Музеј и атеље Хорта

Музеј и атеље Хорта (фр. Maison et Atelier Horta; хол. Woning en Atelier Horta), или Музеј Хорта, је музеј у Бриселу, Белгијa, посвећен животу и делу архитекте Виктора Хорте, као и времену у коме је стварао. Музеј је смештен у некадашњој Хортиној градској кући и атељеу, подигнутој између 1898. и 1901. године у стилу сецесије (Ар нуво), у Бриселском кварту Сен Жил. Заједно са још три Хортине градске куће, овај објекат је 2000. године уписан на списак Светске баштине у Европи УНЕСКО-а као пример најважнијих градских кућа које је Хорта пројектовао пре 1900. године. Историја Виктор Хорта један од водећих европских архитеката Ар нуво стила, дизајнирао је своју кућу и атеље у улици Америка 23–25, (фр. rue Américaine; хол. Amerikaansestraat), у кварту Сен Жил крајем 19. века. Објекат, чија је изградња трајала од 1898. до 1901. године, послужио је као Хортин породични дом и радни простор у коме је стварао и експериментисао својим јединственим архитектонским језиком, спајајући структуру, светлост и декоративне елементе у једну целину. Током првих две деценије 20. века Хорта је живео и радио у овом комплексу, али након Првог светског рата и његовог повлачења из праксе Ар нуво стила, архитекта се преселио и 1919. године је продао имовину. Породична кућа и атеље су тада подељени у две одвојене резиденцијалне јединице, које су се користиле као приватне куће све до средине 20. века. Градска власт општине Сен Жил купила је оба дела некретнине 1961. године са намером да их сачува као културно и историјско наслеђе. Уследило је прво велико преуређење објекта, које је извео белгијски архитекта Жан Делеј (фр. Jean Delhaye; 1908 — 1993), један од последњих сарадника Виктора Хорте, како би се простор прилагодио јавном приказивању и музејској употреби. Приватни дом је отворен за посетиоце већ 1969. године, док је атеље постао доступан јавности 1973. године. Од 1960‑их уследили су бројни рестаураторски радови и конзервацијски пројекти, чији је циљ био да се објекат врати у изворно стање које је Хорта имао када га је користио. Главни програм обнове започет је 1989. године, а нарочито је интензиван био током 1990‑их и 2000‑их, под вођством архитекте Барбара ван дер Ви (хол. Barbara Van der Wee; 1957 — ) и уз подршку стручних кустоса и конзерватора. Завршни велики циклус радова реализован је до 2013. године, након чега је објекат добио награду Европске уније за културно наслеђе, Еуропа Ностра награда (енгл. Europa Nostra Award) за изузетну рестаурацију. Током ових радова обновљена је: фасада, кров, ентеријер, као и оригинални декоративни елементи и намештај, а отворени су и нови изложбени простори, што сведочи о величини и сложености процеса обнове. Један део изложбе у музеју посвећен је управо историји рестаураторских интервенција и сачуваном Хортином наслеђу. Од свог званичног отварања, Музеј Хорта служи као културна институција, очуван као један од најрепрезентативнијих примера Ар нуво архитектуре, место истраживања архитектонске историје и јавни простор у коме се приказују оригинални Хортини радови, намештај, употребни предмети и архивска грађа. Унутрашњост објекта чува оригиналне декоративне целине, укључујући мозаике, витраже и намештај дизајниран од самог Хорте, чинећи музеј живим сведочанством естетике тог периода. Зграда је такође део групе Грађевина Виктора Хорте у Бриселу које су уписане на УНЕСКО‑ву листу светске баштине 2000. године као кључни примери урбаног Ар нуво наслеђа у Бриселу. Архитектура Локација Зграда се налази на некадашњој периферији Брисела, на адреси улица Америка 23–25, (фр. rue Américaine; хол. Amerikaansestraat), што одражава урбану експанзију коју је белгијска престоница доживела крајем 19. века, насталу као последицу економског просперитета изазваног приливом богатства од колонизације Конга под краљем Леополдом II. Имања су се налазила у троугластом градском блоку, са уским, издуженим парцелама које су формирале компактан фронт дуж улице, док су у центру блока била окренута ка тада шумовитом подручју са баштама. Организација зграде Градску кућу коју је Хорта пројектовао, служила је истовремено као његов радни простор и место становања. Виктор Хорта је познат по кључној улози у стварању и обликовању стила сецесије, па се тако његови пројекти градских кућа одликују пажљиво осмишљеним, компактним низом просторија, прилагођених потребама и начину живота клијената из више друштвене класе. Организација простора ове зграде представља архетипски пример за то доба, када је присуство послуге (фр. domesticité), у самом дому јасно одражавало висок друштвени статус власника. Док су у традиционалним буржоаским зградама собе за послугу обично биле смештене на горњим спратовима, а апартмани власника на нижим, у Хортиној згради, цело једно бочно крило и подрум били су намењени искључиво послузи, при чему су те просторије биле мањих димензија и са слабијим природним осветљењем. Тако јасно дефинисана просторна разграниченост обезбеђивала је да се власници и послуга сусрећу само кад је то неопходно. Хорта је користио металне елементе као структурне, носеће елементе, али је такође уградио структурне елементе и у ентеријер, остављајући их видљивим са украсним завршним обрадама и вијугавим линијама које су употпуњавале декорацију куће и наглашавале стил сецесије, толико модеран међу тадашњом буржоазијом. Унутра су видљиве греде од кованог гвожђа, које се елегантно комбинују са глазираним плочицама, огледалима и елементима од стакла, мермера и дрвета. Метална конструкција омогућава да простор буду неподељен на спратове на формалан начин. Оваква организација простора, у комбинацији са готово непостојањем преградних зидова, доприноси утиску да је кућа много веће него што заправо јесте. Фасада Основна одлика фасаде је асиметрична композиција, у којој деликатни ковани гвоздени елементи прате увучене и истакнуте делове фасаде (еркере), док су различити типови прозора слободно распоређени по фасади. Захваљујући овим одликама, Хорта је обликовао изразито личну и експресивну фасаду зграде. Виктор Хорта је од самог почетка пројектовао зграду као објекат подељен на два дела, што је јасно видљиво на фасади: леви део припада простору за становање, а десни Хортином атељеу. На обе стране фасаде преовлађује метална конструкција и камен при чему примењена асиметрична композиција руши архитектонске каноне те епохе. Ипак, оба дела су међусобно повезана кроз неку врсту дијалога основних делова композиције: облика и пропорција отвора, материјала и боја, што заједно омогућава њихову хармоничну интеграцију са суседним објектима улице. Фасада атељеа развија се у три нивоа, при чему су прва два масивнија и јасно одвојена од трећег. Последњи ниво атељеа је претежно застакљен и уоквирен танким металним стубовима окер боје. Унутрашњост објеката је осветљена природним светлом са: горње стране, главне (уличне) фасаде и задње фасаде, што је иновативна идеја, јер је у то време природно осветљење станова било ограничено на отворе који су се налазили само на предњој и задњој фасади. Фасада куће је обложена каменом, али метални елементи балкона, који носе двоструки прозор, посебно су упечатљиви. Ентеријер Непосредно после улазног хола у приземљу налази се стамбени део и Хортин атеље, повезани низом врата која истовремено омогућавају пролаз и функционално раздвајање просторија, што одражава Хортин концепт интеграције приватног и радног простора у духу Ар нуво архитектуре. Након успона уз неколико белих мермерних степеника, стиже се до главног степеништа, централног елемента унутрашњег простора, које се пење до закривљеног светларника од жутог стакла, који носи метална конструкција. Тако степениште, поред тога што служи за комуникацију између различитих нивоа, пружа и обилно природно светло у унутрашњости. Приватни стамбени простор укључује два степеништа: главно степениште за власнике и госте и споредно степениште за особље. Главно степениште повезује флуидно распоређене простор, без строгог распореда спратова и са мало зидова између соба. Почиње у центру музичке собе, стварајући централну празнину која се постепено шири навише. Светлост тако продире кроз празнину и конструкцију степеништа, дајући му привид лакоће и осветљавајући централни просотор куће. Први простор на који се наилази после музичке собе је трпезарија, која се налази на главном спрату куће, обложена белом глазираном циглом. Овај материјал је допуњен префињенијим и елегантнијим материјалима као што су: мермер, племенито дрво, стаклом на вратима и гипсани барељефи (који красе горње, закривљене делове зидова). Сви ови детаљи су дизајнирани да свакодневни живот учине удобнијим и функционалнијим. На другом спрату (првом нивоу после главног спрата), архитекта је настојао да просторије добију интиман карактер. Ту се налази главна спаваћа соба, која се наставља у дубини простора са уграђеним ормарима од фино обрађеног храстовог дрвета, као и оближња гардероба, у којој се налазе двоје врата са огледалима, једна за тоалет, а друга за купатило. Употреба цветног тапета и племенитог дрвета у спаваћој соби и гардероби пружа топлину и осећај интимности, што додатно наглашава функцију ових просторија. На трећем спрату (другом нивоу) смештена је соба ћерке Симоне Хорта (фр. Simone Horta; 1890 — 1939), која је оријентисана ка задњем делу куће, односно ка стакленику (зимском врту). Стакленик чини мали покривени простор окружен стакленим зидовима, у стилу мини-оранжерије, са једне стране отворен преко стаклених врата која воде на терасу, непосредно изнад врта стамбеног дела куће. Ентеријер обухвата и бројне детаље као што су расветна тела, кваке и вешалице за одећу, које је Хорта посебно пројектовао за овај објекат у духу сецесије. У унутрашњој декорацији примењени су различити материјали и технике. У појединим деловима куће Хорта је намерно оставио конструкцију видљивом, што је била свесна одлука, будући да се гвожђе у то време у Европи није често користило као конструктивни материјал. Степениште је ограђено гвозденим рукохватима и води ка лучно обликованом кровном светларнику са витражом. Стакло је употребљено и за светларник и за панеле на улазним вратима. Зидови уз степениште садрже један од најзначајнијих примера употребе сликарске зидне технике сграфито у Европи. Остали делови куће украшени су различитим техникама, укључујући мозаик и тапете. Дрвени елементи ентеријера богато су резбарени и остављени у природној боји, како би се нагласио квалитет материјала. У унутрашњости Музеја Виктора Хорте изложена је стална музејска поставка која обухвата: намештај, употребне предмете и уметничке објекте које је осмислио сам Виктор Хорта и његови савременици, као и архивска документа која илуструју његов живот, каријеру и обликовање Ар нуво стила. Поред тога, музеј редовно организује повремене тематске изложбе које повезују оригиналан Хортин рад са савременим уметничким и дизајнерским интерпретацијама. Галерија Види још Хотел Солвеј Напомене Референце Литература Спољашње везе „Формирање хармоничне и елегантне целине“, презентација о Музеју Хорта из Брисела, добитнику Награде ЕУ за културно наслеђе (Награде Европа Ностра 2014), ауторке Барбаре Ван дер Ви