NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Ponte Velha do Centro Histórico de Mostar

Stari Most (em bósnio/croata/sérvio Stari most/Стари мост, "Ponte Velha") é uma ponte do século XVI na cidade de Mostar, Bósnia e Herzegovina, que cruza o rio Neretva e liga as duas partes da cidade. A Ponte Velha permaneceu firme por 427 anos, até ser destruída em 9 de novembro de 1993, na Guerra da Bósnia. Logo depois, um projeto foi feito a fim de reconstruí-la, sendo a ponte reaberta em 23 de julho de 2004. Construção A ponte original foi construída por Solimão, o Magnífico, em 1557 a fim de realocar uma antiga ponte suspensa de madeira, bastante instável. A construção demorou nove anos, sendo terminada entre 19 de julho de 1566 e 7 de julho de 1567. Pouco se sabe sobre os responsáveis, mas acredita-se que seu projetista foi Mimar Hayruddin, um arquiteto otomano. Destruição Com a destruição da ponte, outra, temporária foi erguida. A responsabilidade da destruição da ponte é da artilharia de fogo Bósnia-Croata, durante a Guerra da Bósnia Reconstrução Com o final da guerra, planos foram feitos para reconstruir a ponte. O Banco Mundial, a UNESCO, a Instituição Aga Khan Trust for Culture e o Fundo Mundial de Monumentos realizaram uma coalizão para supervisionar a reconstrução da ponte. Fundos adicionais vindos da Itália, Holanda, Turquia, Croácia e do Conselho do Banco de Desenvolvimento Europeu, bem como do governo Bósnio também foram utilizados. Mergulho É uma tradição entre os jovens da cidade, pular da ponte no rio Neretva. Como o Neretva é muito frio, isto é muito arriscado e apenas os mais experientes e treinados fazem esta tentativa. A prática data de tempos antigos, mas o primeiro pulo registrado é datado de 1664. Em 1968 uma competição de mergulho teve início em todo verão. A primeira pessoa a pular da ponte desde que foi reaberta foi Enej Kelecija, um local que hoje em dia mora nos Estados Unidos. Referências Ligações externas Reabilitação do design da Ponte Velha Comissão Nacional para Preservação dos Monumentos webcams ao vivo da ponte
Stari Most

Stari Most (în bosniacă Stari most, tradus în română: „Podul Vechi”) este un pod construit în secolul al XVI-lea în Mostar, Bosnia și Herțegovina, care traversează râul Neretva și leagă cele două părți ale orașului. Podul a fost proiectat de arhitectul otoman Mimar Hajruddin, în timpul lucrărilor de fortificare a orașului Mostar care aparținea Imperiului Otoman. Podul era o minune a tehnicii vremii sale, având lungimea de 20 m și un singur arc, înalt de 29 m, realizat din zidărie de piatră. Blocurile de calcar cu granulație fină erau unite prin scoabe de fier fixate cu plumb topit. Tradiția spune că mortarul folosit a fost pregătit și cu albuș de ou, pentru a-i mări rezistența. Construcția a început în 1557 și a durat 9 ani. La capetele podului se află două turnuri, Helebija și Tara, denumite „mostari” (paznicii podului). Primele deteriorări ale podului, care rezistase nevătămat în ambele războaie mondiale, s-au produs în mai 1991, când artileria sârbă, comandată de Miodrag Perušić, a lovit podul în două locuri și a dărâmat clădirile aflate la capetele sale. Podul Vechi a rezistat 427 de ani, până pe 9 noiembrie 1993, când a fost distrus în timpul războiului bosniac de o serie de 60 de lovituri trase de tunurile tancurilor forțelor croate ale Republicii Croate Herțeg-Bosnia. Zece ani mai târziu, guvernul bosniac a hotărât reconstrucția podului cât mai aproape de forma sa inițială, folosind aceleași materiale și tehnologii. O parte din piatră a fost recuperată din apele râului, restul a fost adusă de la aceeași carieră de piatră folosită și de otomani. Podul inițial era construit din 456 de blocuri de calcar. La reconstrucție s-au utilizat 1.088 de blocuri de calcar, cioplite manual, în același fel ca și cele originale. Lucrările au fost finalizate în 2004 și podul a fost inaugurat la 23 iulie 2004. Patrimoniu mondial UNESCO Podul „Stari Most” a fost înscris în anul 2005 pe lista patrimoniului cultural mondial UNESCO. Note Vezi și Locuri din Patrimoniul Mondial UNESCO
Стари мост (Мостар)

Стари мост је мост преко ријеке Неретве у Мостару. Саграђен је између 1557. и 1566. године, дјело турског градитеља Хајрудина. Историја Прије изградње Старог моста, на његовом мјесту се налазио дрвени висећи мост. Висећи мост је је на крајевима био причвршћен за куле у којима су се налазили стражари, односно мостари који су наплаћивали мостарину. Садашњи камени мост је изграђен у вријеме османске власти. Османлије су на копљима ограде Старог моста по наређењу Али-паше Ризванбеговића стављали одсјечене српске главе. Рушење и обнова Током рата у Босни и Херцеговини (1992–1995) мост је 9. новембра 1993. Хрватско вијеће одбране (ХВО) срушило као дио кампање гранатирања и тероризирања Мостара. Дан раније ХВО је почео с кампањом рушења моста испаљујући десетине пројектила у лук и куле, што је окончано сутрадан. Генерал и осуђени ратни злочинац Слободан Праљак у покушају одбране и избјегавања одговорности за рушење моста објавио је документ "Како је срушен Стари Мост", у којем је аргументирао да је експлозив или мина постављена на мост или испод њега, што је уз гранатирање резултирало рушењем моста. Већина историчара одбацила је те тврдње. Европски историчари Холм Сундхаусен и Мари-Жанин Чалић тврде да је мост срушен гранатирањем ХВО-а или Хрватске војске (ХВ), а слично мишљење о одговорности хрватских јединица изразио је Међународни кривични суд за бившу Југославију у пресуди "Прлић и други" (ИТ-04-74). Академици су оцијенили да је мост имао малу војну важност и да је гранатирање било примјер намјерног уништавања културног добра, посебно Старог моста, који је био симбол спајања различитих заједница. Андрас Ридлмаyер описао је рушење као чин "убијања сјећања", гђе је заједничко културно наслијеђе намјерно уништавано. Након обнове 2004. године Стари мост је 2005. уврштен на попис свјетске културне баштине УНЕСКО-а. Познат је као један од симбола Мостара. Види још Списак мјеста Свјетске баштине у Европи Музеј Стари мост Референце Литература Pašić, Amir (1994). Islamic Architecture in Bosnia and Hercegovina (na jeziku: енглески). Istanbul: Organisation of Islamic Conference, Research Centre for Islamic History, Art, and Culture. COBISS.BH 512024528 Muravljov, Mihailo; Stevanović, Boško (2011). . „Stari kameni most u Mostaru posvećeno sećanju na prof. Dr Milana - Gileta Gojkovića” (PDF). Izgradnja. Beograd: Udruženje inženjera građevinarstva, geotehnike, arhitekture i urbanista "Izgradnja". 65 (1—2): 37—47. ISSN 0350-5421. COBISS.SR 55831 Andrejević, Andrej (1990). . „Neimar Hajredin i njegov rad u Hercegovini” (PDF). Херцеговина. Мостар: Архив Херцеговине : Музеј Херцеговине : Регионални завод за заштиту споменика културе и природе (7/8): 39—51. ISSN 0351-4552. COBISS.SR 44823 COBISS.SR 8590860 Roso Popovac, Maja (2015). One-span Ottoman bridges in Bosnia and Herzegovina (на језику: енглески). Mostar: Univerzitet "Džemal Bijedić", Građevinski fakultet, (Mostar : Solvej). ISBN 978-9958-9170-8-0. COBISS.SR 22239494 COBISS.BH 22239494 Спољашње везе Стари мост онлајн Сајт о реконструкцији моста
Stari most

Stari most (bosniska: Gamla bron) är en historisk bro över floden Neretva i Mostar i Bosnien och Hercegovina. Den invigdes ursprungligen 1566, efter Süleyman den stores förordnande. Bron ligger i den bosniska stadsdelen. Stari most förstördes av bosnien-kroatiskt artilleri den 9 november 1993 i samband med kriget i Bosnien. Efter kriget rekonstruerades bron och kunde återinvigas den 23 juli 2004. Bron är 4 meter bred och 30 meter lång, och är som högst 24 meter över floden. Två befästa torn, Helebija och Tara, beskyddar bron och kallas mostari. Lite är känt om själva byggandet av bron och allt som har bevarats skriftligt är minnen och legender samt namnet på byggmästaren, Mimar Hayrudin, som var en lärling till den osmanske arkitekten Mimar Sinan. Vissa byggnadstekniska frågor förblir ett mysterium: hur byggnadsställningarna restes, hur stenen transporterades från en sida till en annan, och hur byggnadsställningen höll under hela den långa byggperioden. Det har länge varit en tradition att hoppa från bron ned i Neretvas kalla vatten, och i juli varje år äger en dykningstävling rum. Fotografier Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Stari most. Bosna i Hercegovina Komisija/Povjerenstvo za Očuvanje Nacionalnih Spomenika – Stari Most
Старий міст (Мостар)

Старий міст (босн. та хорв. Stari most) – міст через річку Неретву у місті Мостар (Боснія і Герцеговина). Міст побудовано у 1560-х роках. Зруйнований, як вважається з наказу Слободана Праляка, під час Боснійської війни. Відновлений 2004 року. 2005 року Старий міст та місцевість біля нього внесено до Світової спадщини ЮНЕСКО. Примітки
Црква Успења Пресвете Богородице у Прекаји

Црква Успења пресвете Богородице је храм Српске православне цркве који се налази у Прекаји, Општина Дрвар, и припада Епархији бихаћко-петровачкој. Црква је грађена између 1883. и 1887. године, када је и освештана за време митрополита дабробосанског Георгија (Николајевића). Историја цркве Од свог подизања па до данас, црква је неколико пута претрпела велика оштећена. Највећа оштећења је претрпела у Другом светском рату и 1995. године када је Прекаја припала Федерацији Босне и Херцеговине. Тада су сви становници Прекаје и околних српских села у Општини Дрвар избегли у Републику Српску и Србију, а сва њихова имовина која је остала је била опљачкана или уништена. Исту судбину је доживела и црква Успења Пресвете Богородице у Прекаји. Само у прошлом вијеку црква је обнављана 1905. и 1967. године. Црква данас Залагањем власти Републике Српске и Федерације Босне и Херцеговине, обезбеђена су материјална средства па се крајем 2007. могло приступити целовитој обнови ове светиње. Историјска обнова ове историјске црквене грађевине дугује своје остварење проф. др Николи Шпирићу, председавајућем Савјету министара Босне и Херцеговине, иначе рођеног Прекајчанина. Са благословом и пуномоћјем Његовог преосвештенства епископа бихаћко-петровачког Хризостома (Јевића), господин Никола Шпирић је водио делатност прикупљања финансијских средстава и повезивања људи који су радили на обнови храма у Прекаји. Храм су освештали епископи бихаћко-петровачки Хризостом и захумско-херцеговачки Григорије, уз саслужење свештенства богочуване Епархије бихаћко-петровачке. Кум цркве је био господин Никола Шпирић. Српска православна црква је господина Николу Шпирића одликовала орденом Светог Саве првог степена. Слава цркве је Успење Пресвете Богородице. Спољашње везе Тромеђа.рс Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (22. децембар 2014) Обновљена црква у Прекаји
Lonjsko Polje

Lonjsko Polje (dansk: Lonja Marken) er det største beskyttede vådområde i både Kroatien og hele Donau-bassinet. Det dækker et område på 505,6 km², der strækker sig langs floden Sava fra områderne øst for Sisak, det nederste løb af floden Lonja, som den er opkaldt efter, til områderne vest for Nova Gradiška, langs forløbet af floden Veliki Strug. Området Lonjsko Polje er udpeget som en naturpark (park prirode), en slags beskyttet område i Kroatien. Institutionen blev etableret i 1998, og har hjemsted i landsbyen Jasenovac. I henhold til kriterierne i EU's Fuglebeskyttelsesdirektiv er parken et vigtigt levested for fugle (Important Bird Area - IBA). Området blev 2. november 1992 udpeget til Ramsarområde nummer 584. Se også Beskyttede områder i Kroatien Foreløbig liste over verdensarvssteder i Kroatien Referencer Lonjsko Polje hjemmeside
Lonjsko Polje

Lonjsko Polje (English: Lonja Field) is the largest protected wetland in both Croatia and the entire Danube basin. It covers an area of 505.6 square kilometres (195.2 sq mi), extending along the river Sava from the areas east of Sisak, the lower course of the river Lonja for which it is named, to the areas west of Nova Gradiška, along the course of the river Veliki Strug. The area of Lonjsko Polje is designated a nature park (park prirode), a kind of protected area in Croatia. The institution was established in 1998, and it is based in the village Krapje in the municipality of Jasenovac. According to the criteria of the Birds Directive of the European Union, the park is an important habitat for birds (Important Bird Area - IBA). Gallery See also Protected areas of Croatia Tentative list of World Heritage Sites in Croatia References External links Lonjsko Polje website
Lonjsko Polje

Lonjsko Polje (en français: Champ de Lonja) est la plus grande zone humide protégée de Croatie et de tout le bassin du Danube. Il couvre une superficie de 505,6 kilomètres carrés, s’étendant le long de la Save des zones à l’est de Sisak, le cours inférieur de la rivière Lonja qui lui a donné son nom, aux zones à l’ouest de Nova Gradiška, le long du cours de la rivière Veliki Strug. La zone de Lonjsko Polje est désignée parc naturel (park prirode), une zone protégée en Croatie. L’institution a été créée en 1998 et est basée dans le bourg de Jasenovac. Biodiversité Selon les critères de la directive Oiseaux de l’Union européenne, le parc est un habitat important pour les oiseaux. La zone alluviale de Lonjsko Polje, au sud est de Zagreb, est riche en biodiversité. Divers poissons, insectes, grenouilles, oiseaux ou encore cochons y ont trouvé leur bonheur. La richesse du lieu est surtout due aux nombreuses crues. L'hydrologie de la région est très complexe, et quatre rivières se rejoignent dans la zone alluviale. Les crues peuvent modifier le niveau d'eau de 10 m. Profitant de l'abondance de nourriture la cigogne blanche (Ciconia ciconia) y a trouvé son Eldorado. Elle niche sur les toits des vieilles maisons des villages, construites en bois de chêne. C'est une chance de voir un couple nicher sur sa maison, car cela amène protection et bonheur, mais aussi une indemnisation de l'État. Galerie Liens externes Ressources relatives à la géographie : Common Database on Designated Areas European Nature Information System Natura 2000 Service d'information sur les Sites Ramsar World Database on Protected Areas Ressource relative à l'architecture : Liste indicative du patrimoine mondial Portail de la biologie marine Portail de la conservation de la nature Portail de la Croatie
Park prirode Lonjsko polje

Park prirode Lonjsko polje, sa svojom površinom od 50.650 ha, najveće je zaštićeno močvarno područje ne samo u Republici Hrvatskoj, već i u cijelom dunavskom porječju. Nalazi u aluvijalnoj ravnici rijeke Save u središnjem slivu rijeke Save, između gradova Siska i Stare Gradiške. Čine ga tri polja: Lonjsko, Mokro i Poganovo. Ubraja se među najugroženije močvarne dijelove u svijetu, iako ga štiti Ramsarska konvencija od 3. veljače 1993. godine. Prirodne odlike Najznačajniji ekološki element u Parku prirode Lonjsko polje su poplave koje se mogu dogoditi u bilo koje doba godine, zbog izvanrednih konstelacija rijeke Save i njezinih pritoka. Vodeni valovi su često jako veliki i Park prirode Lonjsko polje ima vrlo važnu ulogu kao sustav obrane od poplava za okolno stanovništvo. U ovom mikroreljefu nastaje mozaik različitih staništa tipičnih za poplavljena područja, što je rezultiralo bogatoj ponudi različitih obilježja kao što su razne vrste vlažnih šuma, travnjaci, livade, razne vrste močvarnih staništa i vlažnih područja, ali i jaraka i kanala, kao rezultat dugogodišnjeg ljudskog utjecaja. Područje parka od oko 12.000 ha pašnjaka koriste goveda svih mještana. Oni su posljednji primjeri kulturnog krajolika koje se nekada rasprostirao po cijeloj srednjoj Europi sve do kraja 19. stoljeća. S najvećom koncentracijom autohtonih pasmina (hrvatski posavac, turopoljska svinja, slavonsko-srijemsko sivo govedo) u Hrvatskoj, oni predstavljaju jedinstveni način upravljanja pašnjacima i u isto vrijeme su jedna od najvažnijih staništa za veliki broj rijetkih i ugroženih biljnih i životinjskih vrsta. Prema kriterijima smjernica o pticama Europske unije, park pripada važnim staništima za ptice (Important Birds Area – IBA). Među ostalim, obitavaju: bijela roda, čaplja žličarka, orao štekavac (Haliaeetus albicilla), divlja patka, obični škanjac, kosac (Crex crex), mali kormoran (Phalacrocorax pygmeus), te ugrožene vrste kao što su: stepski sokol (Falco cherrug), patka njorka (Aythya nyroca), i dr. U parku se nalazi i selo Čigoč u kojemu gotovo svaka kuća ima „svoje” gnijezdo roda, zbog čega je 1994. god. proglašeno za „Europsko selo roda”. Tu obitava i veliki broj drugih životinja kao što su: vidra, oštrouhi netopir (Myotis bechsteinii), barska kornjača (Emys orbicularis), obična gatalinka (Hyla arborea), podunavski vodenjak (Triturus dobrogicus); te ribe: crnka (Umbra krameri), kečiga (Acipenser ruthenus), mladica (Hucho hucho), velika nežica (Cobitis elongata), dunavski šaran (Romanogobio uranoscopus), crvenorepa bjelica (Rutilus pigus), balavac prugasti (Gymnocephalus schraetser), mali vretenar (Zingel streber); ali i insekti kao što su: leptir Lycaena dispar, Carabus intricatus i ugrožena alpska rozalija (Rosalia alpina). Poveznice Hrvatski nacionalni parkovi i parkovi prirode Izvori Vanjske poveznice Park prirode 'Lonjsko polje' Selo roda Čigoč Arhivirana inačica izvorne stranice od 14. svibnja 2010. (Wayback Machine) www.robertlesjr.from.hr Arhivirana inačica izvorne stranice od 29. rujna 2007. (Wayback Machine) – Autohtona rasa konja u Lonjskom polju
Lónyamező

A Lónyamező (horvátul: Lonjsko polje) egy síkság Horvátország középső részén. Leírása A Lónyamező a Lónya-folyó síksága, melyet északon a Monoszlói-hegység, keleten a Jasenovac – Novszka főút, délen a Száva-folyó, nyugaton pedig a Črnec-patak határol. Hosszúsága mintegy 80 km, legnagyobb szélessége 15 km, területe 1200 km². Nagyobb része Sziszek-Monoszló megyében, kisebb része Bród-Szávamente megyében található. A mezőn a Lónya és mellékvizei a Csázma, az Ilova és a Pakra folyik át. A Lónya folyása a mezőn párhuzamos a Szávával, mert a Száva medre itt magasabban húzódik, melyet a folyómenti lerakódások okoznak. Magas vízálláskor (főként tavasszal és ősszel), különösen a Száva és a Zágráb-Lipovac autópálya közötti területen a Száva gyakran elárasztja a mezőt. Az árvizek hosszan tartóak (30–100 nap), és általában a mező területének 70%-áig terjednek. Gazdaság A vízszabályozási munkák során a mezőből mintegy 850 km² területet visszanyertek a szántóföldi művelés számára. Itt elsősorban gabonaféléket és takarmánynövényeket termesztenek. A háziállatok közül főként szarvasmarhát tenyésztenek. A mezőn olaj- és földgázlelőhelyek is találhatók. Növény- és állatvilág A mezőn kiterjedt kocsányos tölgyesek és legelők találhatók. A terület gazdag állatfajokban, különösen madarakban (gólyák, szürkegémek, kanalasgémek, sasok, baglyok, sólymok stb.). Területén 239 madárfajt regisztráltak, ebből 130 fészkelő madár volt. A Lónyamező egy része (506,5 km²) 1990-től természetvédelmi parkként védett. Krapje Đol (0,3 km²) területe 1963 óta különleges ornitológiai rezervátum. Rakita és Dražiblato 1969 óta tartozik a rezervátumhoz. Čigoč falu gólyái 1994 óta védettek. Az itteni Oberhofer–Hangi kúriából madártani központot alakítanak ki. Képek Források Hrvatska enciklopedija – Lonjsko polje (horvátul)
Natuurpark Lonjsko polje

Natuupark Lonjsko polje (Kroatisch: Park prirode Lonjsko polje) is een natuurpark in Kroatië, 75 kilometer ten zuidoosten van Zagreb. Het park werd opgericht in 1990 en is met een oppervlakte van 50.650 hectare het grootste beschermde wetland van het Donaubekken, met draslanden en moerassen langs de rivieren Sava en Lonja. Zo'n 12.000 ha. wordt begraasd door vee van plaatselijke boeren. Het is een Natura 2000- en een Ramsargebied. Externe links Unesco website over het park Officiële website van Lonjsko polje
Lonjsko polje

Lonjsko polje – polje w Chorwacji, na terenie żupanii sisacko-moslawińskiej i brodzko-posawskiej. Stanowi część Posawia. Jest obszarem Ramsar i ostoją ptaków IBA oraz widnieje na liście informacyjnej UNESCO. Opis Geografia Jego powierzchnia wynosi ok. 1200 km² (większa część leży na terenie żupanii sisacko-moslawińskiej), a jego wymiary to ok. 80 × 15 km. Jest położone pomiędzy Moslavačką gorą (północ), rzeką Sawą (południe), potokiem Črnec (zachód) i drogą Jasenovac – Novska (wschód) oraz pomiędzy miastami Sisak i Stara Gradiška. Oprócz Sawy przepływa przez nie także rzeka Lonja wraz ze swoimi dopływami: Česmą, Ilovą i Pakrą. Jego obszar bywa często zalewany wiosną i jesienią z powodu wysokiego poziomu wody w Sawie. Powodzie są długotrwałe i przeważnie obejmują do 70% powierzchni polja. Jego część o powierzchni 850 km² została poddana pracom melioracyjnym. Ochrona przyrody Lonjsko polje jest największym chronionym obszarem zalewowym w całym dorzeczu Dunaju. Polje porastają rozległe lasy dębowe. Znajdują się tu również liczne zbiorniki wodne. Odnotowano tu obecność 239 gatunków ptaków (m.in. bocian czarny, czapla biała, podgorzałka zwyczajna, bielik, warzęcha zwyczajna, orlik krzykliwy, derkacz, rybitwa wąsata, jastrząb zwyczajny, a także gatunki orłów i sów). Miejscowy obszar Krapje Đol (0,3 km²) został rezerwatem ornitologicznym w 1963 roku, a Rakita i Dražiblato w 1969 roku. W 1983 roku Lonjsko polje zostało wpisane na listę Ostoi ptaków IBA. W 1990 roku część Lonjskiego polja wraz z Mokrim poljem (506,5 km²) została objęta ochroną przyrodniczą jako park przyrody. W 1993 roku Lonjsko polje zostało objęte ochroną obszarów wodno-błotnych w ramach konwencji ramsarskiej. Miejscowa wieś Čigoč od 1994 roku nosi miano „europejskiej wioski bocianiej”. 1 lutego 2005 polje zostało wpisane na listę informacyjną UNESCO. Historia Obszar polja jest zamieszkany nieprzerwanie od przełomu XVII i XVIII wieku, gdy ustało zagrożenie ze strony Imperium Osmańskiego. Osady utworzono na wyżej położonych terenach, wolnych od powodzi. Żegluga rzeczna w XVIII i XIX wieku doprowadziła do konieczności regulacji Sawy. W trakcie wojny w Chorwacji w latach 90. XX wieku lokalna zabytkowa architektura ucierpiała wskutek działań wojennych. Znaczenie gospodarcze Znajdują się tu złoża ropy naftowej i gazu ziemnego. Uprawiane są zboża i rośliny pastewne, hodowane jest bydło. Przypisy
Lonjsko polje

Lonjsko polje este o arie protejată (sit de importanță comunitară — SCI) din Croația întinsă pe o suprafață de 51.126,05 ha, integral pe uscat. Localizare Centrul sitului Lonjsko polje este situat la coordonatele 45.360238°N 16.817257°E﻿ ()45.360238; 16.817257. Înființare Situl Lonjsko polje a fost declarat sit de importanță comunitară în iulie 2013 pentru a proteja 1 specie de plante și 18 specii de animale. Biodiversitate Situată în ecoregiunea continentală, aria protejată conține 7 habitate naturale: Lacuri eutrofice naturale cu vegetație de tip Magnopotamion sau Hydrocharition, Păduri aluvionare cu Alnus glutinosa și Fraxinus excelsior (Alno-Padion, Alnion incanae, Salicion albae), Păduri mixte riverane de Quercus robur, Ulmus laevis și Ulmus minor, Fraxinus excelsior sau Fraxinus angustifolia, de-a lungul marilor râuri (Ulmenion minoris), Păduri de stejar sau de stejar și carpen sub-atlantice și medio-europene de Carpinion betuli, Liziere de ierburi înalte hidrofile de câmpie și de nivel montan până la alpin, Ape stătătoare oligotrofe până la mezotrofe, cu vegetație de Littorelletea uniflorae și/sau de Isoëto-Nanojuncetea, Fânețe de joasă altitudine (Alopecurus pratensis, Sanguisorba officinalis). La baza desemnării sitului se află mai multe specii protejate: plante (1): Marsilea quadrifolia amfibieni (3): buhai de baltă cu burta roșie (Bombina bombina), Triturus carnifex, triton cu creastă dobrogean (Triturus dobrogicus) mamifere (3): liliac cârn (Barbastella barbastellus), castor (Castor fiber), vidră de râu (Lutra lutra) nevertebrate (7): Arytrura musculus, croitorul mare al stejarului (Cerambyx cerdo), Cucujus cinnaberinus, Graphoderus bilineatus, libelule (Leucorrhinia pectoralis), rădașcă (Lucanus cervus), fluturele purpuriu (Lycaena dispar) pești (4): Cobitis elongatoides, țipar (Misgurnus fossilis), boarță (Rhodeus amarus), țigănuș (Umbra krameri) reptile (1): țestoasa de baltă (Emys orbicularis) Pe lângă speciile protejate, pe teritoriul sitului au mai fost identificate 6 specii de plante, 1 specie de mamifere, 5 specii de nevertebrate, 1 specie de pești. Note Vezi și Natura 2000 Lista siturilor Natura 2000 din Croația