Hôtel Solvay

Hôtel Solvay (nizozemski: Hotel Solvay), također poznat kao Kuća Solvay, je gradski dvorac kojega je od 1895. do 1900. izgradio Victor Horta u Bruxellesu u Belgiji za za Armanda Solvaya, sina kemičara, industrijalca i filantropa, Ernesta Solvaya. Kuća se smatra jednom od Hortinih najznačajnijih zgrada u art nouveau stilu. Nalazi se na adresi Avenue Louise/Louizalaan 224, nedaleko od hotela Max Hallet, još jednog djela V. Horte. Solvay, veliki štovatelj secesije, dao je Horti odriješene ruke, i umjetnički i financijski. Narudžba koju je Horta primio bila je jasna: prostran dom s gostoljubivim dnevnim sobama, servisnim prostorijama i opsežnim privatnim dijelom. Ovo najambicioznije i najspektakularnije Hortovo djelo sadrži očaravajući zimski vrt u stražnjem dijelu kuće, do kojega vodi hodnik od velikih ulaznih vrata na pročelju. Prednja fasada je simetrično izgrađena oko prozorskih vrata prizemlja gdje su smješteni salon i blagovaonica. Ova vrata omogućuju pristup balkonu, a s obje strane nalaze se dva lučna prozora. U prednjoj fasadi mogu se naći Hortini omiljeni materijali: staklo, željezo i prirodni kamen. Unutra se nalazi stubište s pozlaćenom metalnom balustradom. Ono vodi do odmorišta na koje se otvaraju razne prostorije, odvojene samo staklenim stijenama s različitim motivima. Nadalje, autentičnost dizajna, materijala i njihove primjene je izuzetno visoka. Hôtel Solvay svjedoči o ogromnom talentu ovog belgijskog arhitekta i postiže izvanredan osjećaj jedinstva s pedantnom pažnjom posvećenom najmanjem detalju zgrade, od kvake ili zvona do najmanjeg komada namještaja. Horta je dizajnirao svaki detalj: kvake na vratima, drvenariju, panele i prozore s vitrajima, mozaik podove i tepihe, pa čak i zvono na ulazu. Za bogatog mecenu, Horta je mogao potrošiti bogatstvo na dragocjene materijale i skupe detalje. Stoga je koristio mramor, oniks, broncu, tropsko drvo i dr., a uza krašavanje stubišta surađivao je s pointilističkim slikarom Théom van Rysselbergheom. Horta je uspio integrirati raskošnu dekoraciju bez maskiranja općih arhitektonskih konstrukcija i cijeli interijer zadržava kohezivan osjećaj fluidnosti. Zato je hotel Solvay, zajedno s tri druge gradske kuće Victora Horte uključujući Hortinu osobnu kuću i radionicu, upisana na UNESCO-ov popis mjesta svjetske baštine u Europi 2000. godine kao „jezgra epohalnih urbanih rezidencija koje je Horta projektirao prije 1900.”, poznatih kao „Građevine Victora Horte u Bruxellesu”. Zgrada je građena od kolovoza 1895., a u srpnju 1898. bila useljiva, a u prosincu iste godine registrirana je kao Solvayev novi dom. Tijekom sljedećih pet godina, Horta se brinuo o unutrašnjosti i završnoj obradi kuće. Hotel Solvay i većina njegovog sadržaja ostali su netaknuti zahvaljujući obitelji Wittamer koji su kuću kupili 1950-ih i učinili sve što je u njihovoj moći da je sačuvaju i obnove. Kuća je bila privatno vlasništvo do 2021. godine i mogla se posjetiti samo uz prethodnu najavu i pod strogim uvjetima. Dana 23. siječnja 2021. zgrada je počela s radom kao muzej i trenutno prima posjetitelje pet dana u mjesecu u odabranim terminima. Do danas samo se autentičnost okoliša promijenila, jer je Avenue Louise, elegantna stambena avenija tog doba, postala glavna arterija grada gdje su, pod pritiskom razvoja nekretnina, izgrađeni veliki poslovni blokovi. U listopadu 2024. svečano je otvorena obnovljena fasada. Poveznice Hôtel Tassel i hotel van Eetvelde Palača Stoclet Literatura Sigfried Giedion, Space Time and Architecture, MA: Harvard University Press, Cambridge, 1941. ISBN 978-0-67403-047-3 Françoise Aubry i Jos Vandenbreeden, Horta: Art Nouveau to Modernism, Harry N Abrams, New York, 1997. ISBN 978-0-8109-6333-7 Izvori