Хотел Солвеј

Хотел Солвеј (фр. Hôtel Solvay, хол. Hotel Solvay), је историјска градска палата на Авенији Луиз (фр. Avenue Louise, хол. Louizalaan), у Бриселу, изграђена између 1895. и 1903. године за Армана Солвeја (фр. Armand Solvay; 1865 — 1930), сина хемичара, индустријалца и мецене Ернеста Солвeја (фр. Ernest Solvay; 1838 — 1922). Зграда Хотела Солвеј представља ентеријерску и архитектонску целину у духу стила ар нуво (сецесије), коју је пројектовао архитекта Виктор Хорта и представља један од најзначајнијих примера овог стилa у европској архитектури. Током реализације, архитекта је уживао готово неограничен буџет и потпуну креативну слободу, што је омогућило интеграцију архитектуре, намештаја и унутрашњег дизајна у једну хомогeну целину. Важност овог здања произилази управо због слободе коју је архитектa имао, материјала високог квалитета и интегрисаног приступа у коме је сваки детаљ (од фасаде до намештаја) био пажљиво осмишљен. Као један од најбоље сачуваних примера Хортине стваралачке зрелости, Хотел Солвеј се истиче и као: материјализована политичка, културна и друштвена амбиција буржоазије краја 19. века. Хотел Солвеј је од 2000. године, заједно са још три зграде које је пројектовао Виктор Хорта, уписан на списак Светске баштине у Европи УНЕСКО-а, под називом Грађевине Виктора Хорте у Бриселу. Од 23. јануара 2021. године Хотел Солвеј је претворен у музеј, отворен за јавност два пута недељно. Историја Армана Солвeј, син хемијског индустријалца и добротвора Ернеста Солвеја, 1894. године ангажује архитекту Виктора Хорту за пројектовање куће за њега и његову породицу. Грађевинска дозвола је издата 1895. године, груби грађевински радови су завршени око 1898. године, док су уређење ентеријера и намештаја потрајали до 1903. године. Због великог буџета и слободе да бира материјале, Хорта уз подршку Солвеја остварују рад који је данас перцепиран као једна од најзрелијих Хортиних реализација. Зграда је у период после Другог светског рата сачувана у оштећеном стању услед протока времена и ратних дејстава, док је 1958. године није купио пар модних креатора из Брисела Луи Витамер (фр. Louis Wittamer; 1905 — 1999) и Берта де Кампс (фр. Berthe De Camps; 1911 — 2005), који су њој сместили свој атеље високе моде (фр. haute couture). Они су наредних 18 година користили зграду хотела за своја два модна атељеа: Валанс (фр. Valens) и Жан д’Ању (фр. Jane d’Anjou), али су радили и на обнављању зграде. Захваљујући њиховој иницијативи, зграда није срушена већ је сачувана и обновљена, што је допринело њеном очувању и конзервацији као вредном примеру архитектонске баштине. Стаклени куполасти кров на првом спрату, који је уништен у новембру 1944. године, реконструисали су 1982. године мајстори радионице витража Тимерманс (хол. Timmermans), под руководством професора Жоржа Ђомореја (фр. Georges Gyömörey; 1943 — 1989). Од 1988. године, зграда је прошла кроз неколико рестаурација које је водио архитекта Јос Ванденбреден (хол. Jos Vandenbreeden; 1947 — ). Рестаурације су обухватиле: реконструкцију приземља, рестаурацију оригиналних боја на предњој фасади и рестаурацију задње фасаде. Хотел Солвеј је 7. априла 1977. године проглашен краљевским декретом за споменик. Влада Белгије је 22. априла 1999. године уредбом прогласила башту и бивше штале у целости, за споменик, да би: 2000. години Хотел Солвеј био уписана на списак Светске баштине у Европи УНЕСКО-а, а 2021. године био претворен у музеј и отворен за посетиоце. Велика реновација фасаде обављена је између марта 2022. и октобра 2024. године под руководством архитекте Барбаре Ван дер Ви (хол. Barbara Van der Wee; 1957 —). Пројекат се састојао од рестаурације и консолидације носећих металних конструкција од челика и кованог гвожђа. Спољашња дрвена облога, витражи и природни камен су рестаурирани, оловна облога на балконима је реновирана, а одводи за кишницу су модификовани. Метална конструкција и столарија су такође префарбани у своје оригиналне боје. Архитектура Зграду Хотела Солвеј одликује смео архитектонски план, осмишљен да максимизира природно светло, представљајући потпуно нову категорију архитектонског приступа уз комбинацију индустријских и скупих материјала који никада раније нису виђени у изградњи престижних бриселских зграда. Фасада Улична фасада Хотела Солвеј представља репрезентативан пример Хортиног приступа архитектури сецесије, заснованог на идеји складног прожимања функционалности и декоративности. Њена композиција је у основи симетрична, са намерно нарушеном симетијом у приземљу, где је истакнут бочни улаз. Фасада је третирана на скулптурални начин, компонована са поштовањем симетрије, уз релативно уздржан дизајн (у поређењу са ентеријером). Фасад је изведена у четири нивоа са два симетрична, двоспратна еркера. Вертикална оса доминира целином, од великих улазних врата до пространих прозорских отвора на главном репрезентативном првом спрату (фр. bel étage), на ком се налази висока застакљена врата (позната и као француска врата, фр. porte fenêtre), која се отварају ка уском балкону. Са обе стране смештени су симетрична еркери, један од карактеристичних мотива Виктора Хорте, који визуелно продужују простор у унутрашњост и доприноси пластичности и динамици фасадне површине. У средишњем делу фасаде на првом спрату налази се тераса трпезарије оивичена ступцима од плавог камена који стварају ритмичку поделу простора. Материјали су пажљиво одабрани и комбиновни (стакло, ковано и ливено гвожђе, природни камен), тако да истовремено делују конструктивно и декоративно. Посебно се истиче употреба седиментног калцитног камена плаве нијансе из Еноа (фр. pierre bleue du Hainaut), чији тон у контрасту са топлим дрвеним прозорским оквирима и златастим металним декорацијама ствара изразиту материјалну и колористичку игру, једно од препознатљивих обележја Хортиног архитектонског језика. Од другог спрата навише, фасада је у потпуности изграђена од белог камена. Улаз је смештен са стране у портику који је омогућавао приступ кочијама, тако да су путници могли изаћи непосредно испред улазних врата, док је кочијаш настављао до штала у задњем делу врта. Ово промишљено решење сведочи о функционалној иновативности и о прилагођавању архитектуре урбаном начину живота у Бриселу с краја 19. века. Хорта је свесно минимизовао масивну зидану конструкцију у корист носеће челичне конструкције, што је омогућило употребу великих стаклених површина. Такав конструктивни приступ омогућава формирање унутрашњег светлосног атријума са стакленим кровом (фр. puits de lumière), који природном светлошћу осветљава централно степениште и дубље зоне куће. Светлост као структурни елемент представља један од кључних принципа Хортиног стваралаштва и један од разлога изузетности архитектуре Хотела Солвеј. Задња фасада је сведена и рационално обликована, али истовремено открива изузетну пажњу према детаљима, што је била реткост у тадашњем архитектонском контексту Брисела. Ова фасада је моделирана са низом узастопних испуста, подељена на четири главне етаже, уз додатни ниво забатних прозора, организована у пет вертикалних оса. Задњи зид фасаде сачињен је од опеке и плавог камена, а делимично је украшен и белим каменим додацима. Прозори и врата имају металне надвратнике или полукружне лукове. У средишњем делу уличне фасаде налази се тераса трпезарије на првом спрату, оивичена ступцима од плавог камена који стварају ритмичку поделу простора. Унутрашњост Унутрашњост Хотела Солвеј представља врхунац интегрисаног дизајна у духу белгијске сецесије, где: архитектонска структура, намештај, декоративни елементи и техничка решења формирају хармоничну и функционалну целину. Приликом уласка у објекат, посетиоца најпре дочекује витко носеће челично степениште са елегантним златним балустрадама, које води од приземља до главног првог репрезентативног спрата, где се налазе салони окренути ка предњој фасади и трпезарија на задњој страни. Ово степениште не само да повезује различите нивое зграде, већ служи и као визуелни центар ентеријера, наглашавајући линеарност и прозрачност простора. Приземље обухвата кухињу и посебан простор за пушење, док је улазно степениште обложено мермером и колонетама, осветљено са лампама чији су абажури дизајнирани у облику венчића од цветних круница. Први спрат је резервисан за пријеме. Простори унутар главног првог спрата раздвојени су стакленим преградама које се могу отворити, омогућавајући формирање једног континуираног, визуелно повезаног простора. Ово решење представља пример функционалне и естетске иновације са почетка 20. века, јер комбинује практичну флексибилност са савременим концептом визуелне прозрачности. Такав приступ илуструје Хортину идеју о ентеријеру као јединственом, динамичном простору, где границе између функционалних јединица нису фиксне, већ се могу прилагођавати потребама корисника. На страни улице, у низу соба, налазе се билијар сала, салон и музичка соба. Над степеништем се уздиже импресивна стаклени кров са витражом коју је израдио мајстор витража Рафaел Евалдре (фр. Raphaël Évaldre; 1862 — 1938), чији закривљени куполасти облик омогућава оптимално ширење топлог ваздуха са грејних тела смештених на дну степеништа. Куполасти стаклени кров служи и као примарни извор природне светлости, који осветљава централно степениште и дубље зоне куће, представљајући пример спајања функционалности и естетике у модернистичком дизајну. На горњем делу степеништа налази се слика Читање у парку (фр. La lecture dans le parc) белгијског неоимпресионистичког и поентилистичког сликара Теа ван Риселберга (хол. Théo van Rysselberghe; 1862 — 1926) која употпуњује уметнички карактер ентеријера и доприноси јединственој визуелној хармонији. На другом нивоу (мезанину), смештено је једино купатило у згради.Трећи спрат је организован око одморишта које је уређено као застакљена веранда, светла и пријатна, где дневна светлост продире кроз стаклене зидове и кров, пружајући осећај простора и комфора, сличан малом зимском врту (фр. jardin d’hiver). На предњем делу су просторије у којима су се налазиле канцеларије господина и госпође Солвеј и њихова спаваћа соба, док се на задњем делу налазе: тоалет, дечија радна соба и играоница. Ту је уз зид смештен и уски ходник, намењен гостима, који омогућава додатну комуникацију кроз простор овог нивоа. Трећи спрат садржи и: дечије собе, спаваће собе и собу домаћице, док се на четвртом спрату налази пет спаваћих соба за особље. Хорта је структурирао распоред спратова око два светлосна отвора, један осветљава први део степеништа (од приземља до првог спрата), а други од првог нивоа навише. Природно светло је побољшано оригиналним електричним осветљењем, чије је могућности Хорта искористио серијом лустера сопственог дизајна, од којих неки садрже десетине сијалица. Поред тога, Хорта је развио природни систем климатизације, заснован на комбинацији вентилације и грејања. Зграда се стално вентилише системом подесивог протока ваздуха. Грејање у хотелу долази из два извора: хипокаустног система испод централног степеништа, који шири топао ваздух у просторије кроз канале испод пода, повезаних са вентилационом решетком на фасади и мреже парних радијатора, при чему котларница у приземљу производи пару за радијаторе и топлоту за подно грејање. Оваквим системом грејања ваздух се у згради стално обнавља, што обезбеђује да нема кондензације на мермеру и стаклу. Сви декоративни и функционални елементи: намештај, лампе, завесе, дрвени елементи, орнаменти и носећа челична конструкција, били су пројектовани лично од стране Виктора Хорта, што је омогућило постизање потпуне стилске уједначености и функционалне хармоније. Намештај и дрвени елементи, као и металне и мермерне површине, обликују ентеријер као свеобухватно уметничко дело, где је сваки детаљ пажљиво промишљен како би се остварио визуелни и просторни континуитет. Техничка префињеност комбинована је са необичном префињеношћу искоришћених и вешто аранжираних материјала. Тренутно је каталогизовано чак 23 различите врсте мермера, углавном из Италије или Северне Африке и седамнаест врста дрвета, углавном из Конга, што ентеријеру даје непоновљив карактер. Боје, засноване углавном на нијансама зелене и наранџасте, стварају игру комплементарних тонова. Тако формирана унутрашњост не само да илуструје кључне принципе сецесије: употребу природног светла, органску интеграцију елемената и декоративну хармонију, већ демонстрира и техничку иновативност, посебно у коришћењу стакла и челика за стварање прозрачних, светлих и динамичних простора, што је за почетак 20. века било револуционарно. Хотел Солвеј данас и његов значај Данас Хотел Солвеј функционише као музеј отворен је за јавност (уз претходну резервацију), два пута недељно (четвртком и суботом). Посетиоци могу разгледати ентеријер, намештај и декоративне елементе који су очувани у изузетно добром стању, што представља реткост за објекте из периода сецесије. Хотел је део серије зграда под називом Најзначајније градске резиденције архитекте Виктора Хорте (енгл. Major Town Houses of the Architect Victor Horta), заједно са другим знаменитим Хортиновим делима као што су Хотел Тасел (хол. Hôtel Tassel) и Хотел ван Еетвелде (хол. Hôtel van Eetvelde). Ове зграде су уписане у УНЕСКО-ву листу Светске баштине 2000. године, због изузетне архитектонске и историјске вредности. Значај Хотела Солвеј огледа се у више аспеката: Целина архитектуре и ентеријера: Зграда, намештај, декоративни детаљи и осветљење дизајнирани су као интегрална уметничка целина, што је карактеристично за концепт гезамткунстверк у стилу сецесија. Улог Виктора Хорта: Хотел Солвеј представља пример иновативног приступа урбаним резиденцијама краја 19. века, уносећи нове материјале као што су челик и стакло, отворене планове и експерименталну игру природним светлом, што је допринело развоју модерне архитектуре. Стање очуваности: Објекат и његов намештај су изузетно добро конзервирани, омогућавајући посетиоцима да виде оригинални дизајн и материјале из периода сецесије. Рестаураторске интервенције: У периоду од 2022. до 2023. године реализоване су техничке интервенције на фасади и крову које илуструју савремену праксу рестаураторства (обрада металне конструкције, замена камена и увођење аутоматизованог система вентилације). Културни и историјски значај: Хотел Солвеј представља важан пример интеграције архитектуре, ентеријера и декоративних елемената у сецесији, као и трансформације приступа урбаној резиденцији краја 19. века. Посебно се истиче очуваност оригиналних материјала и дизајна, што га чини јединственим сведочанством тог периода. Хотел Солвеј данас није само музејска установа, већ и живи пример наслеђа сецесије и иновативног рада Виктора Хорта, омогућавајући посетиоцима да директно осете: просторну, визуелну и материјалну хармонију која одликује његова дела. Галерија Види још Грађевине Виктора Хорте у Бриселу Напомене Референце Литература Спољашње везе Виртуелна тура кроз Хотел Солвеј