NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Джамбей-лакханг

Джамбей-лакханг (дзонґ-ке བྱམས་པ་􀭨་ཁང་།, Вайлі byamspa lhakhang, лат. byampa lhakhang) — буддійський монастир (лакханг), що знаходиться в дзонгхазі Бумтанг в околиці міста Джакар в Бутані, в одному кілометрі від монастиря Курджей-лакханг. Побудований в VII столітті царем Тибету Сронцангамбо. Легенда За легендою, всю територію Тибету і Гімалаїв закривала собою гігантська демониця, заважаючи цим поширенню буддизму. Щоб її перемогти, цар Сронцангамбо наказав побудувати 108 монастирів, прикувавши до землі всі частини її тіла. 12 з них будувалися за точними розрахунками. У самому центрі стояв храм Джоканг у Лхасі (імовірно 638 року). Далі три групи з чотирьох монастирів на певній відстані охоплювали різні частини тіла. На території Бутану було побудовано два монастирі — К'їчу-лакханг в Паро і Джамбей-лакханг, який відповідав коліну демониці. Всі монастирі були зведені за один день. Джамбей-лакханг відвідав Падмасамбхава. Храм багаторазово ремонтувався і перебудовувався. Література Francoise Pommaret. Bhutan Himlayan Mountains Kingdom. — 5th edition. — Odyssey Books and Guides, 2006. Джерела The History of Buddhism in Bhutan (англ.) . Архів оригіналу за 22 липня 2013. Процитовано 3 липня 2012. Бутан (рос.) . Архів оригіналу за 11 серпня 2011. Процитовано 3 липня 2012.
Parque nacional de Buxa

El Parque Nacional de Buxa (Pron: ˈbʌksə) es un parque nacional indio, localizado en el estado de Bengala Occidental, en las colinas Buxa de la montañosa zona meridional de Bután. Está localizado dentro de la "Reserva de Tigres de Buxa". Historia La "reserva del tigre de Buxa" se creó en 1983 como la 15.ª reserva del tigre. En 1986, se constituyó el "santuario de vida salvaje de Buxa" sobre 314,52 km² de los bosques de la reserva. En el año 1991, se añadieron 54,47 km² al santuario. Un año más tarde, en 1992, el gobierno de Bengala Occidental declaró su intención de constituir un parque nacional sobre 117,10 km² del santuario de la vida salvaje de Buxa. Finalmente, el gobierno del estado declaró a la zona parque nacional vía notificación n.º 3403-For/11B-6/95 dt. 05.12.1997.​ Flora Hasta la fecha se han identificado en el parque más de 400 especies de árboles, 250 especies de arbustos, 400 especies de herbáceas, 9 especies de caña, 10 especies de bambú, 150 especies de orquídeas, 100 especies de prados y 130 especies de flora acuática incluyendo más de 70 juncias (Cyperaceae). Hay más de 160 especie de otros monocotiledones y helechos. Los principales árboles son sal o sala, Magnolia champaca, "gamhar", árboles de algodón de seda y Chukrasia tabularis.​ Fauna Las principales especies del parque son el tigre, el elefante asiático, el gaur (bisonte indio), el jabalí y el sambar, encontrándose también ejemplares de gallo bankiva.​​ Se han identificado hasta la fecha más de 284 especies de aves,​ 73 especies de mamíferos, 76 especies de serpientes y 5 especies de anfibios. En una revisión reciente (2006) se menciona que el parque tiene el número más alto de especies de peces en la región de Bengala.[cita requerida] Entre los mamíferos se encuentran el tigre, la civeta hindú grande, el elefante asiático, la ardilla india gigante, el chital, la pantera nebulosa, el búfalo indio y antílopes. Dentro del grupo de los reptiles, cabe mencionar la pitón reticulada.​ Y en cuanto a los anfibios, se han descubierto dos especies de sapos en el parque en 2006.​ Los ríos Raidak y Jayanti, que fluyen por el bosque, y el lago Narathali sirven de hogar a las aves migratorias así como a las endémicas que abundan en el lugar. Hay cálao claro oriental, pico de ibis, serreta grande, lavanderas, la rara grulla cuellinegra, la cerceta común migratoria, la cigüeña negra, suirirí bicolor, minivets y porrones pardos. Información para el turista Una buena época para visitar el parque es entre los meses de octubre y abril. Referencias Enlaces de interés World Database on Protected Areas
Parc national de Buxa

Le parc national de Buxa est situé dans l'État du Bengale-Occidental en Inde. On y trouve notamment des éléphants, des cerfs aboyeurs. Depuis 2018, il semblerait qu'aucun tigre n'ait été recensé. Notes et références Liens externes (en) Fiche du parc sur le site UNEP-WCMC Portail du Bengale-Occidental Portail de la conservation de la nature
Parco nazionale di Buxa

Il Parco nazionale di Buxa (bengalese: বক্সা জাতীয় উদ্যান Bôksha Jatio Uddan), conosciuto anche come Buxa Tiger Reserve è un'area naturale protetta indiana che si trova nel Bengala Occidentale. La prima protezione dell'area risale al 1983, dal 1986 è diventata anche Santuario della fauna selvatica (Wildlife Sanctuary) ma solo ne 1992 è stato istituito il parco nazionale. Note Voci correlate Parchi nazionali dell'India Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Parco nazionale di Buxa Collegamenti esterni (EN) Nord Bengala: Parco nazionale di Buxa, su north-bengal.com. URL consultato il 2 aprile 2010 (archiviato dall'url originale il 23 aprile 2012). (EN) Project Tiger: Parco nazionale di Buxa, su projecttiger.nic.in.
Букса (тигровый заповедник)

Букса (англ. Buxa Tiger Reserve, бенг. বক্সা জাতীয় উদ্যান) — тигровый заповедник в Индии. Расположен в округе Джалпайгури штата Западная Бенгалия, на границе с Бутаном. Создан в 1983 году, площадь составляет 760 км². Кроме тигров в парке обитают циветы, банкивские джунглевые курицы и другие виды птиц. Заповедник внесён в список семи зон с крайне низкой плотностью тигров. Согласно исследованиям на его территории в 2010 году проживало только 12—15 особей, в то время как количество слонов достигало 250. Для увеличения размера популяции тигров было принято решение разводить их в неволе. Ссылки Information about the Tiger Reserve Travel information for Buxa National Park . Архивировано из оригинала 23 апреля 2012 года. Примечания
Rukubji

Rukubji is an ancient village located in Sephu Gewog (Dzongkha: སྲས་ཕུག་) in Wangdue Phodrang District, in Bhutan. Geography Rukubji sits on a ridge between three rivers on the edge of the Black Mountains. Some of the homes are more than 200 years old, with eroded mud and bamboo walls. Rukubji village is located in Sephu Gewog. Sephu Gewog is located in the northeastern part of Wangdue Phodrang Dzongkhag and is the largest gewog (area-wise). Sephu is made up of 10 villages (Buso, Zerey. Dubzor, Nangkha, Rukubji, Bumpailog, Rewana, Longtey, Gangchukha and Thaney) and consists of 276 number of households. Sephu consists of an estimated area of 1105.70 km2. The terrain is mostly rugged, with an altitude of 2800 to 5000 meters above sea level. Settlements are scattered and mostly migratory in nature. There are 2 Community Primary Schools (Rukubji Primary School and Sephu Primary School), 1 AEC, 1 LEC, 1 post office agent, 1 GR II BHU in Chazam, 1 logging unit, 1 monastic education center, several lhakhangs of which Wangdue Gompa, Rukubji Lhakhang, and Bumpailog Lhakhang are the most important Lhakhang in the gewog. Effectively, all villages have a community lhakhang. All the administrative offices of the local government are located in Chazam. History and Mythology The ridge on which the village is built is said to resemble a snake, a harmful spirit, which in the area's ancient history and mythology was subdued by the founder of Bhutanese Buddhism, Guru Rinpoche. This and three nearby villages totaling 90 households are known today as being part of another successful micro-hydro installation. References
Бутанская национальная библиотека

Бутанская национальная библиотека (NLB) (дзонг-кэ འབྲུག་རྒྱལ་ཡོངས་དཔེ་མཛོད, вайли Druk Gyelyong Pedzö) расположена в Тхимпху, столице Бутана. Библиотека была основана в 1967 году с целью сохранения и распространения богатого культурного наследия Бутана. Библиотека находится на восточной стороне реки около Бутанского музея текстиля. История Библиотека была открыта в 1967 году по инициативе королевы Аши Пхунцо Чоден (1911—2003), изначально в библиотеку была помещена небольшая коллекция драгоценных текстов. Первоначально библиотека помещалась в центральной башне Ташичо-дзонга. По мере роста коллекции библиотеку пришлось поместить в отдельное помещение в районе Чангангкха в Тхимпху. По проекту был построен четырёхэтажный восьмиугольный комплекс в традиционном стиле дзонга, правительство смогло обеспечить строительство без привлечения зарубежных спонсоров и инвесторов. 23 ноября 1984 года Дилго Кхьенце Ринпоче провёл торжественное освящение нового помещения. Национальные архивы Дополнительное двухэтажное здание с 2004 года было оборудовано под национальные архивы, в котором хранятся текущие документы государства. По договорённости с Данией (2000) архивы были оборудованы современным оборудованием для защиты документов от огня, поддержания условий хранения, температуры и влажности. Банк национальной памяти содержит старые документы, письма и фотографии, часть из которых также микрофильмируется. В архиве работает служба микрофильмирования, как по инициативе библиотеки, так и по частным заказам, которая обеспечивает долговременную сохранность содержания книг и документов. Предполагается также расширить раздел аудиозаписей и видеозаписей с целью сохранения традиций страны. Примечания Ссылки The National Library of Bhutan homepage Архивная копия от 31 октября 2019 на Wayback Machine The National Library of Bhutan OPAC (Online Public Access) Архивная копия от 27 апреля 2017 на Wayback Machine
Национална библиотека Бутана

Национална библиотека Бутана (џонгкански:འབྲུག་རྒྱལ་ཡོངས་དཔེ་མཛོད།, енгл. National Library of Bhutan་), се налази у Тимбу, главном граду Бутана. Онована је 1967. године ради очувања и промоције богатог културног и верског наслеђа Бутана. Историја Библиотека је први пут основана под патронатом краљице Аши Пунцо Чаден (1911—2003) 1967. године и поседовала је мали фонд драгоцених текстова. Библиотека је првобитно смештена у централној кули Ташичоџонга. Касније, како је растао фонд библиотеке, она је премештена у Тимбу. Нова здграда у којој је смештена библиотека грађена је у традиционалној Џонгкашкој архитектури. Трошкови изградње овог објекта је у потпуности сносила влада Бутана без иностране помоћи. Зграда је завршена 23. новембра 1984. године, а библиотека је почела са радом крајем те године. Крајем XX века библиотека је поседовала око 10.000 књига. Национална архива Архив је институција која чува и штити архивску грађу. Он је одговоран за очување прошлости Бутана за будуће генерације које долазе. У јулу 2000. године влада Данске потписала је споразум са владом Бутана како би пружила помоћ у изградњи модерне архивске зграде. Ова приземна зграда, која је завршена 2004. године је опремљена савременом безбедносном техником и противпожарни системом, као системима који регулушу температуру и влажност. У архиви су смештени најважнији документи из прошлости Бутана, стара писма и око 7.000 важних фотографија. У архиви се такође држе и микрофилмови. Види још Бутан Тимбу Галерија Референце Спољашње везе Званични сајт Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (31. октобар 2019) The National Library of Bhutan OPAC(Online Public Access) Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (27. април 2017)
Національна бібліотека Бутану

Бутанська національна бібліотека (NLB) (дзонґ-ке འབྲུག་རྒྱལ་ཡོངས་དཔེ་མཛོད, латиніз. Druk Gyelyong Pedzö) розташована в Тхімпху, столиці Бутану. Бібліотека була заснована в 1967 році з метою збереження та поширення культурної спадщини Бутану. Бібліотека знаходиться на східній стороні річки неподалік від бутанського музей текстилю . Історія Бібліотека була відкрита в 1967 році з ініціативи королеви Аші Пунцо Чоден (1911—2003). Спочатку в бібліотеці була розміщена лише невелика колекція давніх текстів, а сама бібліотека містилася в центральній вежі Ташічо-дзонга. У міру зростання колекції бібліотеку довелося перевести в окреме приміщення в районі Чангангкха в Тхімпху. За проектом був збудований чотириповерховий восьмикутний комплекс в традиційному стилі дзонга, уряд зміг забезпечити будівництво без залучення зарубіжних спонсорів та інвесторів. . 23 листопада 1984 року Ділго Кхьєнце Рінпоче провів урочисте освячення нового приміщення. Національні архіви Додаткову двоповерхову будівлю з 2004 року було обладнано під національні архіви. Тут зберігаються поточні документи держави. За домовленістю з Данією (2000) архівний комплекс був обладнаний сучасним обладнанням для захисту документів від вогню, підтримки умов зберігання, температури й вологості. Банк національної пам'яті містить давні документи, листи та фотографії, частина з яких також мікрофільмірується. В архіві працює служба мікрофільмування, як для потреб бібліотеки, так і для приватних замовлень. Передбачається також розширити розділ аудіозаписів та відеозаписів з метою. Примітки Посилання The National Library of Bhutan homepage The National Library of Bhutan OPAC (Online Public Access)
Parque nacional del Valle del Neora

El parque nacional [del] Valle del Neora (en inglés: Neora Valley National Park es un parque nacional en el estado de Bengala Occidental, en la India, dentro de la subdivisión de Kalimpong del distrito de Darjeeling y fue establecido en 1986. Se extiende por una superficie de 88 km² y es una de las zonas biológicamente más ricas en todo el noreste. Es la tierra del elegante panda rojo en el hábitat natural prístino y no perturbado, con terreno montañoso inaccesible y una rica y diversa flora y fauna que hacen de este parque una importante zona silvestre.​ El 26 de mayo de 2009 el «Parque nacional Valle del Neora» fue inscrito en la Lista Indicativa de la India —paso previo a ser declarado Patrimonio de la Humanidad—, en la categoría de bien natural (n.º ref 5447).​ Flora El valle de Neora, uno de los últimos reductos silvestres en el país sostiene un ecosistema único donde un sistema vegetativo templeado, sub-templado, subtropical y tropical aún alberga riqueza de flora y fauna.Los bosques están formados por especies mixtas como rododendros, bambúes, roble, helechos, sal, etc. El valle también tiene numerosas especies de orquídeas. Fauna Mamíferos La fauna está formada por especies en peligro como la pantera nebulosa, panda rojo, y ciervos almizcleros. Otras especies son leopardo indio, cinco especies de civeta, oso tibetano, oso perezoso, gato dorado asiático, jabalí, gato de Bengala, goral, seraus, muntíaco, sambar, ardillas voladoras y tar del Himalaya. Aves Lava y el parque nacional de Neora Valley son un paraíso para los ornitólogos; algunos de los pájaros más buscados de la India se encuentran aquí. Los bosques semi-perennes entre los 1600 m y los 2700 m de altitud son el hogar de rarezas como: Otros También se encuentran cobra real, búngaros, víboras de foseta asiáticas, serpientes ciegas y lagartos. Muchos insectos coloridos como las mariposas, las polillas, escarabajos, abejas, avispas, heteópteros y cicadas son atracciones añadidas del valle. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Parque nacional del Valle del Neora. (en inglés) Ficha del parque en el sitio UNEP-WCMC Archivado el 30 de septiembre de 2007 en Wayback Machine.
Parc national de Neora Valley

Le parc national de Neora Valley (Neora Valley National Park en anglais et নেওড়া উপত্যকা জাতীয় উদ্যান en bengali) est situé dans l'État du Bengale-Occidental en Inde. Situé dans le district de Darjeeling, dans l'Himalaya, Neora Valley est vouée à la protection de l'écosystème multiple de l'Himalaya oriental, en effet les biotopes sont divers dans la région, allant des forêts subtropicales aux prairies alpines de montagne. C'est un lieu où est protégée une population de panda roux. Notes et références Liens externes Ressource relative à l'architecture : Liste indicative du patrimoine mondial Ressource relative à la géographie : World Database on Protected Areas (en) « Fiche du parc sur le site UNEP-WCMC »(Archive.org • Wikiwix • Google • Que faire ?) Portail du Bengale-Occidental Portail de la conservation de la nature
Trashigang Dzong

Trashigang Dzong (Dzongkha: བཀྲ་ཤིས་སྒང་རྫོང, dt.: „Festung des glückverheißenden Hügels“) ist eine der größten Dzong-Festungen in Bhutan. Sie befindet sich in Trashigang im gleichnamigen Distrikt. Die Festung wurde 1659 zum Schutz vor tibetischen Invasionen erbaut. Sie beherbergte eine Mönchsgemeinschaft und diente als zentrales Verwaltungszentrum des Distrikts Trashigang, bevor diese aufgrund der laufenden Restaurierungsarbeiten verlegt wurde. Geschichte Die Festung wurde 1659 auf einem Felsvorsprung mit steilen Klippen an drei Seiten errichtet und überblickt die Flüsse Drangme Chhu und Gamri Chhu. Der Bau des Dzong wurde von Ngawang Namgyal prophezeit, der den Penlop (Gouverneur, ཀྲོང་གསར་དཔོན་སློབ) von Trongsa, Chhogyal Minjur Tempa, anwies, die lokalen Stammesführer zu stürzen und den Dzong zu errichten. Der Legende nach erschreckte der Anblick des Dzong die tibetische Armee, die sich mit dem Ausruf zurückzog, der Dzong sei ein „Himmels-Dzong und nicht auf dem Boden“ („Sky Dzong and was not on the ground“). Der Dzong wurde zwischen 1680 und 1694 von Gyalsey Tenzin Rabgye und 1936 von Dzongpon Dopola erweitert. Er wurde von Dudjom Jigdral Yeshe Dorje geweiht und erhielt den Namen Trashigang. Nach dem Chinesisch-Indischen Krieg von 1962 erlaubte Bhutan heimkehrenden indischen Soldaten die Durchreise durch Ostbhutan. Sie mussten jedoch ihre Gewehre in der Waffenkammer des Dzong abgeben und durften Bhutan nur unbewaffnet durchqueren. Die Gewehre befinden sich bis heute im Dzong. Jedes Jahr findet dort das viertägige Trashigang-Tsechu-Fest statt, an dem täglich etwa 1500 Menschen teilnehmen. Erhaltung Der Dzong bekam infolge des Erdbebens von Bhutan 2009, dessen Epizentrum nur 16 km entfernt lag, tiefe Risse. Eine Partnerschaft zwischen dem World Monuments Fund, dem Prinz-Claus-Stiftung für Kultur und Entwicklung und der Bhutan Foundation sorgte für die Durchführung der Notreparaturen. Im Februar 2014 stellte die indische Regierung 190 Mio. Ngultrum (BTN) für die Renovierung des Dzongs zur Verfügung. Die Renovierungsarbeiten dauerten bis 2018, die Kosten stiegen dabei jedoch auf 227,5 Mio. BTN. Aus Sicherheits- und Gesundheitsgründen wurden außerhalb des Dzong-Geländes eine Drasha (Mönchsherberge) für 50 Mönche sowie ein Tshokhang (Speisesaal) errichtet. Die Regierung rekrutiert zudem arbeitslose Jugendliche aus der Region für den Bau des Dzongs und verwendet dabei lokale Materialien, darunter Holz hauptsächlich aus Bumthang und Steine aus Chazam. Die Verwaltungsbüros des Distrikts Trashigang wurden vorübergehend in die Trashigang Middle Secondary School verlegt, während die Geistlichen in eine Schule im Gewog Samkhar, etwa 10 km vom Dzong entfernt, umgesiedelt wurden. Galerie Einzelnachweise Weblinks bhutan2008.bt. Archivlink
Trashigang Dzong

Trashigang Dzong (Dzongkha: བཀྲ་ཤིས་སྒང་རྫོང, literally "The Fortress of the Auspicious Hill") is one of the largest dzong fortresses in Bhutan, located in Trashigang in Trashigang District of Bhutan. The fortress was built in 1659 to defend against Tibetan invasions. The dzong hosted a monastic community besides acting as the central administrative center of the Trashigang District, before they were shifted due to the ongoing restoration. History The fortress was built in 1659 atop a ledge with steep cliffs on three sides, overlooking the Drangme Chhu and Gamri Chhu rivers. The construction of the dzong was prophesied by Ngawang Namgyal who ordered the Penlop (Governor) of Trongsa, Chhogyal Minjur Tempa to put down local chieftains and construct the dzong. According to legend, the sight of the Dzong scared the Tibetan army which retreated while remarking that the Dzong was a "Sky Dzong and was not on the ground". The dzong was further expanded by Gyalsey Tenzin Rabgye between 1680 and 1694 and by Dzongpon Dopola in 1936. The dzong was consecrated and named as Trashigang by Dudjom Jigdral Yeshe Dorje. After the 1962 Sino-Indian War, Bhutan allowed Indian soldiers returning home to pass through Eastern Bhutan. However they were required to deposit their rifles at the armoury in the Dzong, and proceed through Bhutan unarmed. The rifles lie in the Dzong to this day. The dzong celebrates the four day long Trashigang Tshechu festival every year, with around 1500 people attending the celebrations on each day. Conservation The dzong developed wide cracks as a result of the 2009 Bhutan earthquake, whose epicenter was 10 miles (16 km) away from the dzong. A partnership between World Monuments Fund, Prince Claus Fund and the Bhutan Foundation was instrumental for assistance in emergency repairs at the dzong. In February 2014, the Government of India allotted Nu.190 million for renovating the dzong. The renovation works are expected to be completed by June 2018, while the costs have risen to Nu.227.5 million. A drasha (monk hostel) for 50 monks, besides a tshokhang (dining area) are built outside the dzong's premises for safety and health reasons. The government is also recruiting local unemployed youth to construct the dzong, and will be using locally sourced materials in the construction, including timber mostly from Bumthang and stones from Chazam. The Trashigang district administrative offices have been temporarily relocated to the Trashigang Middle Secondary School while the clergy were moved to a school in Samkhar Gewog, about 10 km away from the dzong. Gallery References External links https://web.archive.org/web/20130720052643/http://www.bhutan2008.bt/en/node/371
Dzong Trashigang

El dzong de Trashigang (Dzongkha: བཀྲ་ཤིས་སྒང་རྫོང, literalmente "La fortaleza de la auspiciosa colina") es una fortaleza-monasterio budista (dzong) en el pueblo de Trashigang (capital del distrito homónimo), en el este de Bután. La fortaleza fue construida en 1659 para defenderse de las invasiones tibetanas. El dzong albergaba una comunidad monástica además de actuar como el centro administrativo central del distrito de Trashigang, antes de que fueran trasladados debido a la restauración del edificio.​​​​ Historia La fortaleza fue construida en 1659 sobre una cornisa rodeada de acantilados, con vistas a los ríos Drangme Chhu y Gamri Chhu. La construcción del dzong fue profetizada por Shabdrung Ngawang Namgyal, quien ordenó al Penlop (gobernador) de Trongsa, Chhogyal Minjur Tempa, que derribara a los jefes locales y construyera el monasterio.​ Según la leyenda, la vista del dzong asustó al ejército tibetano, que se retiró mientras comentaba que "el dzong estaba en el cielo, no en el suelo". Esta fortaleza fue extendida por Gyalsey Tenzin Rabgye entre 1680 y 1694 y por Dzongpon Dopola en 1936. El edificio fue consagrado y nombrado Trashigang por Dudjom Jigdral Yeshe Dorje. Tras la guerra sino-india de 1962, Bután permitió que los soldados indios que regresaban a casa pasaran por el este de Bután. Sin embargo, se les pidió que depositaran sus rifles en la armería del dzong y atravesaran el reino desarmados. Los rifles yacen en la fortaleza hasta el día de hoy. El dzong celebra el festival Tsechu de cuatro días cada año, con alrededor de 1500 personas que asisten a las celebraciones todos los días.​​​​​ Conservación El dzong desarrolló amplias grietas como resultado del terremoto en Bután de 2009, cuyo epicentro se encontraba a 16 km de la construcción.​ Una asociación entre World Monuments Fund, Prince Claus Fund y Bhutan Foundation fue fundamental para la asistencia en las reparaciones de emergencia en el dzong. En febrero de 2014, el gobierno de la India asignó 190 millones de Nu. para renovarlo. Se esperaba que las obras de renovación estuvieran terminadas en junio de 2018, mientras que los costos aumentaron a 227,5 millones de Nu. Un drasha (albergue de monjes) para 50 monjes, además de un tshokhang (comedor) se construyeron fuera de las instalaciones del dzong por razones de seguridad y salud. El gobierno también reclutó a jóvenes locales desempleados para construir el edificio, y empleó materiales de origen local en la construcción, incluida madera principalmente de Bumthang y piedras de Chazam. Las oficinas administrativas del distrito de Trashigang se trasladaron temporalmente a la escuela secundaria media de Trashigang, mientras que el clero fue trasladado a una escuela en el gewog de Samkhar, a unos 10 km del dzong.​​​​ Referencias Enlaces externos