Városháza (Szarajevó)

A szarajevói városháza (bosnyák, horvát és szerb nyelven: Gradska vijećnica Sarajevo / Градска вијећница Сарајево), más néven Vijećnica (Вијећница) Bosznia-Hercegovina fővárosának, Szarajevónak a közigazgatási központja. Eredetileg az osztrák-magyar korszak legnagyobb és legreprezentatívabb épülete volt Szarajevóban, és a neomór építészet egyik legszebb példájaként városházaként funkcionált, majd a második világháborút követően könyvtárként szolgált, ám a boszniai háború során a szerbek megsemmisítették. Az újjáépített városházát 2014. július 17-én nyitották meg újra. Jelenleg Szarajevó polgármesterének, valamint a szarajevói városi tanácsnak a székhelye és központja. 2006 óta nemzeti jelentőségű műemlék. Története Az első száz évben Története során az épület többször is funkciót váltott: 1896. április 20-i ünnepélyes megnyitása óta városházaként, majd városi bíróságként működött, 1910–1911-ben pedig a boszniai parlament (Szábor) székhelye volt. Egyes források szerint ideiglenesen rövid ideig a Bosznia-Hercegovinai Tudományos és Művészeti Akadémia székhelye is volt, 1948 és 1992 között pedig a Bosznia-Hercegovinai Nemzeti és Egyetemi Könyvtárnak adott otthont. Mustaj-beg Fadilpasić polgármester 1881-ben javasolta városi tanács építését, a városi elöljárók és az osztrák-magyar hivatalok jóváhagyták a kinézett területet a Miljacka folyó jobb partján, az Apel rakparton. A városháza építését valóságos legendák kísérték. Az építkezésre elfogadott területen le kellett bontani két fogadót és egy magánházat. A fogadókkal nem akadt probléma, de a magánház tulajdonosának különleges feltétele volt. Azt követelte, hogy fizessék ki a háza árát, majd azt tégláról-téglára ugyanúgy építsék fel a folyó túlsó partján, szemben a Városi Tanáccsal. Nem volt más választás, teljesítették a feltételeket. A tulajdonos makacssága miatt a kis ház még mindig ott áll a folyó partján, jelenleg hagyományos étterem működik benne. A neve is sokat mondó: Inat kuča , azaz Dacoló ház. Az épület terveit a cseh építész, Karel Pařík készítette el 1891-ben, azonban az országot irányító miniszter, Kállay Béni kritikái miatt felhagyott ezzel a munkával. Alexander Wittek a projekthez a II. Kemál-mecsetet vette mintául, ami miatt kétszer is Kairóba utazott. Mivel Witek állítólag megőrült és 1894-ben Grazban öngyilkos lett a projekt miatt (az épület főcsarnokának elégtelen megvilágítása miatt), a munkálatok befejezését 1894-ben Ćiril M. Ivekovićra bízták. Az épület a történelmi eklektika stílusötvözetében épült, túlnyomórészt neomór stílusban, amelynek gyökerei Spanyolország és Észak-Afrika iszlám művészetében találhatók. Az építési munkálatok 1892-ben kezdődtek és 1894-ben fejeződtek be; a költségek 984 000 koronát tettek ki, ebből 32 000 koronát a berendezési tárgyakra és felszerelésekre fordítottak. Hivatalosan 1896. április 20-án nyitották meg, és adták át a városi hatóságnak. 1908-ban, az annexió évében, amikor Bosznia-Hercegovina az Osztrák–Magyar Monarchia teljes jogú tagjává vált, ünnepélyesen leleplezték a városházán Frangeš Mihanović által készített I. Ferenc József császár mellszobrot. Ferenc Ferdinánd osztrák főherceg és felesége, Chotek Zsófia 1914. június 28-án vasárnap fogadáson vett részt a városházán. A fogadást követően gépkocsikonvojjal távoztak, majd a Latin híd közelében Gavrilo Princip egy merényletben mindkettőjüket halálosan megsebesítette. 1949-ben az épületet átadták Bosznia-Hercegovina Nemzeti és Egyetemi Könyvtárának. 1992. augusztus 25-én, Szarajevó ostroma során a szerb tüzérségi támadása a könyvtár teljes pusztulását okozta; a veszteségek között szerepelt mintegy 700 kézirat és ősnyomtatvány, valamint a bosnyák sorozatkiadványok egyedülálló gyűjteménye, amelyek egy része a 19. század közepi bosnyák kulturális újjászületés idejéből származott. A támadás előtt a könyvtár 1,5 millió kötetet, valamint több mint 155 000 ritka könyvet és kéziratot őrzött. Néhány polgár és könyvtáros mesterlövésztűz alatt próbált megmenteni néhány könyvet, a kísérlet során legalább egy személy életét vesztette. A könyvek többségét nem sikerült kimenteni a lángokból. 1994. június 19-én még a háború alatt nagyszabású koncertet tartottak az épület romjai között, ahol Mozart Requiemjét adták elő A Szarajevói Filharmonikusok Zenekarát Zubin Mehta karmester vezényelte. A szarajevói székesegyház kórusa mellett közreműködött Cecilia Gasdia (szoprán), Komlósi Ildikó (mezzoszoprán), José Carreras (tenor) és Ruggero Raimondi (bariton). Atelevíziós közvetítés alatt összegyűjtött 5 millió dollárnyi adományt a háború áldozatainak megsegítésére fordították. Újjáépítése Az épület szerkezeti javítását a tervek szerint négy szakaszban hajtották végre: 1996-ban és 1997-ben (az osztrák állam adományából finanszírozva), valamint 2000 és 2004 között (többek között az Európai Bizottság és Barcelona városának adományából finanszírozva). A harmadik szakasz 2012 szeptemberében fejeződött be, becsült költsége 4,6 millió konvertibilis márka (körülbelül 2,37 millió euró) volt, és visszaadta a városháza egykori pompáját. A negyedik szakasz a harmadik befejezését követően kezdődött, mintegy 20 hónapig tartott, és 2013 végén fejeződött be; ennek 14 millió KM-es (körülbelül 7,23 millió euró) költségét az IPA (Előcsatlakozási Támogatási Eszköz) biztosította. Ebben a szakaszban az épület teljes belső terét újjáépítették és rekonstruálták (festmények, szobrok, könyvek), aminek eredményeként a könyvtárat a háború előtti állapotába állították vissza. Mindent helyreállítottak, amit csak lehetséges volt, míg azokat a tárgyakat, amelyeket nem lehetett megmenteni, speciális öntőformák segítségével újraalkották. A teljes újjáépítési és helyreállítási folyamat költségét körülbelül 25 millió KM-re (körülbelül 13 millió euró) becsülték. A felújítást követően a ma már nemzeti műemléknek számító épületet különféle eseményekre használják. Tereit a kormányzat minden szintjének különféle protokolláris eseményeire, koncertekre és kiállításokra veszik igénybe. Évekig tartó helyreállítás után az épületet eredetileg 2014. május 9-én tervezték újranyitni a Szarajevói Filharmonikus Zenekar és Vedran Smailović fellépésével, valamint a szarajevói Knap Studio 3D-s video mapping (fényfestés) vetítésével. Röviddel ezután azonban a nagyközönség számára történő megnyitást 2014. június 28-ra halasztották a további szükséges munkálatok miatt, valamint azzal a céllal, hogy megemlékezzenek az első világháború kitörését okozó merénylet 100. évfordulójáról. A megemlékezést követően a megnyitót ismét elhalasztották, és az épület végül 2014. július 17-én nyitotta meg kapuit a nagyközönség előtt. A késleltetett nyitás feltételezések szerint jogi problémáknak, valamint a NUBBiH (Bosznia-Hercegovina Nemzeti és Egyetemi Könyvtára) bürokratizálási kísérletének tudható be. Építészeti jellemzői Az épület alaprajza közel szabályos egyenlő oldalú háromszög, amelynek déli és északkeleti homlokzata 56 méter, északnyugati homlokzata pedig 52 méter hosszú. Az épület alagsorral, földszinttel, félemelettel és két emelettel rendelkezik. A háromszög sarkain prizmás saroktornyok állnak. A plasztikai és festészeti díszítőelemek, valamint a faldekorációk is nagyban hozzájárulnak az épület reprezentativitásához és stílusos jellegéhez. A belső és külső szobrászati és festészeti elemek, valamint a faldíszek a historizmus szellemében, pontosabban neomór stílusban készültek, és e stílus bosznia-hercegovinai megvalósításának csúcspontját jelentik. Galéria Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Vijećnica című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. Ez a szócikk részben vagy egészben a Gradska vijećnica Sarajevo című szerbhorvát Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.