NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Socol

Socol (in serbo Сокол?, Sokol oppure Соколовац, Sokolovac, in ungherese Nérasolymos) è un comune della Romania di 2043 abitanti, ubicato nel distretto di Caraș-Severin, nella regione storica del Banato. Il comune è formato dall'unione di 5 villaggi: Baziaș, Câmpia, Pârneaura, Socol, Zlatița. Il comune, situato in zona di confine sulle rive del Danubio, è ufficialmente bilingue: sia il romeno che il serbo vengono usati nelle documentazioni ufficiali e nella segnaletica. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Socol
Socol (gmina)

Socol – gmina w okręgu Caraș-Severin w Rumunii. Składa się ze wsi Baziaș, Câmpia, Pârneaura, Socol i Zlatița. W Baziaș znajduje się stacja kolejowa (obecnie w ruinie) na najstarszej linii kolejowej w historii Rumunii Oraviţa–Baziaş. Według spisu powszechnego z 2011 roku gminę zamieszkiwały 1933 osoby, przy 2301 osobach według spisu z 2002 roku. Większość z nich stanowią Serbowie (50,39%), następnie Rumuni (35,9%), Romowie (5,38%) i Czesi (3,57%). 54,63% mieszkańców stanowią prawosławni Serbowie, zaś 22,71% prawosławni. Przypisy
Comuna Socol, Caraș-Severin

Socol (în sârbă Соколовац, cu alfabetul latin[*]​: Sokolovac) este o comună în județul Caraș-Severin, Banat, România, formată din satele Baziaș, Câmpia, Pârneaura, Socol (reședința) și Zlatița. Demografie Conform recensământului efectuat în 2021, populația comunei Socol se ridică la 1.602 locuitori, în scădere față de recensământul anterior din 2011, când fuseseră înregistrați 1.933 de locuitori. Cei mai mulți locuitori sunt români (49,13%), cu minorități de sârbi (38,39%) și cehi (2,75%), iar pentru 8,3% nu se cunoaște apartenența etnică. Din punct de vedere confesional, cei mai mulți locuitori sunt ortodocși sârbi (42,76%), cu minorități de ortodocși (24,09%), penticostali (15,73%), romano-catolici (4,31%), baptiști (2,68%) și fără religie (1,44%), iar pentru 8,74% nu se cunoaște apartenența confesională. Politică și administrație Comuna Socol este administrată de un primar și un consiliu local compus din 11 consilieri. Primarul, Olgița Ghiță[*]​, de la Partidul Social Democrat, este în funcție din 2012. Începând cu alegerile locale din 2024, consiliul local are următoarea componență pe partide politice: Personalități Miodrag Belodedici (n.1964), fotbalist. Note Vezi și Clisura Dunării Munții Almăjului - Locvei (sit SPA) Cheile Nerei - Beușnița (sit de importanță comunitară) Porțile de Fier (sit de importanță comunitară) Legături externe Anuarul Socec al Romaniei Mari 1924-1925 - online de la Biblioteca Congresului S.U.A.
Општина Соколовац (Румунија)

Општина Соколовац (рум. Comuna Socol) је општина у округу Караш-Северин у југозападној Румунији. Према попису из 2021. године у општини је било 1.602 становника. Седиште општине је насеље Соколовац. Значајна је по присутној српској националној мањини у Румунији. Природни услови Општина Соколовац се налази на месту дотока Дунава до простора Румуније, на самом улазу у румунски део Ђердапа (код месних Срба познат као Банатска клисура). Северни део општине је у доњем току реке Нере. Становништво Према попису из 2021. у општини Соколовац живело је 1.602 становника што је за 331 мање (-17,12%) у односу на попис из 2011. када је било 1.933 становника. За разлику од пописа из 2011. када су Срби били већинско становништво у општини, на попису из 2021. Румуни су постали релативна већина са 49,13% док су Срби постали мањина (38,39%). Тако је једина општина у Румунији у којој Срби чине већину остала само Свиница. Према попису из 2011. већинско становништво су били Срби којих је било 50,4%, затим следе Румуни са 35,9%, Роми са 5,4% и Чеси са 5,4% становништва. Села Соколовац и Луговет имају претежну српску већину, док су у Базјашу, Златици и Прњавору већина Румуни. На попису становништва из 1992. године општина је имала 2.434 становника, а већину су чинили Срби. Насељена места Општина се састоји из 5 насеља. Највеће насеље је Златица, а седиште општине се налази у Соколовцу. Види још Срби у Румунији Банатска клисура Караш-Северин Референце Спољашње везе Primăria Socol Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (27. март 2019) (језик: румунски)
Сокол (комуна)

Сокол (рум. Socol) — комуна у повіті Караш-Северін в Румунії. До складу комуни входять такі села (дані про населення за 2002 рік): Базіаш (69 осіб) Златіца (723 особи) Кимпія (643 особи) Пирняура (77 осіб) Сокол (789 осіб) Комуна розташована на відстані 376 км на захід від Бухареста, 63 км на південний захід від Решиці, 100 км на південь від Тімішоари. Населення За даними перепису населення 2002 року у комуні проживала 2301 особа. Національний склад населення комуни: Рідною мовою назвали: Склад населення комуни за віросповіданням: Посилання Дані про комуну Сокол на сайті Ghidul Primăriilor Примітки
Црква Светог свештеномученика Петра Дабробосанског у Војковићима

Храм Светог свештеномученика Петра Дабробосанског је храм Српске православне цркве који се налази у Војковићима у Републици Српској, Босни и Херцеговини. Припада Дабробосанској митрополији, архијерејском намесништву сарајевском и седиште је парохије у Војковићима. Првобитно је било предвиђено да црква буде посвећена Вазнесењу Господњем, али је након одлуке Светог архијерејског сабора СПЦ 1998. године да митрополита Петра Дабробосанског прогласи свештеномучеником одлучено да црква буде посвећена њему. Темељи храма Светог свештеномученика Петра Дабробосанског су освећени 13. јула 1991. године. Земљиште за градњу цркве је купљено. Урбанистичка дозвола је добијена 1990. године. Услед рата у Босни и Херцеговини изградња цркве је обустављена до лета 1998. године. Године 1997. започета је изградња црквеног дома, који је покривен у априлу 1998. године. Сала је преуређена за капелу. Током 1999. године опремљен је један стан за свештеника. За пароха прве парохије постављен је Цвијан Голубовић а за пароха друге парохије Јадран Даниловић. Црква је седиште две парохије у Војковићима које су основане 1996. године, издвајањем од которачке парохије. Ове парохије обухватају насеља: Доњи и Горњи Которац, Војковићи, Грлица, Крупац и Кијево. Референце Спољашње везе Чланак о цркви на сајту Митрополије дабробосанске Литература Чланак је преузет са званичног сајта Митрополије дабробосанске са ове странице, уз дозволу
Šatorské jezero

Šatorské jezero (bosensky Šatorsko jezero) je jezero v západní části Bosny a Hercegoviny. Nachází se pod nejvyšším vrcholem horského masivu Šator, podle něhož má i svůj název. Jezero je ledovcového původu. Nachází se v nadmořské výšce 1488 m. Ze severní, východní a jižní strany jej obklopují vrcholy Velkého a Malého Šatoru a Babiny Gredy. Svahy, které směřují k jezeru pokrývá většinou kleč a na jejich severním okraji se vyskytuje také Protěž alpská. Několik metrů od jezera se jihozápadně od něj nachází Šatorský pramen; na severovýchodní straně poté jezero odtéká, do údolí, díky čemuž si udržuje stále stejnou hladinu vody po téměř celý rok. Z jezera vytéká Šatorský potok a později řeka Unac. Samo jezero je široké 120 m, dlouhé 280 m a ve své centrální části dosahuje hloubky 6 metrů. Letní teplota vody se pohybuje okolo 17 °C, voda, která do jezera vyvěrá má teplotu okolo šesti stupňů. Od prosince do dubna je většinou zamrzlé a led může dosahovat až tloušťky 70 cm. Průzračnost jezera je až do hloubky čtyř metrů. Na dně jezera roste celá řada různých druhů řas a dalších podvodních rostlin. Jezero je veřejnosti přístupné ve směru od měst Bosansko Grahovo a Livno. Patří mezi hlavní turisticky navštěvovaná místa v pohoří Šator. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Šatorsko jezero na bosenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Šatorské jezero na Wikimedia Commons
Šatorsko Lake

Šatorsko Lake (Serbian: Шаторско језеро, romanized: Šatorsko jezero) is a lake in the western part of Bosnia and Herzegovina located at 1488 metres above sea level, directly below Šator mountain (1872 m) in the Dinaric Alps. The lake has a glacial origin and is 250 metres long and 120 metres wide, with the deepest point being 6 metres. The summer temperature is 17 °C while the source on the shore, which feeds it, is 6 °C. A few hundred metres to the north is the Bulino Vrelo spring, which is believed by the local population to have healing powers. See also Prekajsko Lake Unac River Drvar Neretva References External links Commission to Preserve National Monuments of Bosnia and Herzegovina
Šatorsko jezero

Šatorsko jezero je jezero na planini Šatoru u zapadnoj Bosni i Hercegovini. Nalazi se na visini od 1488 m nmv. Dugo je 200 m, široko 100 m, a duboko oko 7 m. Iz njega izvire Mlinski potok od kojeg kad se spoji sa Šatorskim potokom nastaje rijeka Unac. Vanjske poveznice
Шаторско језеро

Шаторско језеро је језеро на планини Шатор у западној Федерацији Босне и Херцеговине, БиХ. Налази се на висини од 1488 m нмв. Дугачко је 280 m, широко 150 m, а дубоко око 8 m. Језеро је једно од најљепших планинских језера у Босни и Херцеговини. Залеђено је од децембра до априла. На дну језера су биљке потамогетон, и због њих се језеро провиди и до 4 метра, скроз до дна осим у најдубљим дијеловима. Из њега извире Млински поток од којег кад се споји са Шаторским потоком настаје река Унац. Галерија Литература Мала енциклопедија Просвета (3 изд.). Београд: Просвета. 1985. ISBN 978-86-07-00001-2. Марковић, Јован Ђ. (1990). Енциклопедијски географски лексикон Југославије. Сарајево: Свјетлост. ISBN 978-86-01-02651-3. Референце Спољашње везе Преодац.орг: Сајт села Преодац (језик: српски)
Šatorsko Jezero

Šatorsko Jezero är en sjö i Bosnien och Hercegovina. Den ligger i entiteten Federationen Bosnien och Hercegovina, i den västra delen av landet, 140 km väster om huvudstaden Sarajevo. Šatorsko Jezero ligger 1 483 meter över havet. I omgivningarna runt Šatorsko Jezero växer i huvudsak blandskog. Runt Šatorsko Jezero är det ganska tätbefolkat, med 93 invånare per kvadratkilometer. Kommentarer Källor
Брод (крепост)

Брод (на хърватски: Tvrđava Brod) е крепост, построена през XVIII век от Ерцхерцогство Австрия в хърватския град Славонски брод за защита от османците. История В периода между 1715 и 1780 г. Австрия изгражда крепост в Славонски брод, по това време стратегически важен пункт по т.нар. Военна граница с Османската империя. Тази крепост на река Сава е част от мащабната отбранителна система от укрепления по протежение на границата, проектирана от принц Евгений Савойски през първата половина на XVIII в. За самото построяване са използвани местни селяни, които полагали принудителен труд и били задължени за нуждите на строителството да предоставят и коне за превоза на материали. По план крепостта трябва да побере 4000 войници и до 150 оръдия. Тя заема площ от 33 хектара и има правоъгълна форма с отбранителни канали около нея във формата на звезда. Състои се от три части – централна, външна и южна. В централната част се помещават 108 стаи с еднакви размери за настаняване на войниците, оръжейна, болница, аптека, пекарна, работилници. Тук се намира и параклисът на крепостта в стил барок посветен на Св. Ана. Днес в централната част има галерия с постоянна експозиция на хърватско модерно изкуство. Във външната част на укреплението са издигнати триъгълни бастиони, имащи за цел да възпрепятстват достъпа на врага. В южната част се намират зданието на главнокомандващия, в което днес се помещава Градският съвет на Славонски брод; Офицерският павилион, който сега приютява Музикалното училище на града; коняшните, кухнята и др. В годините между 1945 и 1990 г. крепостта служи за казарма на войници от югославската армия. В наши дни тя е част от културно-историческото наследство на Хърватия. Източници
Festung Brod

Die Festung Brod (kroatisch Tvrđava Brod) ist eine große kaiserliche und königliche Grenzfestung aus dem Zeitalter des Barock in Kroatien. Sie wurde zwischen 1715 und 1780 an der damaligen Militärgrenze an der Save erbaut. Sie befindet sich in der Stadt Slavonski Brod und ist als Sehenswürdigkeit für Besucher geöffnet. Brod hatte im 18. Jahrhundert eine bedeutende strategische Stellung als Übergang an der Militärgrenze zwischen dem Osmanischen Reich und der Habsburgermonarchie. Aus diesem Grund ließ Eugen von Savoyen diese Festung durch Frondienste der lokalen Bevölkerung errichten. Architektur Die Festung Brod wurde gleichförmig und sternförmig gestaltet. Da sich in der Umgebung keine Steine als Baumaterial befinden, wurde vorwiegend aus Ziegelsteinen gebaut. Sie war für die Unterbringung von 4000 Soldaten und 150 Kanonen ausgelegt und umfasst eine Gesamtfläche von 141 Morgen Land. Die Festung hatte drei Verteidigungslinien und wurde von Wassergräben umgeben. Im Jahr 1860 wurde die Festung als militärisch bedeutungslos aufgegeben. Erst zu Beginn des 20. Jahrhunderts durfte im näheren Umkreis gebaut werden. Zwischen 1945 und 1991 befand sich in der Festung eine Kaserne der Jugoslawischen Volksarmee. Die Festung heute Dieses einzigartige Bauwerk steht als Kulturdenkmal unter gesetzlichem Schutz und wird schrittweise erneuert. Innerhalb der Festung befindet sich die Galerie Ružić. Fotos Siehe auch Liste von Burgen und Schlössern in Kroatien Weblinks Kurzbeschreibung (kroatisch) Kurzbeschreibung (kroatisch) Festung Brod in: Mein schönes Slawonien an der Save Heimatseite der Galerie Ruẑić
Латински мост

Латинският мост (на босненски: Latinska ćuprija; на сръбски: Латински мост или Latinski most, в периода 1918-1992 се нарича Принципов мост) е сред най-старите мостове на река Миляцка в Сараево. Първият мост на това място е бил дървен и е посочен в преброителния списък на Босненския санджак от 1541 г. По-късно старият дървен мост е бил заменен от каменно съоръжение. По време на голямото наводнение в Сараево от 1791 г. мостът е повреден, като средствата за неговата реконструкция са дадени от хаджи Абдула Брига. Възстановяването му е продължило от 1798 до 1799 г. Реконструкцията е дело на местни майстори, което е посочено в документите от епохата. Смята се, че първоначално мостът е имал 4 стълба, на които се извивали 5 арки, но при регулацията на коритото на река Миляцка през 19 век стълб е бил зазидан и така мостът останал с 4 свода. Двата характерни преливника му придават известна самобитност, поради което са изобразени в герба на Сараево. По времето на Австро-Унгария към моста са добавени конзолни тротоари от 2-те му страни. Построен е от бигор и варовик. В миналото мостът е свързвал десния бряг на река Миляцка, където е бил католическият квартал, наричан „Латинлук“, с останалата част на Сараево. Оттук идва и името му – „Латински мост“. Близо до моста по време на Сараевския атентат през 1914 г. са убити наследникът на австро-унгарския трон ерцхерцог Франц Фердинанд и съпругата му София, херцогиня на Хоенберг. След покушението на моста е построен паметник, който е разрушен през 1918 г. Днес фрагменти от него се пазят в Музея на Сараево. В периода между 2-те световни войни, след Втората световна война и преди Войната в Босна и Херцеговина мостът е наречен „Принципов мост“ в чест на Гаврило Принцип. От 1992 г. мостът носи старато си име. Реконструиран е в периода 2003 - 2004 г. Външни препратки Информация за моста на сайта www.visitsarajevo.ba Архив на оригинала от 2011-06-18 в Wayback Machine. ((en))
Latinska ćuprija

Latinska ćuprija (česky Latinský most, původní název v časech Jugoslávie byl Principov Most) je historický most přes řeku Miljacka v Sarajevu. Patří mezi nejstarší mosty ve městě. V roce 2004 byl vyhlášen za kulturní památku. Poprvé je existence mostu zmíněna v zápisech z roku 1541, v období samotného vzniku Sarajeva. Tehdy to však ještě byl most dřevěný; kamenný je dochován až teprve z roku 1565. V letech 1739 a 1789 byl most poničen a musel být přestavěn jeden z jeho pilířů. 15. listopadu 1791 byl most při velké povodni poškozen, a tak musel být rekonstruován. Opravy financoval místní obchodník Abdulláh-aga Briga. Most byl natolik poškozen, že byl uzavřen po celých šest let, než byly nalezeny prostředky na jeho obnovu. Po obnově stavby byly na obou stranách mostu zřízeny prodejny se zbožím, z jejichž daní se umořovaly vysoké náklady na stavbu. Od roku 1950 byl most kulturní památkou v rámci SR Bosny a Hercegoviny. Stejný status získal i po válce v 90. letech. Most má čtyři oblouky a podpírají ho tři pevné pilíře spolu s kamennou stěnou na nábřeží. Je postaven tak, že pilíře se ve své horní části rozestupují do té míry, že je zde otevřený prostor. Most je pro Sarajevo jednou z nejvýznamnějších památek, a proto je i zobrazen na znaku a vlajce města. 28. června 1914 na staroměstské straně mostu u budovy knihovny spáchal Gavrilo Princip sarajevský atentát. V dobách Jugoslávie byl dokonce po něm pojmenován, původní název se vrátil po osamostatnění Bosny a Hercegoviny. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Latinska ćuprija na Wikimedia Commons
Latinerbroen

Latinerbroen (på bosnisk, kroatisk og serbisk: Latinska ćuprija / Латинска ћуприја, kendt som Principov most / Принципов мост - "Princip Broen" under den Yugoslaviske æra) er en osmannisk bro fra 1798 over floden Miljacka i Sarajevo, Bosnien-Hercegovina. Broens nordlige ende er stedet hvor mordet på ærkehertug Franz Ferdinand af Østrig blev begået af Gavrilo Princip i 1914, hvilket blev casus belli for 1. verdenskrig. Arkitektonisk og historisk Broen har fire buer og hviler foruden på flodens breder også på tre søjler i floden. De to hulrum (eller øjne) over midtersøjlerne er så karakteristiske, at de kan ses i Sarajevos byvåben. Grundet tung trafik i tiden under Østrig-Ungarn blev fortove på konsoller tilføjet broen. I den jugoslaviske æra var broen kendt som Principov most / Принципов мост - "Princips Bro". Attentat Den 28. juni 1914 ved svinget fra højre bred til en tilstødende gade, skød og dræbte den serbiske nationalist Gavrilo Princip Franz Ferdinand, arvingen til den østrig-ungarske trone. Dette var den umiddelbare årsag til begyndelsen på den 1. verdenskrig. Under den jugoslaviske æra blev broen omdøbt til "Princip", men blev atter tildelt sit oprindelige navn efter Krigene i Jugoslavien Referencer/eksterne henvisninger
Lateinerbrücke

Die Lateinerbrücke (Latinska ćuprija/Латинска ћуприја) ist eine osmanische Steinbogenbrücke über die Miljacka im Stadtzentrum von Sarajevo. Zu Zeiten Jugoslawiens war sie nach Gavrilo Princip, dem Attentäter auf Erzherzog Franz Ferdinand, als Principbrücke benannt. Das Attentat vom 28. Juni 1914, das als Auslöser des Ersten Weltkrieges gilt, ereignete sich am Nordende der Brücke. Geschichte Die Lateinerbrücke ist eine der ältesten bestehenden Brücken in Sarajevo. 1541 wurde erstmals eine Brücke an dieser Stelle erwähnt, die vermutlich aus Holz erbaut war. 1565 ist der Bau einer Steinbrücke an dieser Stelle erwähnt. Ein Hochwasser beschädigte die Brücke im Jahr 1791 schwer. In den Jahren 1798 und 1799 wurde sie restauriert. Drei Jahre nach der Ermordung von Franz Ferdinand ließ die Stadtverwaltung am 28. Juni 1917 das Sühne-Denkmal für den Erzherzog und seine Frau an der Lateinerbrücke einweihen. Nach dem Ende der österreichischen Herrschaft und der Errichtung des Königreiches Jugoslawien wurde das Denkmal wieder entfernt und die Brücke nach dem Attentäter Princip benannt. Ihren früheren Namen erhielt sie erst im Laufe des Bosnienkrieges zurück. Teile des Denkmals befinden sich heute im Museum von Sarajevo. Die Brücke bestand ursprünglich aus fünf Bögen, die auf vier Brückenpfeilern ruhten. In zwei Pfeilern befinden sich kreisrunde Öffnungen, die sogenannten „Augen“. Der größte Bogen mit den beiden Augen ist in stilisierter Form auch im Stadtwappen von Sarajevo zu finden. Im Zuge der Regulierung der Miljacka wurden der nördlichste Bogen und die Hälfte des ersten Pfeilers in die Uferbefestigung eingemauert, so dass die Brücke heute nur noch über vier Bögen verfügt. Zuletzt wurde die Lateinerbrücke in den Jahren 2003/2004 restauriert. Heute ist sie für den Straßenverkehr gesperrt. Name Der Name „Lateinerbrücke“ beruht auf der Tatsache, dass die Brücke die kürzeste Verbindung zwischen der römisch-katholischen Kathedrale in der Innenstadt und dem früher überwiegend katholisch bewohnten und daher als „Latinluk“ bezeichneten Viertel links des Flusses darstellt. Einzelnachweise Weblinks
Pont latin à Sarajevo

Le pont latin (en bosnien, en croate et en serbe latin : Latinska ćuprija) est situé en Bosnie-Herzégovine, sur le territoire la Ville de Sarajevo. Construit en 1798 et 1799, il est inscrit sur la liste des monuments nationaux de Bosnie-Herzégovine. C'est juste au nord de ce pont qu'eut lieu l'attentat de Gavrilo Princip contre l'archiduc François-Ferdinand d'Autriche le 28 juin 1914. En souvenir de cet attentat le pont a été nommé Pont Gravrilo Princip entre 1918 et 1992. Localisation Histoire Architecture Notes et références Voir aussi Articles connexes Liste de ponts de Bosnie-Herzégovine Monuments nationaux de Sarajevo Portail de la Bosnie-Herzégovine Portail de la Première Guerre mondiale Portail des ponts Portail de la protection du patrimoine
Latinska ćuprija

Latinska ćuprija jedan je od najpoznatijih mostova u gradu Sarajevu. Prvi put se spominje 1541. godine i prvotni most bio je vrlo vjerojatno od drvene građe. Prema popisu bosanskog sandžaka sagradio ga je Husein, sin nekog Širmerda. Godine 1565. nalazimo zapis da ga gradi sarajevski ajan Ali Ajni-beg od kamena. Tu je jasno naznačeno da postoji kameni most (ćuprija). Nalazi se na popisu Nacionalnih spomenika Bosne i Hercegovine. Povijest Oštećen je tri puta, prvo u poplavi 1739. godine, zatim 1789. godine porušen je priobalni svod odnosno luk a 1791. godine u većoj poplavi od kada je bio 6 godina van funkcije. Sredstva za njegovu obnovu daje Hadži Abdulah Briga a obnova je uslijedila između 1789./1799. godine. Most je imao četiri stupa s pet lukova ali je regulacijom Miljacke za vrijeme austrougarske uprave jedan stup zazidan. To se jasno može vidjeti zbog njegovog vrha koji se ne nalazi na sredini Miljacke odnosno mosta. Most je u to vrijeme proširen nogostupom a istrošene ploče od vapnenca zamijenjene su granitnim. Latinska ćuprija postala je međunarodno poznata kada je u blizini mosta izvršen atentat na prijestolonasljednika Austro-Ugarske Monarhije nadvojvodu Franju Ferdinanda. Taj događaj koji je poznat i kao Sarajevski atentat, smatra se kao službeni početak Prvog svjetskog rata. Od kraja Prvog svjetskog rata 1918. godine nosio je naziv Principov most po Gavrilu Principu koji je izvršio atentat, da bi mu se 1992. godine vratio naziv Latinska ćuprija. Spomenik umorstvu Godine 1917. na Latinskoj ćupriji podignut je Spomenik umorstvu, spomenik Franji Ferdinandu i njegovoj suprugi Sofiji. Spomenik je krajem 1918. godine, nakon nešto više od godine dana od postavljanja, razmontiran i sklonjen u baštu Zemaljskog muzeja Bosne i Hercegovine odakle je misteriozno nestao sredinom 1970-ih a danas se dijelovi spomenika nalaze u Umjetničkoj galeriji Bosne i Hercegovine, Trebinju i na Kobiljoj Glavi. Zanimljivosti Sredinom 18. stoljeća sarajevski su katolici mahom hrvatski kolonisti iz Dubrovnika, trgovci i majstori naseljeni u latinskoj mahali (četvrti). Pridjev "latinski" bio je aluzija na sljedbenike Rimokatoličke crkve. Most nije nazvan ni po svom osnivaču ni po vakifima koji su ga obnavljali, nego po rečenoj katoličkoj mahali na lijevoj obali. Izvori Vanjske povezice
Latin híd

A Latin híd (Latinska ćuprija) Szarajevó egyik átkelője a Miljacka felett. Egy 1541-ből fennmaradt hivatalos irat szerint a helyszínen egy Husszein nevű bőrös épített átkelőt. Egy későbbi dokumentum azt állítja, hogy ez a fahíd hamar megsemmisült, és Ali Ajni bej, egy ismert szarajevói polgár kőből építtetett egy új átkelőt a helyén. A hidat 1791-ben elmosta az árvíz. A ma látható ötívű átkelőt egy vagyonos kereskedő, Abdullah Briga pénzügyi támogatásával emelték. A híd Szarajevó katolikus (latin) negyedéről kapta a nevét, amely a Miljacka bal partján terült el. 1918 és 1993 között Pricip híd (Principov Most) volt a neve, arra emlékeztetve, hogy a hídfőnél gyilkolta meg Ferenc Ferdinándot a szerb Gavrilo Princip. Ez a merénylet vezetett az első világháború kitöréséhez. Jegyzetek Források ↑ Destination Sarajevo: The Latin Bridge. Destination Sarajevo. Hozzáférés: 2025. június 14..