NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Bišnja kolostor

A Bišnja kolostor (szerbül: Манастир Бишња, romanizálva: Manastir Bišnja) szerb ortodox kolostor, amelyet az Oltalmazó Szűzanya ünnepe tiszteletére szenteltek fel, Donja Bišnja faluban, Derventa városától 5 kilométerre található Bosznia-Hercegovinában. Az építését a San Diegóból származó Ratko Đekić anyagi támogatással valósították meg. Építése Ennek a kolostornak az alapítója Ratko Đekić, aki nővéreivel és testvéreivel együtt 1996-ban az apjától örökölt ingatlant az egyháznak adományozta. Az építése 2002-ben kezdődött azon a területen, amelyet Đekić a szerb ortodox egyháznak adományozott, és a kolostort 2006. június 18-án szentelték fel. Két szerzetes költözött be először, akik az ozreni és az ostrogi Szent Bazil kolostorból származtak. A Bišnja kolostor templomának freskói 2011-ben készültek el. A kolostor tulajdonában van egy 1800 alma- és körtefából álló gyümölcsöskert, melynek gyümölcseiből rakiát állítanak elő a szerzetesek. Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Bišnja Monastery című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. Források Званична страница Светосавске омладинске заједнице епархије зворничко-тузланске (szerbül) (A Zvornik-Tuzlai egyházmegye Svetosava ifjúsági közösségének hivatalos honlapja) Туризам Републике Српске: Манастир Покрова Пресвете Богородице Archiválva 2016. március 4-i dátummal a Wayback Machine-ben (szerbül) (A Szerb Köztársaság turizmusa: a Szent Szűz közbenjárásának kolostora) Српска дијаспора: Досањан калифорнијски сан (szerbül) (Szerb diaszpóra: a kaliforniai álom megvalósult) Kapcsolódó szócikkek Bosznia-Hercegovina világörökségi helyszínei Bosznia-Hercegovina javasolt világörökségi helyszínei
Манастир Доња Бишња

Манастир Доња Бишња је мушки манастир Српске православне цркве посвећен Покрову Пресвете Богородице. Манастир се налази у Доњој Бишњи поред Дервенте, на путу према Календеровцима. Манастир припада Епархији зворничко-тузланској Српске православне цркве. Старешина манастира од 2002. године је архимандрит Симеон Обреновић. Прошлост Ктитор овог манастира је Ратко Ђекић, који је заједно са својим сестрама и браћом поклонио од оца насљеђено имање 1996. године цркви, тј. Епархији зворничко-тузланској. Послије, уз благослов владике зворничко-тузланског господина Василија, Ратко Ђекић (2002). године отпочиње градњу поменутог манастира. Освештање манастира на Видовдан 28. јуна 2006. године водили су владика зворничко-тузлански Василије и владика западноамерички Максим. Звоник, са три звона сличан је онима који се могу видети по читавој Херцеговини и несвакидашњи је за овај крај Републике Српске. Већи, архитектонски лепо изведен конак само употпуњује амбијент манастира. Још увијек су у току радови на уређењу диела комплекса. Манастирски комплекс обухвата и уређен воћњак, пашњак и шуму који стварају пријатан амбијент. Братство Одлуком Његовог преосвештенства господина владике Василија у овај манастир се 4. фебруара 2006. године настанило и братство. Наиме, владика Василије је из манастира Светог Николе на Озрену послао једнога јеромонаха, Симеона (Обреновића), а из манастира Светог Василија Острошког у Бијељини послао искушеника по имену Ненад Тешић (сада јеромонах Нектарије) тако да су они почели свој сабратски живот у Светопокровском братству у Доњој Бишњи те године. Поменутог јеромонаха Симеона, владика Василије је поставио за старјешину. Галерија Види још Православни манастири у Републици Српској Списак манастира Српске православне цркве Референце Спољашње везе Званична страница Светосавске омладинске заједнице епархије зворничко-тузланске Туризам Републике Српске: Манастир Покрова Пресвете Богородице Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (4. март 2016) (језик: српски) Српска дијаспора: Досањан калифорнијски сан
Donja Bišnjaklostret

Donja Bišnjaklostret (serbisk kyrilliska: Манастир Бишња; latinska: Manastir Bišnja; kyrkslaviska: Монасты́рь Бишнѧ) är ett serbisk-ortodoxt kloster, beläget i byn Donja Bišnja i närheten av staden Derventa i Serbiska republiken i Bosnien och Hercegovina. Klostret är helgat åt högtiden Guds Moders Beskydd och tillhör Zvorniks och Tuzlas eparki (eparki är Östortodoxa kyrkans motsvarighet till stift). Historik Donja Bišnjaklostrets klosterkyrka började att byggas år 2002 och stod klar år 2005. Den invigdes den 18 juni 2006. Den byggdes med hjälp av ekonomiskt stöd av Ratko Đekić från San Diego i USA. Klosterkyrkan Ovanför ingången till klosterkyrkan finns en mosaik föreställande Jungfru Maria (Guds Moder). Klocktornet har tre klockor. Bilder Se även Östortodoxa kyrkan i Serbiska republiken Östortodoxa kyrkan i Bosnien och Hercegovina Serber i Bosnien och Hercegovina Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Donja Bišnjaklostret.
Меморијална зона Корчаница

Меморијална зона „Корчаница“ на планини Грмеч је спомен-подручје које обухвата неколико објеката који су сведоци Народноослободилачке борбе овога краја. Општи подаци Подручје се налази на 32 км од Санског Моста, на планини Грмеч. После Другог светског рата, подручје је хортикултурно уређено, био је саграђен спомен-обелиск, чесма и две гробнице у којима су сахрањени посмртни остаци 316 палих бораца НОВЈ. Крајем 1970-их, на месту спомен-обелиска изграђен је монументални споменик „Револуције“. Комплекс је изграђен у шумском подручју где је током 1942. и 1943. године деловала вероватно највећа партизанска болница на читавој ослобођеној територији. Бројала је 19 објеката који су заузимали површину од 2732 m². Од 1990-их, подручје је запуштено и страдало у ратним операцијама. Види још Спомен-подручје Шушњар Грмеч Референце
Pont de Žepi

El Pont sobre el riu Žepi està situat a Žepa, al municipi de Rogatica, Republika Srpska, Bòsnia i Hercegovina. És un pont de pedra construït en data desconeguda, si bé es considera que va ser alçat a finals del segle xvi. Fins l'any 1966 estava localitzat a la desembocadura del riu, quan es va desmuntar i reconstruir per tal de deixar lloc a una central hidroelèctrica. L'actual ubicació és a 500 m. del poble de Žepa. El pont és a la llista de monuments nacionals de Bòsnia i Hercegovina des de 2005. Va patir danys en la guerra de 1992-1995. Va inspirar el conte d'Ivo Andrić Most na Žepi, publicat el 1928. Referències
Most přes řeku Žepa

Most přes řeku Žepa se nachází v Bosně a Hercegovině, na území opštiny Rogatica. Historický most z dob existence Osmanské říše je v současné době (od roku 2005) kulturní památkou. Most má jeden oblouk s rozpětím 10,2 m, vysoký je 6,5 m. Dlouhý je 21,6 m a široký téměř čtyři metry. Historie Most byl pravděpodobně vybudován po vzniku mostu Mehmeda Sokoloviće přes řeku Drinu ve Višegradu. Přes řeku Žepu nechal most zbudovat pravděpodobně žák stavitele Mimara Sinana v 16. století. Podrobnější záznamy o době, kdy stavba vznikla, se do současnosti nedochovaly. Nejstarší záznamy, které tento most zmiňují, jsou různé cestopisy, které vznikly v dobách turecké okupace Bosny. Most překonal staletí díky kvalitní práci a pevnému kameni. Postupem času se ocitl mimo hlavní dopravní tahy a byl tak víceméně jen vzdálenou památkou. V roce 1925 vydal spisovatel Ivo Andrić povídku Most na Žepi, která je inspirována tímto mostem. Kvůli výstavby vodní nádrže s umělým jezerem u města Bajina Bašta byl most v roce 1966 rozebrán a přemístěn cca 500 m od vesnice Žepa, nedaleko stavby Redžep-pašiny věže, na místě, které je známé po názvem Spahin hrid. Most byl také kompletně zrekonstruován. Kulturní památkou byl od roku 1966, kdy za ni byl prohlášen proto, aby nehrozilo jeho případné zaplavení, nebo zničení v souvislosti s výstavbou přehrady. Most byl při svém přesunu otočen o 180 stupňů; původní strana, která směřovala proti proudu řeky směřuje nyní po jeho proudu a opačně. Nově se nachází v nadmořské výšce 405 m. Během války v Bosně a Hercegovině v 90. letech nebyl závažněji poškozen. V roce 2017 byl most prostřednictvím amerických fondů rekonstruován nákladem 62 600 USD. Cílem investice bylo zajistit, aby nedocházelo k dalšímu poškozování mostu, kde se v minulosti objevily dlouhé trhliny a hrozilo by tak nenávratné poškození památky. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Мост на Жепи na srbské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Most přes řeku Žepa na Wikimedia Commons
Brücke über die Žepa

Die Brücke über die Žepa (serbokroatisch Мост на Жепи Most na Žepi) ist eine osmanische Bogenbrücke aus Stein über den Fluss Žepa. Sie befindet sich heute etwa 500 m südlich des gleichnamigen Ortes im Osten von Bosnien und Herzegowina, unweit des Wehrturmes Redžep-pašina kula, und überspannt hier in etwa 14 Meter Höhe eine enge Klamm des Flusses. Geschichte Die Steinbogenbrücke wurde im letzten Viertel des 16. Jahrhunderts erbaut, vermutlich kurz nach der großen Drinabrücke im nahen Višegrad. Wie diese wurde sie vom osmanischen Großwesir Sokollu Mehmed Pascha (Mehmed Paša Sokolović) in Auftrag gegeben und von Mustafa-čauš, einem Schüler von Mimar Sinan, erbaut. Ihr Baustil ist jenem der Višegrader Brücke sehr ähnlich. Ursprünglich befand sich die Brücke nahe der Ortschaft Slap an der Mündung der Žepa in die Drina und war Teil des Verkehrsweges, der von Višegrad am linken Drinaufer entlang nach Norden führte. Im Zuge des Baus der Talsperre von Bajina Bašta, die den Perućacsee aufstaut, wurde der alte Standort überflutet. Die Brücke wurde aufgrund ihres historischen und architektonischen Wertes 1966 abgebaut und bis 1968 am heutigen Standort neu errichtet. Trotz ihrer Lage in der umkämpften bosniakischen Enklave Žepa wurde die Brücke im Bosnienkrieg nicht beschädigt. Die Brücke gilt als gefährdet. 2016 wurden erste Sicherungsmaßnahmen eingeleitet und der Brückenbogen abgestützt. Die US-amerikanische Botschaft in Bosnien steuerte 62.600 US-Dollar aus ihrem Fonds für den Erhalt kulturellen Erbes bei. Trivia Ivo Andrić verfasste die historische Erzählung Most na Žepi, die 1925 in einem Band gleichen Titels erschien. Die deutsche Übersetzung von Alois Schmaus erschien 1962 als Die Brücke über die Žepa. Galerie Quellen Informationstafel an der Brücke Einzelnachweise Weblinks
Most na Žepi

Most na Žepi je most u mjestu Žepa pokraj Rogatice, u Bosni i Hercegovini. Ivo Andrić napisao je istoimenu priču o stvaralačkim strijepnjama graditelja. Povijest Pretpostavlja se da je Most na Žepi nastao neposredno nakon gradnje Mosta Mehmed-paše Sokolovića u Višegradu. Sagradio ga je učenik Mimara Sinana, graditelja mosta u Višegradu. Prema Komisiji za očuvanje nacionalnih spomenika Bosne i Hercegovine u starijim zapisima i putopisima nema nikakvih podataka o graditelju i vremenu izgradnje Mosta na rijeci Žepi, niti je na mostu ostao sačuvan tekst sa tarihom koji bi mogao dati precizne informacije o vremenu i graditelju ovog objekta. "Kao i za većinu građevina sa ovih prostora, u narodu su ostale sačuvane mnoge legende i predanja. Jedna od legendi navodi da je graditelj mosta bio jedan od učenika Mimara Sinana, graditelja mosta u Višegradu, koji je htio da svojim djelom nadmaši rad svog učitelja... Bilo bi dakle sasvim moguće i vjerojatno da je utemeljitelj i ovog mosta bio Mehmed-paša Sokolović i sasvim je realno njegovo datiranje u zadnju četvrtinu 16. stoljeća", stoji u mišljenju Komisije o ovom mostu. Most je jednolučni, raspon luka 10,20 m, visine 6,50 m. Debljina svoda mosta iznosi 75 cm. Po ovome je skoro istovjetan prvom svodu Višegradskog mosta, smještenim uz lijevu obalu. Dužina mosta iznosi 21,60 m, ukupna širina 3,95 m, od čega na samu stazu otpada 3,40 m i na ogradu 2 puta po 20 cm. Svod i čeoni lukovi mosta konstruirani su od klesanaca sedre različitih dimenzija. Čeoni zidovi mosta rađeni su od pravilnih kvadera vapnenca dimenzija od 15 x 20 pa do 50 x 140 cm. Most na ušću rijeke Žepe stajao je desetljećima izvan upotrebe. Daleko od naseljenih mjesta i prometnih tokova, on je zahvaljujući načinu gradnje, odolijevao zubu vremena. Sve do 1966. godine, nalazio se na ušću rijeke Žepe, lijevoj pritoci rijeke Drine, gdje je dno korita rijeke Žepe bilo na koti 268,60 m. Izgradnja hidroelektrane Bajina Bašta dovela je do izmještanja mosta na teren koji neće biti poplavljen. U ljeto 1966. godine počela je demontaža mosta i izvlačenja materijala na novu lokaciju, zatim potpuna rekonstrukcija. Tada je demontiran i rekonstruiran na drugoj lokaciji. Njegova nova lokacija se nalazi cca 500 m od naselja Žepa, nedaleko od objekta Redžep-pašine kule, na mjestu koje se zove Spahin hrid. Godine 1968. godine most je ponovo pušten u promet. Most nije doživio oštećenja tijekom rata u Bosni i Hercegovini. Zbog svih karakteristika ovog dobra, Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika Bosne i Hercegovine je 2005. godine, donijela odluku o proglašenju Mosta na Žepi nacionalnim spomenikom Bosne i Hercegovine. Izvori Vanjske povezice Most na Žepi, analiza djela[neaktivna poveznica]
Міст на Жепі

Міст на річці Жепі (серб. Мост на ријеци Жепи) — кам'яний міст, розташований у громаді Рогатиця, у селі Жепа Республіки Сербської Боснії і Герцеговини. Кам'яний міст датований періодом Османської імперії. Знаходився у місці злиття річок до 1966 року. Пізніше його було демонтовано та реконструйовано в іншому місці через будівництво гідроелектростанції. Розташований за 500 м від Жепи. Входить до списку національних пам'яток Боснії і Герцеговини. Література Херман, К., Гласник Земаљског музеја, 1889. Бејтић, Алија, Соколовићев мост на Дрини у Вишеграду, Сарајево, 1945.
Музей на Херцеговина (Требине)

Музей на Херцеговина (на сръбски: Музеј Херцеговине) е музей в град Требине, Република Сръбска, Босна и Херцеговина. Основан е през 1952 г. Директор на музея е Ивана Груич. История Музеят е създаден по идея на местния поет и дипломат Йован Дучич. Основана е през 1952 г. Първите археологически разкопки извършени от музея през 1957 г. са при църквата „Св. Петър“ в село Завала. През 1975 г. той стартира списанието „Трибунија“. Експозиции Постоянни експозиции и изложби на музея са: Колекция на Дучич с ценни експонати на изкуството (72 експонати от каменна пластмаса, 14 картини на местни и чуждестранни живописци, гоблени, мозайки, японска бродерия, декорации на Йован Дучич, неговата посланическа униформа и ръкописите му) Постоянна етноложка изложба – Народен бит и култура на сърбите в Източна Херцеговина през втората половина на 19 век и първата половина на 20 век Постоянна археологическа изложба с ценни експонати от каменната епоха до средновековието Мемориална изложба на картини на Атанасие Антониевич – 43 художествени картини на известния художник, подарък за град Требине неговия брат Урош Попович Наследство на художника Милен Шотра – 24 картини на художници с мотиви на Херцеговина и Пътуване в Русия и 15 отпечатъци от брата на художника, известния графичен художник Бранко Шотра Наследство на академичния художник Милорад Корович – 57 картини Наследство на писателя и скулптор Радован Ждрал – 122 скулптури, изработени от полускъпоценен камък Източници Външни препратки ((sr)) Официален сайт
Museum der Herzegowina

Das Museum der Herzegowina in Trebinje in Bosnien und Herzegowina geht auf eine Idee Jovan Dučićs zurück. 1952 gegründet widmet es sich der archäologischen, kulturellen und historischen Vergangenheit Trebinjes und der Herzegowina. 2019 bekam das Museum eine Abteilung für Naturkunde. Es befindet sich in der ehemaligen Kaserne in der Altstadt Trebinjes an den Ufern der Trebišnjica. Es verfügt über 1500 m² Fläche, davon sind 800 m² für die Öffentlichkeit zugänglich. Gebäude Das Museum befindet sich in einem Gebäude das als Kaserne zur Zeit der k.u.k. Monarchie erbaut wurde. Später wurde es als Gymnasium genutzt und 1989 zog das Museum an seinen heutigen Standort. Ausstellungen des Museums Dučićevs Kunstsammlung (72 Exponate der Antike, 14 Gemälde (u. a. Uzelac, Aralica), Tapisserien, Mosaiken, Auszeichnungen Jovan Dučićs) Ethnologische Sammlung zur Kultur der östlichen Herzegowina von der zweiten Hälfte des 19. bis zur ersten Hälfte des 20. Jahrhunderts Archäologische Sammlung von der Steinzeit bis zum Mittelalter Verschiedene Sammlungen von Gemälden und Skulpturen Naturkundliche Sammlung und Ausstellung von präparierten Wildtieren in Dioramen mit der Darstellung der Natur der Herzegowina Naturkundliche Sammlung zur Flora im Orjen Naturkundliche Sammlung von Mineralien und Fossilien Seit 2019 wird die naturkundliche Sammlung verschiedener Wildtiere (Säuger, Vögel, Fische, Reptilien) und Pflanzen (alpine Arten, Bäume) der Herzegowina in Dioramen in Nachahmung typischer Landschaften präsentiert. Bei den Exponate der Pflanzenwelt stehen endemische und reliktische Arten aus dem Orjen im Mittelpunkt. Insbesondere gilt hier den glazialen Relikten arkto-alpiner Arealtypen, die während der Eiszeit im Orjen eingewandert sind, sowie regionaler und lokaler Endeme, für die eine Erstbeschreibung durch Roberto de Visiani, Franz de Paula Maly und Jozef Pantocsek in der Zeit der k.u.k. Monarchie erfolgt ist und für die der Orjen die Typlokalität war, ein spezielles Augenmerk. Autor der Ausstellung ist Mićo Milošević, die einzelnen Abteilungen wurden fachlich von Pavle Cikovac (Endemiten und Relikte der Flora im Orjen), Vuk Iković (Herpetologie), Jovic Sjeničic (Vögel), Roman Ozimec (Höhleninsekten), Amra Hamzabegović (Mineralien) betreut. Die grafische Umsetzung gestaltete Slavenko Vukasović. Weblinks Homepage (serbisch) Einzelnachweise
Градачац (община)

Община Градачац (босн. и хорв. Opština Gradačac, серб. Општина Градачац) — боснийская община, расположенная в северо-восточной части Федерации Боснии и Герцеговины. Административным центром является город Градачац. Население По данным переписи населения 1991 года, в общине проживал 56581 человек в 38 населённых пунктах. По состоянию на 1998 год оценочно население составляло 44876 человек, на 2012 год проживало примерно 46018 человек. Населённые пункты До 1995 года в состав общины входили населённые пункты, ныне принадлежащие общине Пелагичево. В состав общины Градачац ныне входят следующие населённые пункты: Аврамовина, Биберово-Поле, Вида, Вучковци, Горня-Мечича, Горня-Трамошница, Горне-Леденице, Горни-Лукавац, Градачац, Доня-Мечича, Доня-Трамошница, Доне-Кречане, Доне-Леденице, Дони-Лукавац, Зелина-Доня, Зелина-Средня, Еловче-Село, Кереп, Мионица, Новаличи, Поребрице, Райска, Сибовац, Срнице-Доне, Срнице-Горне, Турич и Хргови-Дони. Литература Савезни завод за статистику и евиденцију ФНРЈ и СФРЈ, попис становништва 1948, 1953, 1961, 1971, 1981. и 1991. године. Ссылки Saopćenje Federalnog saveza za statistiku 31. oktobar 2012. godine
Град Градачац

Град Градачац је јединица локалне самоуправе у Тузланском кантону на сјевероистоку Федерације БиХ. Сједиште је у Градачцу. Град Градачац се налази на обронцима Мајевице и Требаве, око 40 километара јужно од ријеке Саве. У близини су градови Модрича, Оџак и Шамац. Градачачки крај је познат по воћарству и један је од највећих производних и трговачких центара шљиве у Босни и Херцеговини. Становништво По посљедњем службеном попису становништва из 1991. године, тадашња општина Градачац је имала 56.581 становника, распоређених у 38 насељених мјеста. Број становника се 1998. процењивао на 44.876. Према прелиминарним резултатима пописа становништва из 2013. године, град Градачац има 39.340 становника. Насељена мјеста Аврамовина, Биберово Поље, Доња Међиђа, Доња Трамошница, Доње Кречане, Доње Леденице, Доњи Лукавац, Горња Међиђа, Горња Трамошница, Горње Леденице, Горњи Лукавац, Градачац, Хргови Доњи, Јеловче Село, Кереп, Мионица, Новалићи, Поребрице, Рајска, Сибовац, Срнице Доње, Срнице Горње, Турић, Вида, Вучковци, Зелиња Доња и Зелиња Средња. Послије потписивања Дејтонског споразума највећи дио некадашње општине Градачац ушао је у састав Федерације БиХ. Од дијела општине формирана је општина Пелагићево у Републици Српској, и то од насеља: Блажевац, Њивак, Орлово Поље, Пелагићево, Самаревац, те дијелова насељених мјеста: Доња Трамошница, Доње Леденице, Горња Трамошница, Горње Леденице, Поребрице и Турић. Села: Крчевљани, Толиса, Горње Кречане, Јасеница и Доњи Скугрић припали су општини Модрича, а село Зелиња Горња граду Добој. Напомене Референце Спољашње везе Званична презентација града Градачца
Socol

Socol (deutsch Sokol, ungarisch Nérasolymos, serbokroatisch Соколовац, Sokolovac) ist eine Gemeinde im Kreis Caraș-Severin in der Region Banat in Rumänien. Zu der Gemeinde Socol gehören auch die Dörfer Baziaș, Câmpia, Pârneaura und Zlatița. Geografische Lage Socol liegt im äußersten Südwesten des Kreises Caraș-Severin, an der Grenze zu Serbien, nahe der Mündung der Nera in die Donau. Nachbarorte Geschichte In den Aufzeichnungen von 1690–1700 des Gelehrten Luigi Ferdinando Marsigli erscheint Slivovatz im Distrikt Palanca. Auf der Josephinischen Landaufnahme von 1717 ist der Ort Sakalovaz eingetragen. Nach dem Frieden von Passarowitz (1718) war die Ortschaft Teil der Habsburger Krondomäne Temescher Banat. 1722 wurden deutsche Kolonisten hier angesiedelt, die jedoch während des Türkenkriegs von 1738 nach Bela Crkva flüchteten. Nach dem Türkenkrieg ließen sich Serben aus dem Drina-Tal in Socol nieder. Seitdem ist Socol ein mehrheitlich von Serben bewohntes Dorf. 1764 wurde das Dorf der Banater Militärgrenze einverleibt und dem Walachisch-Illyrischen Grenzregiment angegliedert. Der Vertrag von Trianon am 4. Juni 1920 hatte die Dreiteilung des Banats zur Folge, wodurch Socol an das Königreich Rumänien fiel. Bevölkerungsentwicklung Weblinks Socol bei ghidulprimariilor.ro Einzelnachweise
Socol

Socol (Romanian: Socol, Serbian: Соколовац / Sokolovac, Hungarian: Nérasolymos) is a commune in Caraș-Severin County, Romania (in the Clisura Dunării area of Banat). It is composed of five villages: Baziaș (Базјаш, Báziás), Câmpia (Луговет, Néramező), Pârneaura (Прњавор), Socol, and Zlatița (Златица, Néraaranyos). Sokol means "falcon" in Serbian. The commune is officially bilingual, with both Romanian and Serbian being used as working languages on public signage and in administration, education, and justice. Demographics At the 2011 census, the population of the commune numbered 1,933 people and included 52.9% Serbs, 36.8% Romanians, 5.6% Roma, 3.7% Czechs, and 0.6% Hungarians. At the 2021 census, Socol had a population of 1,602; of those, 49.13% were Romanians, 38.39% Serbs, and 2.75% Czechs. Baziaș Baziaș is a village of Socol commune, notable as the place where the Danube enters Romania, and where, in 1854, the first railway line was opened on the territory of present-day Romania—the line ran from Baziaș to Oravița, at a time when the area was under Austrian administration. The village has a significant Serbian heritage, being the site of Baziaș Monastery, said to have been founded in 1225 by Saint Sava while on a brief refuge there, and rebuilt several times. The local forest includes several protected plant species. Natives Miodrag Belodedici (born 1964), a former world-class soccer player Petru Dumitriu (1924–2002), novelist See also Serbs in Romania References
Socol

Socol (serbe : Sokolovac, hongrois : Nérasolymos) est une commune du județ de Caraș-Severin en Roumanie. Histoire Démographie Lors du recensement de 2011, 50,38 % de la population se déclarent serbes, 35,9 % comme roumains, 5,38 % comme roms et 3,56 % comme tchèques (0,87 % déclarent une autre appartenance ethnique et 3,87 % ne déclarent pas d'appartenance ethnique). Politique Personnalité Miodrag Belodedici, ancien joueur de football roumain d’ethnie serbe. Notes et références Liens externes Portail de la Roumanie
Nérasolymos község

Nérasolymos község (románul: Comuna Socol) község Krassó-Szörény megyében, Romániában. Központja Nérasolymos, beosztott falvai Báziás, Néraaranyos, Néramező, Pârneaura. Népessége A 2011-es népszámlálás adatai alapján a község népessége 1933 fő volt. Jegyzetek Források Varga E. Árpád: Erdély etnikai és felekezeti statisztikája, Népszámlálási adatok 1850–2002 között További információk