Magyarország Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Tuzla című bosnyák Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. További információk Tuzla város hivatalos oldala