NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Šatorovići

Šatorovići är en ort i Bosnien och Hercegovina. Den ligger i distriktet Brčko, i den nordöstra delen av landet, 110 km norr om huvudstaden Sarajevo. Šatorovići ligger 197 meter över havet och antalet invånare är 1 238. Terrängen runt Šatorovići är platt åt nordost, men åt sydväst är den kuperad. Närmaste större samhälle är Brčko, 11,5 km norr om Šatorovići. Omgivningarna runt Šatorovići är en mosaik av jordbruksmark och naturlig växtlighet. Runt Šatorovići är det ganska tätbefolkat, med 67 invånare per kvadratkilometer. Kommentarer Källor
Il Kal Grande

Il Kal Grande, also spelled Il Kal Grandi (Judaeo-Spanish: The Great Synagogue), is a former Orthodox Jewish congregation and synagogue, located in Sarajevo, Bosnia and Herzegovina. The congregation worshiped in the Sephardi rite. The building has been used as a cultural center since 1946. History The large synagogue was constructed in the Moorish Revival style in 1930, by a design of the architect Rudolf Lubinski. It was the largest and most ornate synagogue in the Balkans. It included a large, ornately decorated prayer-hall, a smaller prayer-hall for use during the week, a genizah, rooms for the rabbi and various other utilities since the building was meant to serve not only as a synagogue, but also as a community center. The building was consecrated in 1930 in a ceremony attended by the chief rabbi of Yugoslavia Dr. Isaac Alcalay, chief Sephardic rabbi of Sarajevo Dr. Moritz Levy and chief Ashkenazi rabbi of Sarajevo Dr. Hinko Urbach, among others. The building was heavily damaged and looted by the Nazis in 1941 during World War II, with the majority of the Jewish community being murdered in the Holocaust. After WWII, all of the Jews in Sarajevo ended up using the Sarajevo Synagogue, the synagogue of the Ashkenazi community. In 1946 Jewish community reached an agreement with the city's new government to donate the building to the City of Sarajevo, which was to be used exclusively for cultural purposes. The exterior of "Il Kal Grande" was restored in a simplified secular form in 1965, and the former dome was replaced with a flat roof. The building was initially used as the Đuro Đaković Workers University Center and is in use currently as the Bosnian Cultural Center. See also Jews in Bosnia and Herzegovina Sarajevo Haggadah List of synagogues in Bosnia and Herzegovina References External links Media related to Il Kal Grande at Wikimedia Commons
Il Kal Grandi

Il Kal Grandi (Veliki hram) ili Il kal vježu (Stari hram) je prva sinagoga izgrađena u Sarajevu 1580. – 1581. godine. Stajala je unutar židovske četvrti čije je službeno ime bilo Sijavuš-pašina daira (zvali su ju Velika avlija i kurtižiko – ladino izraz za dvorište). Prvobitni izgled sinagoge nije u potpunosti poznat jer je gorjela nekoliko puta. Jedna je od najvrijednijih židovskih spomenika kulture u Bosni i Hercegovini. U skladu s materijalnim, i u ono vrijeme društvenim položajem Židova u Sarajevu, bila je skromnih dimenzija i skromne vanjske obrade, iako se po nekim detaljima i osnovnoj koncepciji strukture nazire sličnost s arhitekturom hramova u Španjolskoj. Njezina arhitektonska forma skladna je i čista, pomalo rustikalna. Može je se dovesti i u vezu s islamskom arhitekturom u Bosni i Hercegovini, pogotovo poslije obnove, kad je strop nadsvođen kupolama (1821. godine). Sinagoga je 1966. godine pretvorena u Muzej Židova Bosne i Hercegovine u kojem su pohranjeni eksponati Muzeja Sarajeva. Il Kal Grandi valja razlikovati od Velikog Sefardskog hrama koji je izgrađen po nacrtima Rudolfa Lubynskog početkom 20. stoljeća. Osim što su građeni u različitom vremenskom razdoblju one se razlikuju i u arhitektonskom izričaju. Ono što im je zajedničko je pridjev veliki u imenu (grandi-veliki,-a, -o), zgrade i dalje postoje ali s promijenjenom funkcijom (tako je Il Kal Grandi danas u funkciji Muzeja Židova Bosne i Hercegovine, a Veliki Sefardski hram je Bosanski Kulturni Centar) te ih se gradi na inicjativu iste Židovske zajednice one Sefardske. Izvori
Forteresse de Zvečaj

La forteresse de Zvečaj est située près de Banja Luka, la capitale de la république serbe de Bosnie, en Bosnie-Herzégovine. Elle est mentionnée pour la première fois en 1404. Avec les ruines de la ville fortifiée, elle est inscrite sur la liste provisoire des monuments nationaux de Bosnie-Herzégovine. Localisation La forteresse de Zvečaj se trouve à 10 km au sud de Banja Luka, sur la rive gauche de la rivière Vrbas. Histoire La forteresse de Zvečaj est mentionnée pour la première fois en 1404, dans un traité d'alliance signé par Herceg Hrvoje Vukčić avec la ville de Dubrovnik pour mener des actions communes contre le roi de Bosnie Ostoja. Le roi de Bosnie Stjepan Ostojić confirma les accords commerciaux passés avec Drubrovnik à Zvečaj en 1419. En 1463, les Ottomans s'emparèrent de la forteresse mais, dès la fin de la même année, elle fut reconquise par le roi de Hongrie Matthias Corvin. Elle fit partie de la Banovine de Jajce, au sein du royaume de Hongrie, jusqu'en 1527, quand elle passa sous la domination des Turcs. La forteresse est aujourd'hui ruinée, à l'exception d'une tour haute de 10 m. Description Notes et références Voir aussi Articles connexes Histoire de la Bosnie-Herzégovine Forteresses de Bosnie-Herzégovine Monuments nationaux de Banja Luka Portail de la Bosnie-Herzégovine Portail des châteaux Portail de l’histoire militaire Portail de la protection du patrimoine
Tvrđava Zvečaj

Zvečaj je bio utvrđeni grad u srednjovjekovnoj Bosni. Ostaci utvrđenja Zvečaj nalaze se u blizini banjolučkog prigradskog naselja Rekavice, točnije na južnim padinama stijene koja na tom mjestu dominira lijevom obalom Vrbasa. Zvečaj se prvi put spominje 1404. godine kao posjed Hrvoja Vukčića Hrvatinića. Tu je herceg Vukčić Hrvatinić sklopio ugovor s Dubrovčanima protiv bosanskog kralja Stjepana Ostoje. Poslije njegove smrti 1416. grad je postao kraljevski posjed. Prvi put je pao u turske ruke u rano ljeto 1463. godine kada je za njegovog zapovjednika postavljen turski janjičar Konstantin iz Ostrovice. Grad je krajem iste godine zauzeo ugarsko-hrvatski kralj Matija Korvin i uključio ga u Jajačku banovinu. Turci su grad konačno osvojili 1528. godine. Zvečaj je bio prostran grad, nepravilnog oblika, prilagođen konfiguraciji stjenovitog terena. Sačuvan je u vrlo ruševnom stanju. Vanjske poveznice
Grad Zvečaj

Grad Zvečaj je bil strateško zelo pomembna trdnjava v srednjeveški Bosni. Njegove ruševine še danes najdemo na južni strani strme skale v dolini Vrbasa. Nahajajo se približno 10 km gorvodno od Banjaluke oziroma 40 km dolvodno od Jajca. Glede na (za takratno gradnjo) neugodno konfiguracijo terena je bil Zvečaj prostorni grad, nepravilne oblike, namensko vpet v skalnato okolje. Njegove ruševine so zanemarjene in propadajo. Zgodovina Zvečaj se prvič omenja 15. januarja 1404 kot dvor vojvode Hrvoja Vukčića Hrvatinića, ko je bila z Dubrovčani podpisana zveza proti kralju Stjepanu Ostoji. Po 15 letih (15. marca 1419) je Ostojev sin tam sprejel dubrovniške poslance in jim potrdil prejšnje privilegije. Ko je padel Ključ (1463), so Zvečaj zajeli Osmani in postavili posadko 50 janičarjev in 30 drugih vojakov, za poveljnika pa Konstantina iz Ostrovice (pisec slavne kronike). Konec istega leta ga je skupaj z nekaterimi drugimi bosanskimi gradovi zavzel kralj Matija Korvin. Med njegovim vdorom na Balkan je 1480 se je ustavil tudi v Zvečaju. Naslednjega leta 1481 je grad in posest podelil Štefanu III. Frankopanu. Turško-ogrska pogodba iz leta 1519 omenja tudi Zvečaj, Banja Luko in Vrbas (Orbasz; Banya Lwka, Zweczay cum castro Verbaz ), ki so pripadli kralju Ludviku II. Osmani so 1528 Zvečaj ponovno zavzeli v času Gazi Husrev-bega, ko ga je brez odpora izročil Andrija Dresneky. Zato ga je kralj Ferdinand razglasil za izdajalca in mu odvzel posest v Požeški županiji, o čemer priča listina, podpisana 10. februarja 1528. Dokumentov o nadaljnji usodi Zvečaja do banjaluške bitke pa ni. Zvečaj je imel izjemno pomembno vlogo v številnih obrambnih bojih okoli Banja Luke in v Bosni nasploh, vključno z veliko bitko pri Banjaluki leta 1737. Bitka pri Banja Luki je potekala 4. avgusta 1737 med avstrijsko vojsko in bošnjaško vojsko. Slednja je dosegla zmago. Poveljniki turške vojske v Istanbulu je naročila, da se ne upirajo avstrijski vojski, vendar je bosanski vezir Hecimoglu Ali paša (tur. Hekimoğlu Ali Paşa) sam organiziral obrambo Bosne. Sam je sklical vse stotnike in ajane na posvet v Travnik. Na Travniškem polju je razmeroma hitro zbral okoli 10.000 vojakov. Vpoklicu so se odzvali vsi kapetani v takratni bosanski vojski. Avstrijske sile so štele okoli 14.000 dobro opremljenih vojakov. Čeprav napadeni z več smeri (od Save in Drine), so sile Ali-paše organizirale močno obrambo in v protinapadu premagali avstrijsko vojsko, ki ni mogla osvojiti Bosne naslednjih 150 let, vse do zloma Otomanskega cesarstva ali aneksije po berlinskem kongresu leta 1878. Sklici Glej tudi Banjaluka Jajce Vrbaški Grad Тrdnjava Bočac Тrdnjava Greben Kotor-Varoš Vrbanjci Šiprage
Звечај

Звечај је био утврђени град у средњовјековној Босни. Остаци утврђења Звечај налазе се у близини бањолучког приградског насеља Рекавице, тачније на јужним падинама стијене која на том мјесту доминира лијевом обалом Врбаса. Звечај се први пут помиње 1404. године као посед Хрвојa Вукчића. Ту је херцег Хрвоје Вукчић склопио уговор са Дубровчанима против босанског краља Стефана Остоје. Послије Хрвојеве смрти 1416, град је постао краљевски посјед. Први пут је пао у турске руке у рано љето 1463, када је за његовог заповједника постављен турски јањичар Костантин из Островице. Град је крајем исте године заузео краљ Матија Корвин и укључио га у Јајачку бановину. Турци су град коначно освојили 1528. Звечај је био простран град, неправилног облика, прилагођен конфигурацији стјеновитог терена. Сачуван је у врло рушевном стању. Види још Гребен град Тврђава Бочац Списак тврђава у Босни и Херцеговини Спољашње везе Овај чланак о тврђави је клица. Можете допринети Википедији тако што ћете га проширити.
Хидроелектрана Бајина Башта

Хидроелектрана Бајина Башта послује у оквиру предузећа Дринско-лимске хидроелектране које су у саставу Електропривреде Србије. Проточна хидроелектрана „Бајина Башта” у Перућцу највећи је хидроенергетски објекат саграђен на реци Дрини. Карактеристике Река Дрина је преграђена бетонском браном високом 90,5 метара и дугачком 460 метара, која формира вештачко језеро Перућац. Акумулационо језеро у дужини од 52 km протеже се до Вишеграда. Уз брану се налази машинска зграда са 4 агрегата појединачне снаге 105.6 MW, који годишње у просеку произведу 1.522 GWh. Турбине су инсталационе снаге 109 MW са 136,36 обртаја у минуту. Генератори су активне снаге 105,6 MW. Блок трансформатор је номиналне снаге од 112 MVA. У објекте ове хидроелектране уграђено је 250.000 тона цемента, 11.000 тона бетонског гвожђа и утрошено око 30.000 m³ грађе. Историја Пре Другог светског рата, идеју о градњи објекта на Дрини имао је инжењер Миладин Пећинар. Он је тада урадио предлог изградње хидроенергетског постројења, на профилу који је касније усвојен. Прва фаза изградње ХЕ ”Бајина Башта” отпочета је 1961. године, а завршени су радови у мају 1962. године. Обухватала је радове на прокопавању новог корита Дрине, на десној обали реке, док је на левој половини корита изграђен бетонски загат. Друга фаза изградње започела је рушењем загата прве фазе, масовним минирањем у мају 1964. године. За скретање реке кроз ламеле на десној страни изграђен је земљани насип. До краја 1965. године избетонирана је брана на око 10 метара од крајње висине, а машинска зграда је до јула 1965. године је оспособљена за монтажне радове. Трећа фаза изградње се могла извршити само приликом малог водостаја реке Дрине. Ови радови су извршени након пролећних великих вода 1966. године. Током пуњења језера, становници околних села су "често осећали краткотрајне потресе земљишта прилично велике јачине". Хидроелектрану „Бајина Башта” у Перућцу пустио је у погон Јосип Броз Тито, тадашњи председник Југославије, 27. новембра 1966. године. На изградњи овог објекта било је запослено, поред 22 инжењера и 45 техничара- 65 пословођа, 300 радника машинске и електро струке, 350 тесара, 140 армирача, 125 минера, 90 бетоничара, 30 зидара, и око 550 неквалификованих радника, док је на монтажи опреме и другим радовима било ангажовано око 700 радника и техничког особља. Галерија Референце Спољашње везе Хидроелектране Србија Drinsko - limske hidroelektrane Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (31. мај 2013) Hidroenergetika Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (10. јануар 2017)
ГЕС Баїна Башта

ГЕС Баїна Башта — гідроелектростанція на заході Сербії у Златиборському окрузі, споруджена на річці Дрина (права притока Сави), яка утворює кордон між Сербією та Боснією. Становить середній ступінь в каскаді, розташована між ГЕС Вишеград (Боснія, вище за течією) та ГЕС Зворник. Станом на середину 2010-х років є другою за потужністю гідроелектростанцією Сербії (без урахування ГАЕС), поступаючись лише станції «Залізні ворота І» на Дунаї. Для спорудження станції річку перекрили гравітаційною греблею із пористого бетону висотою 90,5 метра, довжиною 461 метр, шириною від 6 (по гребеню) до 90 метрів. Під час її будівництва були виконані земляні роботи в обсязі 1,5 млн м3 та використано 995 тис. м3 бетону. Це створило водосховище довжиною 50 км з об'ємом 340 млн м3. Машинний зал виконаний у пригреблевому варіанті біля правого берега річки. Він обладнаний чотирма турбінами типу Френсіс одиничною потужністю по 91,5 МВт, введеними в експлуатацію у період з 1966 по 1968 роки. При середньому напорі у 66 метрів це забезпечує виробництво 1,5 млрд кВт·год на рік. Примітки
Nécropole de Gvozno

La nécropole de Gvozno se trouve en Bosnie-Herzégovine, sur le territoire du village de Gvozno et dans la municipalité de Kalinovik. Elle abrite 87 stećci, un type particulier de tombes médiévales. Elle est inscrite sur la liste des monuments nationaux de Bosnie-Herzégovine et fait partie des 22 sites avec des stećci proposés par le pays pour une inscription au patrimoine mondial de l'UNESCO. Localisation Description Notes et références Article connexe Monuments nationaux de Kalinovik Portail de la Bosnie-Herzégovine Portail du christianisme Portail de la protection du patrimoine
Rmanj Fortress

Rmanj is a fortress located near the village of Martin Brod, Bosnia and Herzegovina, originating in the Middle Ages. Unlike other forts in the Una river valley, Rmanj is located in a flatland, at the confluence of the Unac into the Una. It is believed to have been built in the 14th or the 15th century, and was taken by the Ottoman Empire in 1524. The only preserved part of the fortification is the circular tower. It is believed to be located in the place of an early medieval castrum of Ermin or Ermen, also referred to in sources as Herman, Hermanj, Ermain, and Sermil, and the earliest mention of this was 1431. There was also a toponym of Conuba or Konoba in use for an unknown place nearby, first in 1396, which may have been the same town or a reference to the nearby Rmanj Monastery. The fortification was owned by the House of Celje and the House of Frankopan. The site was declared a national monument in 2016. References Sources Commission to Preserve National Monuments of Bosnia and Herzegovina (2016). "Odluka – Historijska građevina – Stari grad Rmanj u Martin-Brodu, općina Bihać" [Decision – The historic building – Old Fort of Rmanj in Martin-Brod, Bihać Municipality]. Official Gazette of Bosnia and Herzegovina (in Croatian) (80/16). Commission to Preserve National Monuments of Bosnia and Herzegovina (2016). "Odluka – Historijska građevina – Stari grad Rmanj u Martin-Brodu, općina Bihać" [Decision – The historic building – Old Fort of Rmanj in Martin-Brod, Bihać Municipality] (in Croatian). Commission to Preserve National Monuments of Bosnia and Herzegovina. Klaić, Vjekoslav (1904). "Građa za topografiju ličko-krbavske županije u srednjem vijeku". Journal of the Archaeological Museum in Zagreb (in Croatian). 1 (1).
Trebinje-2 Hydroelectric Power Station

Trebinje-2 Hydroelectric Power Station is located on the Trebišnjica River, in the municipality of Trebinje, Bosnia and Herzegovina. It was put into operation in 1981. It is located about 4 km upstream from Trebinje. Reservoir The Trebinje-2 hydroelectric power plant is located directly below the Gorica Dam, which is the water distribution hub in the Lower Horizons System, i.e. this is where the optimization of the use of available water is planned. Water comes here from Lake Bileća, located 13.5 km upstream. Trebinje Lake, as a compensation basin, with a total volume of 15.74 x 106 m3, enables daily equalization of water from the Trebinje I HPP and its tributary Sušica. The Gorica reinforced concrete dam is 33.5 m high and 185 m long. The facility organizationally includes a canal, i.e. a regulated 67.8 km long river bed, which is concreted for 61 km. This canal drains part of the water towards the Čapljina pumped-storage HPP, with a capacity of 45 m3/s. These waters are also used for irrigation of Trebinje and Popovo Polje. The second tunnel serves to drain water towards the Dubrovnik Hydroelectric Power Station and is one of the most impressive facilities in the HET system (System of Hydroelectric Power Statins on Trebišnjica or Lower Horizons System). It consists of: intake structures with a threshold elevation of 275.82 m.a.s.l.; one tunnel with a diameter of 6 meters, a length of 15.4 kilometers, a lining thickness of 0.50 m; concrete pipeline (Mokro Polje) with a diameter of 5.40 m, a length of 1.20 km and a lining thickness of 0.40 m; water level of the upper chamber volume 10,000 m3; pipeline (vertical steel concreted in rock) with a diameter of 3.90 m to 3.30 m. At the Gorica Dam, there are two main outlets on the left side of the dam and two spillways in the middle of the dam, which enable the evacuation of high waters. Characteristics The power plant is connected to the 35 kV voltage network and has a local character because the average annual production is less than the needs of the city of Trebinje: number of turbines: 1 installed power: 8 MW turbine type: Kaplan average annual power output: 14,5 GWh. See also List of power stations in Bosnia-Herzegovina Lower and Upper Horizons References
Црква Светог Илије на Требевићу

Црква Светог пророка Илије је храм Српске православне цркве који се налази у селу Луке, на планини Требевић у Републици Српској у Босни и Херцеговини. Припада дабробосанској митрополији, архијерејском намјесништву Сарајевском и поред цркве брвнаре у Штрпцима, једина је црква брвнара на простору Митрополије. Црква брвнара се налази у непосредној близини новог магистралног пута Пале – Тврдимићи – Лукавица. Историја Првобитна црква Светога пророка Илије је изграђена 1943. у току ратних сукоба, и представља једину цркву подигнуту за вријеме Другог свјетског рата, од стране припадника Југословенске војске у отаџбини, на овим просторима. Црква је подигнута на локалитету села Луке у општини Пале, у непосредној близини града Сарајева. Храм су уз помоћ Српске православне цркве, и народа требевићког краја, који је у великом броју, за вријеме Другог свјетског рата остао вјеран Краљу Петру и његовој војсци, подигли командант Требевићког одреда Романијског корпуса Шћепан Лучић и војни свештеник Новак Станојевић, који је овај храм осветио по благослову тадашњег митрополита Дабробосанског Нектарија. У Цркви су обављане службе кроз цијело вријеме рата, а након политичких промјена и проглашења нове комунистичке државе Југославије, српском народу бива низом мјера забрањено слободно практиковање вјере и посјећивање вјерских објеката. Сходно томе, одлуком Обласног одбора Комунистичке партије за град Сарајево, храм Светога пророка Илије је срушен 1955. године. Судбина овог храма је била таква, да буде подигнут у једном рату, а поновно је обновљен у другом рату. На мјесту где се некад налазила стара црква посвећена Светоме пророку Илији, благословом митрополита Николаја 1993. године, педесет година од подизања старе цркве започета је градња цркве брвнаре по пројекту архитекте Предрага Пеђе Ристића. Нова црква брвнара, једина таква у Митрополији је завршена 1996. године. Осветио 4. августа 1996. године митрополит Николај. Заслуге за подизање ове цркве припадају свештенику Миомиру Зекићу и вјерницима требевићког краја. Године 1999. у порти цркве саграђена је парохијска сала. Саборни дан, овог храма је прва недјеља по Светом Илији. У порти храма је на Преображење 2023. године свечано откривен споменик палим Србима требевићког краја. На постаменту споменика су уклесана имена жртава усташког терора требевићког краја у периоду 1941-1945. године, погинулих бораца припадницима Требевићког одреда Југословенске војске у отаџбини под командом Стјепана Лучића, као и погинулим устаницима и борцима НОР-а и погинулим борцима Одбрамбено-отаџбинског рата од 1992. до 1995. године. Архитектура цркве По угледу на неке друге православне богомоље из овог краја, и ова је направљена у комбинацији дрво — камен. Цокло и темељи цркве су озидани каменом, док су зидови и кровна конструкција урађени од дрвета. Првобитно, покров је такође био од дрвета, а на крају крова се налазио дрвени крст. Испред цркве је направљен звоник који је физички одвојен од брода цркве. Види још Пале Требевић Митрополија дабробосанска Референце Литература Милан Ждрале: Пале од најстаријих времена до данас, Пале 2011. године
Црква Светих апостола Петра и Павла у Скеланима

Црква Светих апостола Петра и Павла једнобродна је грађевина у селу Скелани, општина Сребреница, Република Српска. Припада епархији зворничко-тузланској, а посвећена је Светим апостолима Петру и Павлу. Историја Градња цркве започета је 1991. године према пројекту архитекте Зорана Петровића. Сазидана је од гранита и ситне цигле, димензија је 27×19 m, покривена је бакром и има куполу и звоник са једним звоном. Када је градња завршена 2007. године, Епископ зворничко-тузлански Василије осветио је храм. У близини садашње цркве на археолошком налазишту римског муниципијума постоје темељи цркве из 4, 5. и 6. века. Црква није живописана, а иконостас од кованог гвожђа израђен је у радионици мајстора Василија Митровића из Угљевика. При цркви постоји парохијски дом димензија 10×10 m, изграђен у периоду 1972—1980. године. У порти цркве у склопу капије налази се споменик погинулим Србима у Одбрамбено-отаџбинском рату 1992—1995. године. Референце Спољашње везе Црква Св. апостола Петра и Павла, Скелани на сајту www.manastiri-crkve.com
Heliga apostlarna Petrus och Paulus kyrka, Skelani

Heliga apostlarna Petrus och Paulus kyrka (serbisk kyrilliska: Црква Светих апостола Петра и Павла; latinska: Crkva Svetih apostola Petra i Pavla) är en serbisk-ortodox kyrkobyggnad belägen i byn Skelani, i kommunen Srebrenica i Serbiska republiken, i Bosnien och Hercegovina. Kyrkan är helgad åt apostlarna Petrus och Paulus och tillhör det serbisk-ortodoxa stiftet Zvorniks och Tuzlas stift. Historia Tidigare kyrka Under 1940-talet, andra världskriget, uppfördes en kyrka på samma plats där den nuvarande står, men den brändes ner. Nuvarande kyrkan Den nuvarande kyrkan började byggas år 1991 enligt ritningar av arkitekt Zoran Petrović. Den invigdes 2007 av biskop Vasilije av Zvornik och Tuzla. Från 1972 till 1980 uppfördes kyrkans församlingshem. Kyrkan Exteriör Kyrkan är gjord av granit och små tegelstenar. Kupolerna är täckta med koppar och vid ingången finns ett monument över serber som dödades under Bosnienkriget. Interiör och inventarier Kyrkan är treskeppig. Ikonostasen, som är gjord av järn, tillverkades av Vasilij Mitrovićs ikonverkstad från Ugljevik. Övrigt Nära kyrkan finns en kyrkogård där många soldater som krigade under Bosnienkriget är begravda. Se även Östortodoxa kyrkor Religion i Bosnien och Hercegovina Källor CRKVA PETRA I PAVLA, SKELANI - www.manastiri-crkve.com