NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Židovsko groblje u Sarajevu

Židovsko groblje u Sarajevu smješteno je u jugozapadnom dijelu Sarajeva, u predjelu Kovačići i Debelo Brdo. Iza praškog ovo je najveći ranonovovjekovni židovski sakralni kompleks, a istovremeno jedan od najvrjednijih memorijalnih kompleksa u Europi. Cijeli kompleks se prostire na površini od 31160 m2. Povijest O nastanku i razvoju groblja do 16.stoljeća nema pouzdane dokumentacije, ali se na osnovu podataka protokola Židovske općine, 1630. može uzeti kao godina osnivanja ovog groblja. Groblje je nastalo uz srednjovjekovnu nekropolu stećaka na lokalitetu Borak uz stari kamenolom na Šatoriji iz koga je vađen kamen kako za srednjovjekovne stećke, tako i za židovske nadgrobnike. Sefardi na ovom prostoru stvaraju jedinstvene nadgrobne spomenike kakvih, po njihovim domomorfnim oblicima i simboličkim motivima, nema nigdje u svijetu među židovskim spomenicima. U sklopu groblja nalaze se i grobljanska kapela, spomen-kosturnica iz 1952. godine, 4 spomenika žrtvama ustaškog režima, aškenaska kosturnica iz 1962. godine, spomen-kosturnica uz aškenasku kosturnicu, česma i ograda. Tijekom Rata u Bosni i Hercegovini groblje se nalazilo na bojišnici te su ga koristili bosanskohercegovački Srbi kao topnički položaj. Zbog toga grobe su oštetili metci i požari nastali kao posljedica eksplozija. Područje groblja je bilo minirano sve do 1996. Sve zajedno kao grobljanska cjelina je proglašeno Nacionalnim spomenikom Bosne i Hercegovine 2. rujna 2004. godine. Pokopane osobe Smatra se da je najstariji sačuvani nadgrobni spomenik na ovom groblju pripada prvom sarajevskom rabinu. Na prsima njegovog stećka piše: Ostale poznate osobe pokopane na ovom groblju su: Isak Pardo, Avraham Abinun, Moše Rafael Attias, Laura Papo Bohoreta, Isak Samokovlija. Ispod 3850 spomenika počivaju obitelji: Abinun, Albahari, Altarac, Atijas, Baruh, Daniti, Danon, Finci, Gaon, Kabiljo, Kajon, Kalderon, Kamhi, Katan, Konforti, Kunorti, Levi, Maestro, Montilja, Ovadija, Ozmo, Pardo, Pesah, Pinto, Salom. A najveći i najteži spomenik pripada pokojnom Samuelu Pinti. Galerija Izvori
Cimitero ebraico di Sarajevo

Il Vecchio cimitero ebraico (in bosniaco Jevrejsko groblje u Sarajevu) è un cimitero di quasi 500 anni a Sarajevo, in Bosnia ed Erzegovina. Il sito si trova alle pendici del monte Trebević, nella zona di Kovačići-Debelo Brdo, nella parte sud-occidentale della città. È uno dei più grandi cimiteri ebraici dell'Europa sudorientale. È stato usato dalla comunità ebraica sarajevese dall'inizio del XVI o XVII secolo fino al 1966. Storia Istituito dagli ebrei sefarditi durante il periodo ottomano, divenne anche il luogo di sepoltura degli ebrei ashkenaziti dopo il loro arrivo a Sarajevo con l'Impero austro-ungarico alla fine del XIX secolo. Contiene più di 3850 lapidi e copre un'area di 31160 metri quadrati. Ha quattro monumenti dedicati alle vittime del fascismo: uno sefardita progettato da Jahiel Finci ed eretto nel 1952, due ashkenaziti e uno dedicato alle vittime dei militanti ustascia. Durante la guerra degli anni '90 Il cimitero ebraico era in prima linea durante la guerra in Bosnia ed Erzegovina, ed era utilizzato come postazione di artiglieria dai serbi bosniaci. È stato quindi gravemente danneggiato da proiettili e incendi causati da esplosioni. È stato anche minato pesantemente ma è stato completamente ripulito nel 1996. Sepolture notevoli e monumenti commemorativi Le persone degne di nota sepolte nel cimitero includono il rabbino Samuel Baruh (primo rabbino di Sarajevo dal 1630 al 1650; si ritiene che la sua tomba sia la più antica del cimitero), Rabbi Isak Pardo (rabbino dal 1781 al 1810), Rabbi Avraham Abinun (Grand Rabbi dal 1856 al 1858), Moshe ben Rafael Attias (1845-1916), Laura Levi Papo LaBohoreta (scrittrice dell'inizio del XX secolo), e Isak Samokovlija. Ci sono anche quattro memoriali eretti alle vittime del terrore fascista, insieme a diversi cenotafi, tombe commemorative vuote, con i nomi di persone morte altrove e le cui tombe sono sconosciute. Genizah La cappella separata o "tomba" per i libri danneggiati, nota come Genizah, si trova nella parte sud-orientale del cimitero, con la prima sepoltura avvenuta il 3 luglio 1916. Si presume che durante la seconda cerimonia di sepoltura siano stati sepolti circa 14 scrigni di libri sacri, quindi attualmente è in corso l'esumazione della Genizah per determinarne il contenuto. Designazione del patrimonio nazionale e dell'umanità Il cimitero è designato monumento nazionale della Bosnia ed Erzegovina come "Complesso sepolcrale - cimitero ebraico a Sarajevo". In preparazione per la nomina per l'inclusione nell'elenco dei siti del patrimonio mondiale, i delegati bosniaci hanno presentato la documentazione per l'elenco provvisorio all'UNESCO il 3 aprile 2018. Galleria d'immagini Note Voci correlate Ebrei in Bosnia ed Erzegovina Moshe ben Rafael Attias Isak Samokovlija Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Cimitero ebraico di Sarajevo
Oude joodse begraafplaats van Sarajevo

De Oude joodse begraafplaats van Sarajevo (Bosnisch: Staro jevrejsko groblje u Sarajevu) is gelegen in de wijk Kovačići-Debelo Brdo. De begraafplaats is met zijn 31.160 m² de tweede grootste joodse begraafplaats in Europa en was in gebruik van ca. 1630 tot 1966. Bij haar ontstaan bevond de begraafplaats zich naast de middeleeuwse necropolis van Borak met haar typische stećci-grafstenen. De Sefardische Joden lieten zich hier klaarblijkelijk door inspireren. De vorm van de grafzerken op de oude joodse begraafplaats van Sarajevo is uniek: dit type grafsteen is nergens anders ter wereld terug te vinden op joodse begraafplaatsen. De namen van de overledenen zijn op de graven aangebracht in het Hebreeuws en het Ladino. De monumentale toegangspoort tot het complex dateert van 1923-1924. In 1952 werd een monument voor de slachtoffers van het fascisme ingericht en in 1962 werd een mausoleum van de hand van architect Zlatko Ugljen gebouwd. De begraafplaats werd meermaals gevandaliseerd. Tijdens het beleg van Sarajevo werd er gevochten op de begraafplaats en liepen de zerken enorme schade op. Tijdens de burgeroorlog werden ook vele landmijnen geplaatst: gedurende jaren konden nabestaanden hun overleden familieleden niet bezoeken. Bekende personen die begraven werden op de oude joodse begraafplaats, zijn Laura Papo Bohoreta en Isak Samokovlija. De oude joodse begraafplaats werd in 2004 erkend als nationaal monument. In 2018 diende Bosnië en Herzegovina bij UNESCO een aanvraag in om haar ook als werelderfgoed te laten erkennen.
Cmentarz żydowski w Sarajewie

Cmentarz żydowski w Sarajewie (bos. Jevrejsko groblje u Sarajevu) – trzeci najstarszy, zachowany cmentarz żydowski w Europie (po cmentarzu praskim i Cmentarzu Remuh w Krakowie), zlokalizowany w Sarajewie pomiędzy dzielnicami Kovačići i Grbavica (Novo Sarajevo), przy Drodze Młodych Muzułmanów (Put Mladih Muslimana). Historia Położony na dość stromym stoku góry Trebević, stanowi niezwykle malownicze miejsce. Jako datę otwarcia nekropolii przyjmuje się rok 1630. W 1941 przeprowadzono pierwsze tajne badania nad historią cmentarza i pochowanymi tutaj osobami. Najstarsze nagrobki zlokalizowane są w górnych partiach cmentarza, a młodsze niżej. Przy głównym (dolnym) wejściu stoi eklektyczna kaplica przedpogrzebowa, a w pobliżu jest także aszkenazyjska kostnica. Mniej więcej w połowie stoku zbudowano pomnik ofiar terroru hitlerowskiego (1952, architekt Jahiel Finci). W 1962 powstało większe mauzoleum ofiar, autorstwa Zlatko Ugljena. Nekropolia została zamknięta dla pochówków w 1966. Struktura pochówków Na cmentarzu chowani byli żydzi sarajewscy – zarówno aszkenazyjczycy, jak i sefardyjczycy, gdyż obie te grupy reprezentowane były w mieście (liczniej Żydzi sefardyjscy). Wśród aszkenazyjczyków dominują nazwiska austro-węgierskie, w jidysz, np. Farkas, Brocziner, Prohaska, czy Rothkopf. Na grobach sefardyjczyków dominuje język hebrajski i ladino, a nazwiska brzmią bardziej południowo, np. Kampos, Montiljo, Tolentino, Papo, czy Brazil-Levy. Oblężenie Sarajewa O ile cmentarz był właściwie zapomniany przed oblężeniem Sarajewa w 1992, o tyle w czasie tych walk odegrał strategiczną rolę. Z górnych partii nekropolii Serbowie ostrzeliwali Starówkę i dzielnice mieszkaniowe przez kilka miesięcy, a wycofując się zaminowali cały teren cmentarny. Wykrywanie i likwidacja min trwała ponad pół roku i została przeprowadzona przez organizację Norwegian People’s Aid. Według Karla-Markusa Gaußa, to właśnie z okolic cmentarza strzelał snajper, który zabił Suadę Dilberović – studentkę medycyny, pierwszą ofiarę oblężenia Sarajewa. Zobacz też Synagoga w Sarajewie Stara Synagoga w Sarajewie Park Vraca – obiekt w pobliżu (zrujnowany w czasie oblężenia) Bibliografia Karl-Markus Gauß, Umierający Europejczycy, Wydawnictwo Czarne, Wołowiec, 2006, ss.9-14, ISBN 83-89755-49-1 Sarajevo, plan miasta 1:17.500, wyd. Freytag & Berndt, Wiedeń, ISBN 978-3-85084-164-1 tablice na terenie Cmentarza
Еврейское кладбище в Сараеве

Еврейское кладбище в Сараеве (босн. Jevrejsko groblje u Sarajevu) — кладбище в городе Сараево, столице Боснии и Герцеговины, захоронения на котором производились с XVII века до 1966 года. Оно занимает площадь 0,03116 км² (31 160 м²). С 2004 года охраняется государством. История Кладбище было основано евреями-сефардами в период османского правления и стало также местом захоронения ашкеназов после того как в конце XIX века группа ашкеназов переселилась в Сараево из Австро-Венгрии. В настоящее время на кладбище около 3850 захоронений и четыре памятника, посвящённых жертвам фашизма и нацизма: один сефардский (1952 года постройки), два ашкеназских и один посвящённый жертвам движения усташей. Во время военного конфликта 1990-х годов кладбище находилось на линии фронта и использовалось боснийскими сербами в качестве артиллерийской позиции. Оно было серьёзно повреждено взрывами и пулями, а также заминировано. Полностью разминировано в 1996 году. Известные личности, похороненные на кладбище Среди известных людей, похороненных на этом кладбище, — раввин Самуэль Барух (первый раввин Сараево, возглавлявший еврейскую общину города с 1630 по 1650 год, могила которого считается старейшей на кладбище), религиовед и литературовед Моше бен Рафаэль Аттиас (1845-1916), писатели Исак Самоковлия (1889-1955) и Лаура Папо Бохорета (1891-1942). Гениза В юго-восточной части кладбища находится гениза — место захоронения пришедших в негодность священных книг. Первое захоронение совершено 3 июля 1916 года, а во время второго в генизу предположительно было помещено 14 сундуков книг. Галерея Примечания
Јеврејско гробље у Сарајеву

Јеврејско гробље у Сарајеву смештено је у југозападном делу Сарајева, у пределу Ковачића и Дебелог Брда. Цели комплекс се простире на површини од 31.160 м2. О настанку и развоју гробља до 16. века нема поуздане документације, али се на основу података протокола Јеврејске општине, 1630. године може узети као година оснивања овог гробља. Гробље је настало у средњевековну некрополу стећака на локалитету Борак уз стари каменолом на Шаторији из кога је вађен камен како за средњевекоквне стећке, тако и за јеврејске надгробнике. Сефарди на овом простору стварају јединствене надгробнике, каквих, по њиховим домоморфним облицима и симболичкој мотивици, нема међу јеврејским споменицима нигде на свету. У склопу гробља налазе се и гробљанска капела, спомен-костурница из 1952. године, споменик жртвама усташког терора, ашкенаска костурница из 1962. године, спомен-костурница уз ашкенаску костурницу, чесма и ограда. Све заједно као гробљанска целина је проглашено Националним споменик Босне и Херцеговине 2. септембра 2004. године. Најстарији сачувани надгробни споменик на овом гробљу припада првом сарајевском рабину. На прсима његовог стећка пише:Самуел Барух, 1630-1650. Надгробни камен праведника.Поред њега, испод 3.850 споменика почивају породице: Абинун, Албахари, Алтарац, Атијас, Барух, Данити, Данон, Финци, Гаон, Кабиљо, Кајон, Калдерон, Камхи, Катан, Конфорти, Кунорти, Леви, Маестро, Монтиља, Овадија, Озмо, Пардо, Песах, Пинто, Салом, док највећи и најтежи споменик припада покојном Самуелу Пинти. Види још Јевреји у Босни и Херцеговини Референце
Єврейське кладовище в Сараєві

Стари́й євре́йський цви́нтар (босн. Jevrejsko groblje u Sarajevu) — цвинтар у Сараєво, столиці Боснії і Герцеговини, розташований на схилах гори Требевич. Найбільший єврейський цвинтар у Південно-Східній Європі і другий за величиною поховальний комплекс у Європі після старого єврейського цвинтаря в Празі. Активно використовувався з початку XVI або XVII століття до 1966 року. Історія Цвинтар був заснований сефардськими євреями у 1630 році, коли територія Сараєва перебувала у складі Османської імперії. Пізніше кладовище стало місцем поховання ашкеназьких євреїв, коли вони прибули до Сараєва з Австро-Угорської імперії наприкінці XIX століття. Поховальний комплекс нараховує понад 3850 могил, а його загальна площа становить 31160 квадратних метрів. На території цвинтаря розташовано чотири пам'ятники, присвячені жертвам італійського і хорватського фашизму: сефардський, встановлений у 1952 році, два ашкеназьких і один, присвячений жертвам усташів. Серед інших споруд сараєвського єврейського цвинтаря також присутня геніза — місце зберігання, «могила» пошкоджених священних текстів та їхніх фрагментів: сувоїв Тори, видань Танаху, Талмуду, молитовників. Перше поховання священних текстів відбулося 3 липня 1916 року. Вважається, що під час другої церемоніїї в генізі було поховано близько 14 скринь з книгами. Під час Боснійської війни кладовище знаходилося на лінії бойового зіткнення і використовувалися боснійськими сербами як артилерійська позиція, зокрема під час трирічної облоги Сараєва. Війна призвела до сильних пошкоджень кулями та уламками снарядів. Крім того, цвинтар був замінований. Остаточне розмінування відбулося тільки у 1996 році. Примітки
Prokošské jezero

Prokošské jezero (bosensky Prokoško jezero, v srbské cyrilici Прокошко језеро) je ledovcové jezero v Bosně a Hercegovině, v pohoří Vranica. Nachází se 22 km od města Fojnica. Jezero je 426 m dlouhé, 191 m široké v nejdelším bodě, průměrně široké 113 m. Jeho břeh je dlouhý 1060 m. V 20. století se jezero stalo atraktivní lokalitou pro stavbu chat, a tak bylo komplexně pozměněno jak okolí, tak i ekosystém jezera. Jezero se nachází v nadmořský výšce 1636 m n. m. V současné době je jezero chráněno jako přírodní památka. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Prokoško jezero na chorvatské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Prokošské jezero na Wikimedia Commons
Prokoško jezero

Prokoško jezero ist ein Gletschersee auf dem Massiv Vranica in Bosnien-Herzegowina. Der See befindet sich auf einer Höhe von 1670 m in einer Straßenentfernung von 22 Kilometern westlich von Fojnica. Die Zufahrtsstraße ist ab einem Punkt knapp oberhalb von Fojnica nicht mehr asphaltiert. Besonders die Nordseite des Sees ist von vielen Holzhütten, die den Schafhirten und Waldfrüchtesammlern als Unterkunft dienen, umgeben. Auf Grund seiner idyllischen Lage wird er zunehmend touristisch genutzt. Im See findet sich eine endemische Art der Triturus-Schwanzlurche. Weblinks Beschreibung des Sees auf www.fojnica.de (bosnisch)
Prokoško jezero

Prokoško jezero nalazi se na planini Vranici na 1636 metara nadmorske visine i najviše je, a s dubinom od 13 metara i najdublje jezero u Bosni i Hercegovini. Do jezera se dolazi iz Fojnice, putem dužine 21 kilometar, uglavnom makadamskim. Kotlina u kojoj se nalazi jezero poligenetska je, polifazna i polimorfna tektonski predisponirana tvorevina. Od kraja pleistocena kada se u njoj akumulirala jezerska voda izmijenjena je utjecajem krških, gravitacijskih i vodotočnih procesa. Jezero vodu dobiva od površinskih i podzemnih tokova. Na širem prostoru mogu se naći endemične vrste flore i faune. U jezeru je još uvijek ostao endemični primjerak vodozemca tritona (Triturus alpestris reiseri). Područje je 1954. bilo zaštićeno kao regionalni park prirode, a od 2005. godine postrožena je zaštita kao spomenik prirode – III. Duž puta su postavljeni putokazi. Ulaz se naplaćuje. Oko jezera je oko 250 nelegalno izgrađenih vikendica u kojima se pružaju ugostiteljske usluge. Od morfoloških raznolikosti mogu se izdvojiti vrhovi Debelo brdo, Glavica, Ćoso, Tikva, Treskavica, Zelena gromila, Stražica, Runjvica, Vratolom i Krstac. Galerija Izvori Vanjske poveznice Dinarsko gorje Prokoško jezero - Autor: pscitovo57
Prokoško jezero

Prokoško jezero je ledničko jezero na blizu 1660 metara nadmorske visine. Nalazi se na planini Vranica, 22 km udaljeno od centra gradića Fojnica, Bosna i Hercegovina, između dolina rijeke Vrbasa i doline rijeke Bosne. Kotlina jezera leži u zoni migmatita. Jezero se puni vodom iz lednika, podjezerskih i okolnih izvora lociranih u podnožju Debelog brda, topljenjem snijega sa okolnih padina i atmosferskim talozima. Vodu gubi otokom veličine manje rijeke, procjeđivanjem i isparavanjem. Površina jezerskog basena iznosi 48.330 m². Dužina jezera je 426 m, maksimalna širina 191,3 m, a srednja širina 113,4 m, dok je dužina obalske linije 1.060,5 m. Srednja dubina jezera iznosi 5,7 m, a maksimalna 13,0 m. Tokom ljetnih mjeseci nivo može da se smanji na 60 cm. Jezero se odlikuje endemskom vrstom triton, prirodna rijetkost iz reda repatih vodozemaca na listi zaštićenih vrsta od 1954. godine. Endem je 1891. godine pronašao ornitolog Zemaljskog muzeja u Sarajevu, Otmar Rajzer (нем. Othmar Reiser), a opisao Franc Verner (нем. Franz Werner) 1902. godine. Razlikuje se od tipične vrste po proporcionalno većoj glavi. Doseže dužinu do 12 cm, hrani se vodenim insektima i vodenim puževima. Osim toga, jezero je poribljeno kalifornijskom pastrmkom. Okruženo stočarskim kolibama – katunima, predstavlja dio netaknute prirode i izletničku destinaciju, već dugi niz godina. Pored samog jezera nalazi se planinarski dom sagrađen prvi put 1937, obnovljen 1952. godine, uništen u požaru 1983, a od 2010. godine se prikupljaju sredstva za njegovu obnovu. Jezero je proglašeno spomenikom prirode još 60-tih godina, ponovo proglašeno spomenikom prirode III kategorije, sa površinom od 2.225 hektara podijeljenih u 3 zone 2004. godine (2005. definisane kategorije). Danas spada u jedno od najugroženijih planinskih jezera, zbog negativnih fizičkogeografskih procesa, regresivne erozije po uzdužnom profilu jezerske otoke, kao i velikog broja stočarskih koliba i vikendica izgrađenih na jugozapadnoj jezerskoj slivnoj strani, zbog čega se stvaraju veći sistemi močvarne i barske vegetacije. Референце Literatura Мала енциклопедија Просвета (3 изд.). Београд: Просвета. 1985. ISBN 978-86-07-00001-2. Марковић, Јован Ђ. (1990). Енциклопедијски географски лексикон Југославије. Сарајево: Свјетлост. ISBN 978-86-01-02651-3. Spoljašnje veze
Prokoško Jezero

Prokoško Jezero är en sjö i Bosnien och Hercegovina. Den ligger i entiteten Federationen Bosnien och Hercegovina, i den centrala delen av landet, 50 km väster om huvudstaden Sarajevo. Prokoško Jezero ligger 1 633 meter över havet. Omgivningarna runt Prokoško Jezero är en mosaik av jordbruksmark och naturlig växtlighet. Runt Prokoško Jezero är det ganska tätbefolkat, med 93 invånare per kvadratkilometer. Kommentarer Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Prokoško Jezero.
Kirche Hl. Vasilije Ostroški (Pribeljci)

Die Kirche Hl. Vasilije Ostroški (serbisch Црква Светог Василија Острошког Crkva Svetog Vasilija Ostroškog) ist eine neu erbaute Serbisch-orthodoxe Kirche im Dorf Pribeljci (Opština Šipovo) in Bosnien und Herzegowina. Die von 2007 bis 2011 erbaute Kirche gehört zur Pfarrei von Babići im Dekanat Šipovo in der Eparchie Bihać-Petrovac der Serbisch-Orthodoxen Kirche. Die Kirche ist dem Heiligen Vasilije Ostroški dem Wundertäter geweiht. Lage Die Kirche steht im Zentrum des um die 600 Einwohner zählenden Dorfes Pribeljci im Nordwesten Bosniens. Die Opština Šipovo liegt in der Republika Srpska, dem überwiegend serbisch bewohnten Landesteil von Bosnien und Herzegowina. Neben der Kirche steht die alte Grundschule des Dorfes. Pribeljci liegt in der geographischen und historischen Region Janj, die ihren Namen vom gleichnamigen Fluss ableitet. Geschichte Die Einwohner von Pribeljci ersuchten den Segen des damaligen Eparchen der Eparchie Hrizostom (Jević) zum Bau der kleinen Kirche. Die Kirche sollte dem Heiligen Vasilije Ostroški dem Wundertäter geweiht werden, da die Bewohner des Dorfes seit Jahrzehnten zur Verehrung ins Serbisch-orthodoxe Kloster Ostrog in der Opština Danilovgrad in Montenegro pilgerten, wo die Reliquien des Hl. Vasilije Ostroški ruhen. Der Eparch bewilligte den Kirchenbau. Am 12. Mai 2007, dem Feiertag des Hl. Vasilije Ostroški, wurden im Namen des Eparchen vom Erzpriester Rade Savić die Fundamente der Kirche gesegnet. Pate der Kirchenfundamente wurde Nedeljko Malinović aus Belgrad, der aus dem Dorf stammt. Am 12. Mai 2011 wurde die Kirche vom Eparchen Hrizostom feierlich eingeweiht, zur Einweihung kamen hunderte Gläubige. Paten der Kirche wurde das Ehepaar Milan und Cvijana Plavšić aus Šipovo. Die Kirche ist ein kleiner Bau mit einem einschiffigen Kirchenschiff. Die Fassade der Kirche ist schlicht in Weiß gehalten. Die Kirche besitzt typisch für orthodoxe Kirchen eine Ikonostase mit Ikonen. Quellen Artikel über die Kirche auf der Seite der Eparchie von Bihać-Petrovac (serbisch) Artikel über die Kirche auf der Seite der Serbisch-orthodoxen Kirche (serbisch)
Университет на Баня Лука

Университетът в Баня Лука (на сръбски: Универзитет у Бањој Луци) е най-голямото висше училище в Република Сръбска и 2-рият по престиж университет в Босна и Херцеговина. Университетът е основан през 1975 г. Ректор е професор Станко Станич. Първоначално се състои от 5 факултета, а понастоящем включва 15 факултета и Академия на изкуствата. ВУЗът разполага с 2 кампуса в близост до река Върбас в центъра на града. В университета учат около 18 000 студенти, работят 1000 преподаватели и 450 административни сътрудници. В сграда на университета се намира Народната и университетска библиотека на Република Сръбска – най-старата и най-голяма библиотека в страната. От 2012 г. библиотеката си партнира със Сръбската национална библиотека, като се провеждат общи дейности, свързани със запазването на сръбското културно и духовно наследство, както и съвместни проекти с национално и междунардно значение. От 2006 г. участва в Болонския процес за сближаване и хармонизация на европейското образование. От 2011 г. Университетът в Баня Лука е пълноправен член на Асоциацията на европейските университети. Висшето училище участва в няколко европейски програми като TEMPUS, CEEPUS, програма за развитието на научни изследвания и технологии. Университетът в Баня Лука си партнира с висши училища от цял свят като Мейджи Университет (Япония), Болонски университет, Киевски политехнически институт, Московски университет по медицина и стоматология, Фрайбургски университет и др. Университетът сътрудничи с няколко български ВУЗ-а, като Великотърновски университет (между 1995 и 2006 г. и от 2008 г.), Технически университет - Габрово, Национална спортна академия, Софийски университет, Пловдивски университет. Университетът на Баня Лука има партньорства и с други учебни заведения в Република Сръбска като Източносараевски университет, Баня Лука Колеж, Университет по бизнес инженерство и мениджмънт. Сред завършилите университета са известни политици като босненският държавен глава Младен Иванич, бившите президенти на Република Сръбска Милан Йелич, Драган Чавич и Никола Поплашен, бившият министър-председател на страната Александър Джомбич, Джурджа Адлешич от Либерелната партия на Хърватия. Факултети Източници