NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Федерация Боснии и Герцеговины

Федера́ция Бо́снии и Герцегови́ны (босн. и хорв. Federacija Bosne i Hercegovine , серб. Федерација Босне и Херцеговине) — государственное образование на территории бывшей югославской республики Босния и Герцеговина, созданное в результате Вашингтонского соглашения 1994 года. В некоторых СМИ именуется неофициальным названием Мусульмано-хорватская федерация. В состав Федерации вошли территории, контролировавшиеся официальными властями Республики Босния и Герцеговина, и территории самопровозглашённой Хорватской республики Герцег-Босна. Столица — Сараево. Площадь составляет 26 076 км². В Федерации проживают 2,4 млн человек. Денежной единицей является конвертируемая марка. Фактически не имеет никаких признаков федерации, поскольку в 1994 году были федерированы в общее государство не существующие сейчас административные единицы (кантоны), а мусульманское и хорватское де-факто независимые государственные образования с неопределёнными, постоянно меняющимися в ходе вооружённого конфликта границами. То есть речь идёт о федерации народов, а не о федерации тех государств, которые прекратили своё существование в 1994 году в результате объединения. Сербы также считаются одним из государствообразующих народов Федерации, в своё время это было связано с желанием боснийских мусульман при помощи их союзников, проводивших военную операцию против сербов, в дальнейшем интегрировать в состав Федерации и сербов тоже. Но это не удалось сделать вооружённым путём, поэтому в 1995 году сербы получили статус отдельного от Федерации образования (энтитета), а статус сербов в Федерации, составляющих там только 3 % населения, остался лишь формальностью. Граничит на западе и севере (через анклавы Посавского кантона) с Хорватией, на севере и востоке — с Республикой Сербской. Имеет небольшой выход к Адриатическому морю — около 24,5 км береговой линии. Кантоны Унско-Санский Посавский Тузланский Зеницко-Добойский Боснийско-Подринский Среднебоснийский Герцеговино-Неретвенский Западногерцеговинский Сараевский Герцегбосанский Города Население Федерации Боснии и Герцеговины принадлежит 51 % территории Боснии и Герцеговины и проживает 62,1 % населения. Экономика Доходы населения С 1 января 2026 года минимальный размер оплаты труда нетто в Федерации Боснии и Герцеговины составляет 1027 марок (525,12 евро). Средний размер оплаты труда брутто в Федерации Боснии и Герцеговины по состоянию на март 2026 года составляет 2658 марок (1359,63 евро), а нетто 1700 марок (869,59 евро). См. также Война в Боснии и Герцеговине Хорватско-боснийский конфликт Республика Босния и Герцеговина Хорватская республика Герцег-Босна Вашингтонское соглашение Республика Сербская Округ Брчко Примечания Ссылки Vlada Federacije Bosne i Hercegovine (босн.) (хорв.) (серб.) (англ.)
Federacija Bosne in Hercegovine

Federacija Bosne in Hercegovine (krajše Federacija BiH) je poleg Republike Srbske ena od dveh političnih entitet, ki sestavljata državo Bosno in Hercegovino. Površinsko zaseda 51 % državnega ozemlja, demografsko pa območja večinsko bošnjaškega in hrvaškega prebivalstva - ne glede na to so bili po odločitvi ustavnega sodišča Srbi prepoznani kot tretja narodnost federacije, kar se je zgodilo tudi z bošnjaškimi in hrvaškimi prebivalci Republike srbske. Federacija je nastala po Washingtonskem sporazumu 18. marca 1994, ki je ustanovil ustavodajno skupščino. Njen nastanek, kot tudi nastanek druge entitete, je bil v času pogajanj za končanje bosanske vojne učinkovita razdelitev sprtih strani v poddržavne politične enote, ki so vsaj približno ustrezale demografski razmejitvi BiH. V današnjem času ima Federacija BiH svojo prestolnico Sarajevo, predsednika, vlado, parlament, carinski sistem in policijo, pošto ter letalsko družbo. Upravno je federacija razdeljena na deset kantonov.
Federationen Bosnien och Hercegovina

Federationen Bosnien och Hercegovina (bosniska och kroatiska: Federacija Bosne i Hercegovine, serbiska: Федерација Босне и Херцеговине) är den ena av Bosnien och Hercegovinas två entiteter. Den andra är Serbiska republiken. Historia Federationen Bosnien och Hercegovina bildades genom Washingtonavtalet 1994 då regeringen i den kroatiska republiken Herceg-Bosna gick samman med den bosniakiska regeringen. I och med Daytonavtalet 1995 blev federationen en entitet i staten Bosnien och Hercegovina. Demografi Federationen är i huvudsak bebodd av bosniaker och kroater vilket gör att den ibland informellt kallas muslim-kroatiska federationen. Dock fastslog den konstitutionella domstolen år 2001 att serber skulle förklaras som den tredje konstitutionella folkgruppen i federationen. Detsamma hände i Serbiska republiken för kroater och bosniaker. Enligt en uppskattning av befolkningen 2002 utgjorde bosniaker majoriteten av befolkningen med 70 procent och kroater den näst största befolkningsgruppen med 28 procent. Serber utgjorde cirka 1,6 procent men antalet är i dag troligen högre då serber kontinuerligt återvänder från Serbiska republiken och Serbien till sina hem som de hade före kriget. Serber är i majoritet i kommunerna och städerna Drvar, Bosansko Grahovo, Glamoč och Bosanski Petrovac. Politik Federationen Bosnien och Hercegovina är en federation bestående av 10 kantoner. Federationen har långtgående självstyre inom Bosnien och Hercegovina och varje kanton har betydande självstyre inom federationen. Se federationen Bosnien och Hercegovinas kantoner. Federationen består av för närvarande 79 kommuner. Federationen har en president och två vicepresidenter. Av dessa ska en vara bosniak, en kroat och en serb. De väljs av parlamentet. Presidenten och vicepresidenterna utser regeringen, som består av en premiärminister och 16 ministrar, av vilka åtta ska vara bosniaker, fem kroater och tre serber. Federationens parlament består av representanthuset, bestående av 98 direktvalda ledamöter, och folkens hus, bestående av 58 ledamöter, 17 bosniaker, 17 kroater, 17 serber och sju andra, som utses av kantonernas parlament. De fem största städerna i Federationen Bosnien och Hercegovina Sarajevo Tuzla Zenica Mostar Bihać Andra större städer Travnik Livno Cazin Tomislavgrad Bosanska Krupa Gradačac Tešanj Sanski Most Srebrenik Široki Brijeg Visoko Goražde Kantoner I. - Una-Sana kanton II. - Posavina kanton III. - Tuzla kanton IV. - Zenica-Doboj V. - Bosna-Podrinje kanton VI. - Centrala Bosnien kanton VII. - Hercegovina-Neretva kanton VIII. - Västra Hercegovina kanton IX. - Sarajevo kanton X. - Kanton 10 Se även Republika Srpska Galleri Referenser Noter Webbkällor World Statesmen.org Bosnia and Herzegovina uppdaterad 2007-03-30 CIA The World Factbook Bosnia and Herzegovina uppdaterad 2007-04-17 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Federationen Bosnien och Hercegovina.
Света Троица (Мостар)

„Света Троица“ (на сръбски: Црква Светој тројици) е православна църква в град Мостар, Босна и Херцеговина. Част е от Захумско-херцеговинската и Приморска епархия на Сръбската православна църква и е катедрален храм на епархията от построяването си в 1873 до разрушението в 1992 година. В края на XIX век е най-голямата църква на Балканите. История Църквата е дело на видния български дебърски майстор строител Андрей Дамянов и е завършена в 1873 година. Дамянов вероятно участва и във вътрешната декорация на храма. Известна негова икона от храма е „Иисус Христос“. Разрушена е напълно в юни 1992 година по време на Войната в Босна и Херцеговина. Реновацията на църквата започва в 2010 година. Бележки
Holy Trinity Cathedral, Mostar

The Holy Trinity Cathedral (Serbian: Саборнa црква Свете Тројице, romanized: Saborna crkva Svete Trojice) is an Eastern Orthodox church located in Mostar, Bosnia and Herzegovina. It is under jurisdiction of the Eparchy of Zachlumia, Herzegovina, and the Littoral of the Serbian Orthodox Church and served as its cathedral church from 1873 until its destruction during the Bosnian War in 1992. It has been under reconstruction since 2011. History The church was the work of the prominent architect Andrey Damyanov and was built between 1863 and 1873. Gallery See also Eparchy of Zachlumia, Herzegovina, and the Littoral Church of the Nativity of the Theotokos, Mostar Žitomislić Monastery Serbs of Mostar References External links Official website (in Serbian)
Cathédrale de la Sainte-Trinité de Mostar

La cathédrale de la Sainte-Trinité (en serbe cyrillique : Саборна црква Свете тројице ; en serbe latin : Saborna crkva Svete trojice) est un édifice religieux orthodoxe serbe située à Mostar, en Bosnie-Herzégovine. Elle a été construite entre 1863 et 1873 et est inscrite sur la liste des monuments nationaux de Bosnie-Herzégovine. L'église, entièrement détruite lors de la guerre de Bosnie, est en cours de reconstruction. Histoire La cathédrale est construite entre 1863 et 1873. De style byzantin, elle était l'une des plus grandes églises orthodoxes des Balkans au XIXe siècle. Elle est entièrement détruite en juin 1992 par les troupes croates du HVO lors de la guerre de Bosnie La reconstruction de l'édifice, à l'identique, commence en 2009 et sept ans plus tard, le gros œuvre est achevé. Elle devrait être terminée en 2023. Notes et références Voir aussi Article connexe Monuments nationaux de Mostar Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Bosnie-Herzégovine Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail de la protection du patrimoine Portail du christianisme orthodoxe
Saborna crkva u Mostaru

Saborna crkva u Mostaru je bila saborna crkva Zahumsko-hercegovačke i primorske eparhije Srpske pravoslavne crkve od 1873. godine do 1992. godine. Bila je najveća crkva na Balkanu do kraja 19-og stoljeća. Povijest Saborna crkva je sagrađena 1873. godine i predstavljala je jedan od simbola grada Mostara. Nalazi se na lokaciji Brankovac. Velelepna, monumentalna i živopisna crkva posvećena Svetoj trojici bila je jedan od najviših i najljepših pravoslavnih crkava na Balkanu. Slava Saborne crkve u Mostaru je Praznik Pedesetnice (Silazak Svetog duha na apostole). Crkva je potpuno srušena u ratu 1992. godine. Dana 15. lipnja 1992. crkva je granatirana a onda zapaljena, a nedugo potom i minirana. Saborna crkva u Mostaru je građena u periodu od 1863. do 1873. godine. Novac za gradnju dali su pravoslavci Mostara i okoline. Veliki prilog poslao je sultan Abdul Aziz, a dio novca darovan je iz Rusije. Graditelji crkve bili su Spasoje Vulić i Andrej Damjanov. Crkva je Bazilikalne osnove, s malim i malobrojnim otvorima, nadogradnja je bizantijskog stila sa šest nejednakih kupola na visokim ostakljenim tamburima, koji su osvijetljavali unutrašnjost. Zvonik koji je građen u baroknom stilu, atike s gotičkim i orijentalnim šiljcima i bogata plastika oko otvora, bile su stilske karakteristike Saborne crkve u Mostaru. Spoljne mere crkve u osnovi su 26 x 45 m, visina centralne kupole je 30 m, a visina zvonika s krstom je 45 m. U unutrašnjosti crkve dominirali su elementi u bogatom pozlaćenom duborezu, impozantni oltar s 44 ikone, klasicistička ulja na platnu, kružno stepenište s propovjednicom i svečana prijestolja za episkopa i svećenike. Krajem 20. stoljeća, središnju kupolu i južni zid oslikali su grčki freskoslikari. Velika trodjelna kamena kapija, djelo arhitekte Momira Korunovića, izvedena je početkom 20. stoljeća u stilu nacionalno-romantičarskog ekspresionizma. Obnova Saborne crkve u Mostaru započeta je 2010. godine. U crkvi je 1888. sahranjen mitropolit Leontije Radulović čije su relikvije pronađene 2010. prilikom obnove crkve. Izvori Vanjske poveznice Saborna crkva u starom ruhu uskoro u razglednici Mostara
Sobór Trójcy Świętej w Mostarze

Sobór Trójcy Świętej – prawosławny sobór katedralny w Mostarze, wzniesiony w 1873 i zniszczony w 1992 podczas wojny w Bośni i Hercegowinie. Odbudowywany od 2004. Historia W XVIII w. w Mostarze żyło największe w Hercegowinie skupisko prawosławnych Serbów, zaś od 1767 w mieście znajdowała się siedziba prawosławnych metropolitów zahumskich i hercegowińskich. Prace nad budową soboru, przy którym zamierzano otworzyć także dwie serbskie szkoły i siedzibę biskupa, rozpoczęto w 1863. Początkowo pracami kierował mistrz Spasoje Vulić z Popovego Polja, ale mostarscy Serbowie byli niezadowoleni z jego pracy i w 1868 zatrudnili na jego miejsce Andriję Damjanowa-Zografskiego z Welesu, który w tym samym roku ukończył budowę soboru katedralnego w Sarajewie. Budowa soboru trwała wolno z powodu trudności finansowych. Inwestycję wsparł wówczas kwotą 100 000 groszy sułtan Abdülaziz, dary pieniężne przekazywali również mieszkańcy Mostaru. Konsekracja budowli miała miejsce w 1873. Sobór został zniszczony w czasie wojny w Bośni i Hercegowinie. Elementy wyposażenia budynku, wyniesione przed jego spaleniem, przechowywane są w Trebinju. W 2004 rozpoczęto wstępne prace przygotowujące do odbudowy budynku, w 2010 rozpoczął się ich główny etap. Łączny koszt inwestycji oszacowano na 10 mln marek, z czego państwo bośniackie przekazało 250 tys.. Architektura Sobór w Mostarze został wzniesiony z kamienia. Reprezentował styl eklektyczny, łączący elementy barokowej architektury cerkwi serbskich w Austro-Węgrzech oraz starszego stylu bizantyjsko-bałkańskiego. Styl taki był efektem osobistych poszukiwań twórczych architekta; wzniósł on na Bałkanach jeszcze trzynaście podobnych świątyń prawosławnych. Była to budowla orientowana, zbudowana na planie krzyża, z kopułą na przecięciu nawy głównej i bocznej, wspartą na czterech filarach. Kolejne trzy kopuły wzniesiono nad pomieszczeniem ołtarzowym. Do cerkwi prowadziły trzy wejścia: od frontu, przez przedsionek z dzwonnicą, oraz od strony północnej i południowej. Okna w budynku były wydłużone, zamknięte półkoliście, na ścianach północnej i południowej było ich po siedem. W prezbiterium znajdowały się trzy okna. Cerkiewna dzwonnica zbudowana została na planie kwadratu o boku 8,5 metra. Świątynia miała łącznie 50 metrów długości i 26 metrów szerokości. We wnętrzu budynku znajdował się ikonostas wykonany w stylu neoklasycystycznym najprawdopodobniej przez architekta Damjanowa. Sobór znajdował się na wzgórzu w obrębie dzielnicy Brankovac (Perkovina) i był jedną z dominant w panoramie Mostaru. Przypisy
Саборна црква у Мостару

Саборна црква Свете Тројице у Мостару је саборни храм епархије захумско-херцеговачке Српске православне цркве. Била је највећа црква на Балкану до краја 19. вијека. Уништена је током рата у Босни и Херцеговини, али је обновљена 2010. Историја Саграђена је 1873. године и представљала је један од симбола града Мостара. Налази се на локацији Бранковац. Велелепна, монументална и живописна црква посвећена Светој Тројици била је један од највиших и најлепших православних храмова на Балкану. Храм је потпуно срушен у рату 1992. године. Храм је 15. јуна 1992. гранатиран а онда запаљен, а недуго потом и миниран. Саборни храм Свете Тројице грађен је у периоду од 1863. до 1873. године. Новац за градњу дао је српски живаљ Мостара и околине. Велики прилог послао је султан Абдул Азиз, а део новца дарован је из Руске Империје. Градитељи цркве били су Херцеговац Спасоје Вулић и неимар Андреја Дамјанов. Храм Свете Тројице је Базиликалне основе, са малим и малобројним отворима, надоградња је византијског стила са шест неједнаких купола на високим остакљеним тамбурима, који су освјетљавали унутрашњост. Звоник који је грађен у барокном стилу, атике са готичким и оријенталним шиљцима и богата пластика око отвора, биле су стилске карактеристике Цркве Свете Тројице у Мостару. Спољне мере цркве у основи су 26 x 45 m, висина централне куполе је 30 m, а висина звоника са крстом је 45 m. У унутрашњости цркве доминирали су елементи у богатом позлаћеном дуборезу, импозантни олтар са 44 иконе, класицистичка уља на платну, кружно степениште са проповедницом и свечана престола за владику и свештенике. Крајем 20. века, централну куполу и јужни зид осликали су грчки фрескосликари. Велика троделна камена капија, дело архитекте Момира Коруновића, изведена је почетком 20. века у стилу национално-романтичарског експресионизма. Слава Саборне цркве у Мостару је Празник Педесетнице (Силазак Светог духа на апостоле). Рушење и обнова храма Саборна црква Свете Тројице запаљена је и до темеља порушена, 15. јуна 1992. године од Муслимана у јединицама ХОС-а. Обнова Цркве Свете Тројице започета је 2010. године. У цркви је 1888. сахрањен митрополит Леонтије Радуловић чије су мошти пронађене 2010. приликом обнове цркве. Освећење крстова за обновљену цркву било је 4. новембра 2018. Галерија Референце Спољашње везе Девастирана Саборна црква у Мостару (СПЦ, 7. децембар 2022)
Zavala Monastery

The Zavala Monastery (Serbian: Манастир Завала, romanized: Manastir Zavala; Croatian: Samostan Zavala) is a Serbian Orthodox monastery located in the village of Zavala on the southwestern edge of Popovo Polje, in Ravno, Bosnia and Herzegovina municipality, in the southernmost part of Bosnia and Herzegovina. The northern wall of the monastery's church is situated within a cave. This monastery is also known as a place where Basil of Ostrog entered into monasticism. History The Zavala Monastery was first mentioned in 1514, when abbot Serafion bought a vineyard in Orahov Do from certain Božo, son of Radoslav. Two years later, in 1516, the Ottomans ordered the destruction of Catholic churches built before the conquest of Herzegovina. For this reason, many Catholics in the wider Popovo Polje region converted to Eastern Orthodoxy. The proximity of the Zavala monastery was the main factor in their conversion. In 1587, the monastery received approval from the Sultan to be renovated according to the original dimensions. During World War II, the monastery suffered major damage, and in the Bosnian War, it was further damaged and abandoned. In the early 21st century, the frescoes were restored, the church and dormitories were renovated, and the monastery became active again. The site of the restored monastery, together with Zavala's village old architecture and stone masonry, and with Vjetrenica cave, constitutes cultural-historic, architectural and natural assemble, protected by KONS as an important national monument of Bosnia and Herzegovina. Because of its importance as national heritage, as well as tourist and ambiental attraction, the site is also placed on the UNESCO Tentative list for inscription into UNESCO World Heritage Site list. See also List of Serbian Orthodox monasteries Footnotes References Web sites Books Journals "Zavala graditeljska cjelina". Sarajevo: Commission to preserve national monuments KONS. 5 March 2003. Retrieved 5 May 2026. External links Media related to Zavala monastery at Wikimedia Commons
Zavala kolostor

A Zavala kolostor (szerbül: Манастир Завала, romanizálva: Manastir Zavala) szerb ortodox kolostor Zavala faluban. A Popovo Polje (Popovo síkság) délnyugati szélén található, Bosznia-Hercegovina déli részén. Helyszín és történet A kolostor Trebinje városától mintegy 55 kilométerre nyugatra található, a Boldogságos Szűz Mária bemutatásának szentelték. A templom északi fala egy barlanghoz tartozik. Ezt a monostort úgy is ismerik, mint azt a helyet, ahol Szent Bazil (1610–1671) a szerzetesi életet választotta. Žitomislić és Tvrdoš mellett Zavala Kelet-Hercegovina egyik legfontosabb szerzetesi épülete. A kolostor első írásos emléke a 16. századból származik. A 17. és a 18. század elején a velencei–török háborúk során többször megrongálódott, 1722-ben pedig elpusztult. A 19. században restaurálták. A második világháborúban a kolostor súlyos károkat szenvedett, a boszniai háborúban pedig tovább rongálódott és elhagyatottá vált. 2000 és 2002 között a kolostort teljesen felújították. A kolostortemplom 2003 óta szerepel Bosznia-Hercegovina nemzeti műemlékeinek listáján. Zavala és Vjetrenica A háború után a kolostort helyreállították, és a régi építészeti és kőfalazatú Zavala faluval, valamint a Vjetrenica-barlanggal együtt kultúrtörténeti, építészeti és természeti együttest alkotnak, amelyet a KONS Bosznia-Hercegovina fontos nemzeti műemlékeként véd. Nemzeti örökségként, valamint turisztikai és környezeti vonzereje miatt a helyszín felkerült az UNESCO Világörökség javaslati listájára is, amely a világörökségi helyszínné válás első lépése. Képgaléria Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Zavala Monastery című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. Források Zavala – Az ortodox szerzetesség és ami mögötte van Kultour Vándor (magyarul) Туристичка организација Републике Српске: Манастир Завала (A Szerb Köztársaság turisztikai szervezete: Zavala kolostor) (szerbül) Туризам Републике Српске: Манастир Завала Archiválva 2022. március 31-i dátummal a Wayback Machine-ben (A Boszniai Szerb Köztársaság turizmusa: Zavala kolostor) (szerbül) Епархија захумско-херцеговачка: Манастир Завала (Halomfölde-Hercegovinai egyházmegye: Zavala kolostor) (szerbül) Kapcsolódó szócikkek Bosznia-Hercegovina világörökségi helyszínei Bosznia-Hercegovina javasolt világörökségi helyszínei
Monaster Zavala

Monaster Zavala – prawosławny męski klasztor w eparchii zahumsko-hercegowińskiej i nadmorskiej. W przeszłości jeden z najważniejszych ośrodków serbskiego życia religijnego w Hercegowinie, obok monasterów Tvrdoš i Žitomislić. Święto patronalne klasztoru przypada w święto Wprowadzenia Matki Bożej do Świątyni. Położony na terenie wsi Popove Polje, 50 km na zachód od Trebinje. Historia Moment powstania wspólnoty nie jest znany. Według legendy pierwszą świątynię zbudował w pobliżu dzisiejszego monasteru Konstantyn Wielki, którego zachwyciła pobożność miejscowych chrześcijan i który podarował dla nowo wzniesionej budowli sakralnej ikonę Matki Bożej. Wizerunek ten kilkakrotnie w cudowny sposób przenosił się na skałę, w pobliże wejścia do jaskini, sugerując, że to tam powinna powstać świątynia, tak też ostatecznie się stało. Główna część obiektu sakralnego znalazła się w jaskini. Pierwsza pisemna wzmianka o monasterze Zavala pochodzi jednak dopiero z 1514, z dokumentu zakupu winnicy w Orahovym Dole przez wspólnotę mniszą. W tym okresie klasztor był ważnym ośrodkiem przepisywania ksiąg cerkiewnych, posiadał również bogatą bibliotekę, w której znajdowały się zarówno księgi serbskie (z Belgradu i Sremskich Karlovców), jak i rosyjskie oraz kolekcja serbskich dokumentów i rękopisów świeckich. W 1587 monaster był remontowany, na początku XVII w. freski na terenie monasteru wykonał serbski malarz i mnich Jerzy (Mitrofanović), który najprawdopodobniej był również twórcą ikonostasu. Życie zakonne w klasztorze rozpoczynał św. Bazyli Ostrogski. Monaster Zavala został splądrowany przez ustaszy w czasie II wojny światowej, po zakończeniu działań wojennych miała miejsce jego odbudowa, a mnisi powrócili do miejscowości. Po raz drugi zabudowania klasztorne zostały sprofanowane i zniszczone w czasie wojny w Bośni i Hercegowinie, wtedy też całkowicie zniszczona została sąsiadująca pierwotnie z monasterem serbska wieś Zavala. Po zakończeniu działań wojennych monaster ponownie odnowiono. Pod kierunkiem przełożonego klasztoru, ihumena Bazylego, odnowiono freski Mitrofanovicia, wnętrze cerkwi oraz budynek mieszkalny dla mnichów. Przypisy