NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Museu de Gruuthuse

El Museu de Gruuthuse, en neerlandès Gruuthusemuseum, és un museu d'història i d'arts aplicades a Bruges (Bèlgica), al costat dels Museus Groeninge i Arentshuis, dedicats a les belles arts. Col·lecció La col·lecció conté punta de coixí i d'agulla, orfebreria, mobles, ceràmica i estris de la vida quotidiana. També il·lustra la vida d'un família de burgesos rics de Bruges del segle xv al XIX. Destaquen la sala d'honor amb els seus tapissos, la llar luxuosa i les bigues amb decoració policroma i la capella privada amb balcó que dona directament al cor de la col·legiata de la Mare de Déu, un afegit al palau encarregat per Lluís de Gruuthuse. De juliol 2014 fins al 2018 el museu queda tancat per a una restauració i una reorganització completa de la col·lecció. Història L'edifici era el palau urbà de la nissaga dels de Bruges, de la qual Lluís de Gruuthuse, també anomenat Lluís de Bruges (1427-1492), era el més conegut. A l'inici del segle xv, els seus pares van transformar el magatzem de gruut, un ingredient essencial per a la fabricació de la cervesa a base de murta de Brabant. Des del segle xiii en tenien el monopoli per privilegi comtal i va ser la font de la seva riquesa. Lluís va eixamplar el casal amb l'ala meridional i la capella privada, connectada amb la col·legiata. El 1596, Felip IV de Castella va comprar l'edifici i donar-lo el 1623 a l'arquitecte Venceslau Cobergher per fer-ne un mont de pietat. El 1856, l'arquivista de l'estat Felix d'Hoop va crear a Bruges la Société Archéologique que aviat va reunir una rica col·lecció d'objectes artístiques o arqueològiques. El 1876 el consistori de Bruges compra el Palau de Gruuthuse. L'arquitecte de la ciutat, Louis Delacenserie, va dissenyar els plans de restauració en l'esperit historitzant promogut per Eugène Emmmanuel Viollet-le-Duc. La reforma i reconstrucció es va fer del 1883 al 1895 i va tornar a l'edifici l'aspecte que hauria pogut tenir al segle xv, en basar-se en documents iconogràfics d'època, com la Flandria illustrata de Sanderus i sense guardar les múltiples transformacions i afegits ulteriors. L'interior va ser creat en estil neogòtic. Després de la restauració s'hi exposa la col·lecció de la Société Archéologique i el 1955 esdevé el museu d'història de la ciutat, que va comprar la col·lecció i desenvolupar el museu. El 2006-2007 es va començar una nova fase de restauració de les façanes exteriors i des del 2014 es refà l'interior. Referències
Gruuthusemuseum

The Gruuthusemuseum is a museum of applied arts in Bruges, Belgium, located in the medieval Gruuthuse, the house of Louis de Gruuthuse. The collection ranges from the 15th to the 19th century. The Gruuthuse Presumably in the 13th century a rich family from Bruges received the monopoly to levy taxes on gruit and built a structure to store it. The building was changed in the early fifteenth century by Jan IV van der Aa to a luxury house for his family, which subsequently changed its name to "Van Gruuthuse" ("From the Gruit house"). His son Louis de Gruuthuse added a second wing to the house and in 1472 a chapel. This connects the house to the adjacent Church of Our Lady, Bruges. In 1596, the house was bought by Philip II of Spain and in 1623 given to Wenceslas Cobergher to house the Bruges mount of piety. The city of Bruges bought the house in 1875, and architect Louis Delacenserie completely restored it between 1883 and 1895. The exterior is partly original, partly a reconstruction; the interior is mostly a late 19th century Neogothical reconstruction of a medieval interior. The building was initially used by the city of Bruges to display the archaeological collection of the Société Archéologique, and expanded into a more general museum over the years, after the city had acquired the collections for themselves in 1955. The collection The museum was established to house the collection of the Société Archéologique. Some of the driving forces behind the start of the museum were art historian William Henry James Weale and architect William Curtis Brangwyn. The museum displays both the interior of a house of a rich family as it would have been in the late Middle Ages and a collection of everyday tools and utensils. On display are furniture, bobbin lace, objects in gold and silver, weapons, musical instruments, and ceramics. The most famous object in the collection is the painted terracotta bust of Charles V, Holy Roman Emperor from 1520, attributed to Conrat Meit. Another highlight is the collection of Flemish tapestries from the 16th and 17th century. The museum regularly holds exhibitions, such as "Masterpieces of Bruges Tapestry" in 1987 and "Love and Devotion" in 2013, centered on the Gruuthuse manuscript. The museum holds a 30 centimetres (12 in) bronze bell believed to date from around 1245, making it the oldest surviving bell in Flanders, and possibly in Belgium. It was found in the backyard of a Beguinage. References External links Official website
Musée Gruuthuse

Le musée Gruuthuse est un musée situé dans la ville belge de Bruges, situé dans un ancien hôtel particulier du XVe siècle des Seigneurs de Gruuthuse, et possède la collection la plus variée des arts appliqués ou arts décoratifs de Bruges du XIIIe au XIXe siècle. Le bâtiment Une riche famille de Bruges, vraisemblablement au XIIIe siècle, a reçu le privilège de prélever des impôts sur le gruit (épices et plantes aromatiques pour aromatiser la bière) et a construit une structure pour l'entreposer. Le bâtiment a été transformé au début du XVe siècle par Jan IV van der Aa en une maison de luxe pour sa famille, qui a ensuite changé son nom en Van Gruuthus ("de la maison Gruit"). Son fils Louis de Gruuthuse ajouta une deuxième aile à la maison et en 1472 une chapelle qui relie la maison à l'église adjacente Notre-Dame de Bruges. En 1596, la maison fut achetée par Philippe II d'Espagne et en 1623 donnée à Wenceslas Cobergher pour abriter le mont de piété de Bruges. La ville de Bruges a acheté la maison en 1875 et l'architecte Louis de la Censerie l'a entièrement restaurée entre 1883 et 1895. L'extérieur est en partie d'origine, en partie une reconstruction : l'intérieur est principalement une reconstitution néogothique de la fin du XIXe siècle d'un intérieur médiéval. Le bâtiment a d'abord été utilisé par la ville de Bruges pour exposer la collection archéologique de la Société Archéologique, et s'est transformé en un musée plus général au fil des ans, après que la ville eut acquis les collections pour elle-même en 1955. Collections Le musée a été créé pour abriter la collection de la Société Archéologique. L'historien de l'art William Henry James Weale et l'architecte William Curtis Brangwyn figuraient parmi les initiateurs du musée. Le musée présente à la fois l'intérieur d'une maison d'une famille riche telle qu'elle aurait été à la fin du Moyen Âge et une collection d'outils et d'ustensiles du quotidien. Sont exposés des meubles, de la dentelle aux fuseaux, des objets en or et en argent, des armes, des instruments de musique et des céramiques. L'objet le plus célèbre de la collection est le buste en terre cuite peinte de Charles Quint, empereur du Saint Empire romain germanique de 1520, attribué à Conrat Meit. Un autre point fort est la collection de tapisseries flamandes des XVIe et XVIIe siècles. Le palais avec ses différents intérieurs exhale une atmosphère particulière. Le résident le plus célèbre de ce bâtiment classé est Louis de Gruuthuse. Le musée organise régulièrement des expositions, telles que « Chefs-d'œuvre de la tapisserie de Bruges » en 1987 et « Amour et dévotion » en 2013, centrées sur le manuscrit de Gruuthuse. Notes et références Voir aussi Bibliographie Ingrid Geelen, « Faste et dévotion à la cour de Bourgogne : la chapelle de Louis de Gruuthuse à Bruges (vers 1472) », Bulletin monumental, t. 181, no 2,‎ 2023, p. 107-128 (ISBN 978-2-36919-201-5) Articles connexes Liste de musées en Belgique Liens externes (fr) Site officiel Fronton sculpté au musée Gruuthuse avec la devise de la famille Gruuthuse: Plus est en vous Portail des musées Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de Bruges
Gruuthuse

Il Gruuthusemuseum (Museo Gruuthuse) è un museo di Bruges, specializzato nell'arte applicata o decorativa con reperti dal XIII al XIX secolo. Occupa un grande palazzo medievale, affacciato sul canale Dijver. Storia e descrizione Nel XV secolo vi risiedeva il mercante che riscuoteva la tassa su "Gruut", una mistura di erbe che veniva aggiunta all'orzo nel processo di produzione della birra. La facciata in stile gotico ha un'elegante torretta, frontoni a gradoni e finestre in pietra del XV secolo. Le sale, spesso arredate con pezzi d'epoca, si snodano in maniera labirintica, dimostrando l'originario accorpamento di più edifici, e mostrano collezioni che spaziano dagli arazzi al mobilio, da oggetti in metalli preziosi alle ceramiche, dalle armi agli strumenti musicali. Caminetti e soffitti con travi in legno sono originali. Il percorso espositivo si snoda su due piani per un totale di 22 stanze. Tra i pezzi più rari un busto in terracotta di Carlo V, attribuito a Konrad Meit (1520) e una ghigliottina del XVIII secolo, nell'armeria. Suggestiva la cucina e la cappella privata di famiglia (del 1472), ricoperta in una boiserie di quercia e affacciata direttamente sulla navata della chiesa di Nostra Signora. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Gruuthuse Collegamenti esterni Sito ufficiale, su museabrugge.be.
Gruuthusemuseum

Het Gruuthusemuseum is een museum van geschiedenis en toegepaste kunst in Brugge en maakt deel uit van Musea Brugge. Het museum is ondergebracht in het 15e-eeuwse stadskasteel of stadspaleis van de heren van Gruuthuse aan de Dijver in het oude centrum van de stad. Het Gruuthusemuseum bezit een gevarieerde verzameling historische voorwerpen en sierkunst van de 13e tot de 19e eeuw. Men treft er naast een grote collectie beelden, bezienswaardige Brugse wandtapijten en meubilair, edelsmeedwerk, tin, wapens, schilderijen en keramiek. Het paleis met de verscheidene interieurs ademt een bijzondere sfeer. Vooral in de originele middeleeuwse bidkapel, gebouwd in 1472, waant men zich nog in de late middeleeuwen. De beroemdste bewoner van dit monumentale pand was Lodewijk van Gruuthuse. In 2019 werd het Gruuthusemuseum heropend na een renovatie van vijf jaar. Sinds 2026 wordt de oudste klok van Vlaanderen er tentoongesteld. Galerij Literatuur Adolphe DUCLOS, Bruges, histoire et souvenirs, Brugge, 1910. Dyver 17, Bruggemuseum-Gruuthuse, in: Erfgoed nu, vroeger en in de toekomst. Open monumentendag 2014, Brugge, 2014. Inge GEYSEN, De restauratie van de bidkapel van het Gruuthusepaleis, in: Brugge die Scone, 2016. Externe link Gruuthusemuseum, Musea Brugge Referenties
Sint-Pauluskerk (Nijlen)

De Sint-Pauluskerk is een rooms-katholiek kerkgebouw in de Antwerpse plaats Nijlen, gelegen aan de Broechemsesteenweg 219. Deze kerk werd gebouwd in 1972-1973 en ligt in het westen van de kom van Nijlen in de wijk Achterbist. Het is een eenvoudige zaalkerk in de stijl van het naoorlogs modernisme. De kerk heeft een rechthoekige plattegrond en een plat dak. Er is een langwerpige toegangsruimte waarboven zich een lage open klokkentoren verheft.
Onze-Lieve-Vrouwekerk (Nijlen)

De Onze-Lieve-Vrouwekerk is een rooms-katholiek kerkgebouw in de Antwerpse plaats Nijlen, gelegen aan de Bouwelsesteenweg 183 en de Klokkenlaan. De kerk diende voor de wijk Nieuwe Parochie. Het eenvoudige kerkje werd in 1948 gebouwd als noodkerk. Het is een naar het zuiden georiënteerd bakstenen zaalkerkje onder zadeldak. Ten noorden van deze kerk staat een eenvoudige klokkenstoel. Het is de bedoeling dat de kerk een nieuwe bestemming zal krijgen. Sinds 2024 bevindt zich de Dansstudio d’Academie in de kerk. Dansstudio d’Academie werd opgericht door acteur Kenny Verelst.
Col·legi d'Europa

El Col·legi d'Europa és un establiment d'ensenyament superior de dret privat belga (fundació d'utilitat pública) situat a Bruges, a Bèlgica, fundat el 1949, amb el seu primer campus obert a Bruges, Bèlgica, un segon campus situat a Varsòvia, Polònia, i un tercer establert a Tirana, Albània. El Col·legi s'especialitza en la formació en matèries relacionades amb els afers europeus. Un gran nombre de polítics, diplomàtics, acadèmics i economistes d'alt nivell han estudiat al Col·legi d'Europa, incloent-hi l'antiga primera ministra de Dinamarca Helle Thorning-Schmidt, l'antic vice-primer ministre del Regne Unit Nick Clegg i l'antic vicepresident i posteriorment president en funcions de la Comissió Europea, Manuel Marín. Estudiants originaris de més de 50 països són elegits en un concurs molt selectiu per un comitè d'admissions que col·labora amb els ministeris d'Afers Estrangers dels països europeus. Més del 70% dels estudiants reben beques totals o parcials, atorgades per governs o fundacions privades. Les llengües de treball del Col·legi són l'anglès i el francès. Les nombroses semblances entre les dues institucions tendeixen a fer dir que el Col·legi d'Europa representa una «ENA europea». Tanmateix, una de les especificitats del Col·legi d'Europa és la dimensió europea del seu programa. L'ensenyament ofert al Col·legi d'Europa és molt especialitzat i professionalitzat, car té com a objectiu formar «professionals d'Europa». Per aquest motiu, la formació està orientada gairebé exclusivament cap a l'aprenentatge de coneixements i competències característiques de les activitats administratives, jurídiques, polítiques, econòmiques i diplomàtiques pròpies dels afers europeus. Vegeu també Xavier Prats Monné, alumni destacat Referències Bibliografia
College of Europe

College of Europe (francouzsky Collège d’Europe) je postgraduální institut evropských studií s hlavním kampusem v Bruggách a s menším kampusem ve Varšavě (Natolin). Institut byl založen roku 1949 předními evropskými osobnostmi a Otci zakladateli Evropské unie, včetně Salvadora de Madriaga, Winstona Churchilla, Paul-Henriho Spaaka a Alcida de Gasperi, jako jeden z výsledků Kongresu v Haagu v roce 1948, s cílem „podněcovat duch solidarity a vzájemného porozumění mezi všemi národy západní Evropy a poskytovat výuku těm, kteří tyto hodnoty obhajují“ a „vychovat elitu mladých výkonodárců pro Evropu“. Zakladatelé si představovali tento institut jako místo, ve kterém by budoucí lídři Evropy mohli spolu žít a studovat. Každý ročník je pojmenován po nějakém patronovi (významném Evropanovi/Evropance) a říká se mu promoce — několik promocí bylo pojmenováno po významných osobnostech českých dějin, jako např. promoce Tomáš Garrigue Masaryk (1952–1953), promoce Comenius (1967–1968), promoce Karel IV. (1992–1993) nebo promoce Václav Havel (2012–2013). Slavnostní otevření ročníku každý rok vede Orateur (řečník), zpravidla nějaká vyznámná politická osobnost. Tím byli v minulosti např. Angela Merkelová, Jean-Claude Juncker, Valéry Giscard d’Estaing, Juan Carlos I., Margaret Thatcherová, Petr Pavel nebo François Mitterand. Mezi absolventy patří např.: Gaetano Adinolfi, bývalý zástupce Generálního tajemníka Rady Evropy Frans Alphons Maria Alting von Geusau, nizozemský diplomat Árni Páll Árnason, islandský Ministr ekonomických věcí Ledi Bianku, soudce Evropského soudu pro lidská práva Iwo Byczewski, bývalý tajemník polského Ministra zahraničních věcí, velvyslanec v Belgii Nick Clegg, britský politik, zástupce premiéra, lídr Liberálů Luc Coene, guvernér Belgické národní banky Karl Cox, vice-prezident Oracle Corporation Josef Joffe, editor a vydavatel německých novin Die Zeit Christian Lequesne, profesor na Sciences Po a LSE Sylvie Lucas, lucemburská velvyslankyně při OSN Manuel Marín, bývalý prezident Evropské komise Enzo Moavero Milanesi, italský Ministr zahraničních věcí Ferdinand Trauttmansdorff, rakouský velvyslanec v Praze Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu College of Europe na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Kolegium Europy

Kolegium Europy (pierwotnie Kolegium Europejskie; ang. College of Europe, fr. Collège d’Europe) – uczelnia prowadząca podyplomowe studia europejskie oraz badania naukowe z tej dziedziny. Zostało utworzone na wzór francuskiej École nationale d’administration, aby kształcić najwyższe europejskie władze. Uczelnia posiada trzy campusy: w Brugii (Belgia) od 1949 roku, Natolinie (w południowej cz. Warszawy) od 1992 roku i Tiranie (Albania) od 2024 roku. Założone w 1949 roku Kolegium jest najstarszą na świecie instytucją poświęconą studiom nad integracją europejską. Pomysł jego powołania powstał podczas Kongresu Haskiego w 1948 roku, kiedy to państwa z całego kontynentu, powołując Radę Europy utworzyły na wniosek Salvadora de Madariagi Kolegium, w którym młodzi absolwenci z różnych krajów mogliby wspólnie mieszkać i studiować. Pośród absolwentów uczelni można znaleźć Przewodniczącego Komisji Europejskiej, Ministrów Spraw Zagranicznych czy zastępcę Sekretarza Generalnego ONZ. Studia w Kolegium Językami roboczymi są angielski i francuski. Każdego roku około 400 studentom z ok. 50 krajów przyznawany jest tytuł Advanced Master of Arts in European Studies (w przypadku studiów prawniczych jest to LL.M. – Master of Laws in European Law) w Brugii oraz Advanced Master of Arts in European Interdisciplinary Studies w Natolinie. Kampus w Belgii jest usytuowany na starym mieście Brugii, kampus warszawski to historyczny zespół pałacowo-parkowy w Natolinie – ok. 30 minut od centrum miasta. Zajęcia odbywają się od września do końca czerwca. Studenci są zobowiązani do zaliczenia egzaminów ustnych i pisemnych na zakończenie każdego semestru oraz przedstawienia pracy magisterskiej w języku angielskim lub francuskim. Zajęcia w Brugii odbywają się w ramach Wydziałów. Studenci prawa i ekonomii mogą uczestniczyć w międzywydziałowym programie specjalizacyjnym European Law and Economic Analysis (prawo europejskie i analiza ekonomiczna). Wszyscy studenci uczestniczą w ogólnych zajęciach z zakresu integracji europejskiej. Oferowane kierunki to: Europejskie Studia Ekonomiczne Stosunki Międzynarodowe i Dyplomacja UE Europejskie Studia Prawnicze Europejskie Studia Polityczne i Administracyjne. Kampus w Natolinie oferuje zajęcia z zakresu interdyscyplinarnych studiów europeistycznych – w pierwszym semestrze nacisk kładziony jest głównie na politykę, ekonomię oraz prawo europejskie. Prowadzony tu kierunek to: Interdyscyplinarne Studia Europejskie. Dotychczasowe roczniki Tradycją Kolegium jest, iż każdy rocznik studentów posiada swojego patrona i jest w ten sposób identyfikowany. Zobacz też Europejski Instytut Uniwersytecki Przypisy Linki zewnętrzne Kolegium Europy Centrum Europejskie w Natolinie
Colégio da Europa

O Colégio da Europa (francês: Collège d'Europe) é um instituto universitário independente de estudos europeus de pós-graduação fundado em 1949. Possui dois campi, um com sede em Bruges, na Bélgica, e, desde 1993, em Natolin (Varsóvia), na Polónia. O instituto possui o estatuto de "Institution of Public Interest”, de acordo com a lei belga. Os alunos são geralmente selecionados em cooperação com os Ministério das Relações Exteriores de seus países, e a entrada é altamente competitiva.O Colégio da Europa é bilíngüe, e os alunos devem ter proficiência em inglês e francês. Os alunos recebem um diploma de mestrado avançado após um programa de um ano. De acordo com o The Times, "o Colégio da Europa na cidade belga medieval de Bruges representa na elite política europeia o que a Harvard Business School é na vida corporativa americana". The Economist o descreve como "uma escola de aperfeiçoamento de elite para os aspirantes a eurocratas" O "Financial Times" descreve o colégio como a elite da Europa. O ex-Comissário Europeu para a Educação, Ján Figel, descreveu o colégio como "um dos centros mais emblemáticos de estudos europeus na União Europeia". Ele também tem sido descrito como "o lugar de liderança para estudar os assuntos europeus" e como "o centro de treinamento de elite para a classe política da União Europeia". História Foi fundado em 1949 pelos líderes europeus fundadores da União Europeia como Salvador de Madariaga, Winston Churchill, Paul-Henri Spaak e Alcide De Gasperi, logo após o do Congresso de Haia de 1948, para promover um espírito de solidariedade e compreensão mútua entre todas as nações da Europa Ocidental, para fornecer treinamento para indivíduos que defendem esses valores e "para treinar uma elite de jovens executivos para a Europa." Graças aos esforços dos cidadãos, liderados principalmente pelo padre/reverendo Karel Verleye, a cidade de Bruges foi escolhida como sede do instituto. O professor Hendrik Brugmans foi o seu primeiro reitor, durantes os anos 1950-1972. As transformações nas regiões central e leste da Europa após a queda do comunismo culminaram no estabelecimento do segundo campus, em Natolin (Varsóvia), após apoio da Comissão Europeia e do governo polaco. O Colégio agora opera como “um Colégio – dois campi”, e o que anteriormente se referia ao “esprit de Bruges” hoje se conhece como “esprit du Collège”. Em 2012 o Colégio da Europa tournou-se membro apoiador do Movimento Europeu, sublinhando a relação estreita do Movimento Europeu com a criação do Colégio da Europa. Em 2019 Herman van Rompuy foi escolhido como presidente do conselho do Colégio da Europa. Entre 2009-2019 o posto foi ocupado pelo político espanhol Íñigo Méndez de Vigo.==Referências== Ligações externas Colégio da Europa web site Alumni Association – Colégio da Europa
Колеџ Европе

Колеџ Европе (енгл. College of Europe, фр. Collège d’Europe) је постдипломски институт за европске студије са главним кампусом у Брижу (Белгија) и додатним кампусима у Варшави (Пољска) и Тирани (Албанија). Кампус у Брижу су 1949. основале водеће историјске европске личности и очеви оснивачи Европске уније, како би промовисао „дух солидарности и међусобног разумевања између свих нација западне Европе и да обезбеди елитну обуку појединцима који ће подржавати ове вредности” и „обучити елиту младих руководилаца за Европу”. Колеџ Европа је био најзаступљенији алма матер (завршени универзитет) међу високим државним службеницима ЕУ, на основу узорка који је Politico саставио 2021. Politico је чак посветио део свог веб-сајта вестима у вези са Колеџем Европе. Галерија Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
Sint-Jan Onthoofdingkerk (Schellebelle)

De Sint-Jan Onthoofdingkerk is een kerk in het dorp Schellebelle in de Belgische gemeente Wichelen. Ze hoort bij de parochie Lede-Wichelen in het rooms-katholieke bisdom Gent. De kerk wordt omgeven door een kerkhof en ligt ingeplant tussen de Schelde en het dorpsplein. De site gaat ten minste terug tot de 12e eeuw en het gebouw is meermaals verbouwd en uitgebreid geweest. Het huidige bouwwerk is een driebeukige hallenkerk met vierkante westtoren, noordelijke zijbeuk van vijf traveeën, zuidelijke zijbeuk van drie traveeën, ten zuiden uitspringend transept, koor van één travee met driezijdige afsluiting, geflankeerd door sacristie en berging. De Sint-Jan Onthoofdingkerk werd in 1962 aangeduid als beschermd monument. Externe links Sint-Jan Onthoofding op de website van de parochie Lede-Wichelen Sint-Jan Onthoofding in de Inventaris onroerend erfgoed
Vleeshal (Mechelen)

De Mechelse Vleeshal (ook wel Vleeshalle) werd in 1881 gebouwd door de Mechelse stadsarchitect Victor Louckx ter vervanging van de vroegere Vleeshal van 1319 op de IJzerenleen. Het monument is beschermd en ligt in de Huidevettersstraat in een rustige woonwijk in het centrum van Mechelen. Momenteel doet het gebouw dienst als markthal met op het gelijkvloers verschillende foodstandjes en op de eerste verdieping winkeltjes met kleding, meubels en accessoires. Het interieur van de Vleeshalle werd vormgegeven door interieurarchitecte Anneke Crauwels. Kenmerkend voor het gebouw zijn de twee rundskoppen aan zowel de ingang als uitgang. Aan de ingang bevindt zich een stierenkop en aan de uitgang een koeienkop. Onder de rundskoppen staat het Mechelse stadswapen met het opschrift 'In Fide Constans' ('Standvastig in het geloof'). Galerij