Еразмова кућа

Еразмова кућа (фр. Maison d'Érasme, хол. Erasmushuis), позната и као Кућа-музеј Еразма (фр. Musée de la Maison d'Érasme, хол. Erasmushuismuseum), је музеј у Андерлехту у региону главног града Брисела, Белгија, посвећен холандском хуманистичком писцу и теологу Еразму Ротердамском, који је тамо боравио 1521. године. Кућа је изграђена у стилу касне готике или ране ренесансе, између 1460. и 1515. године под менторством Петера Вајхманса (хол. Peter Wijchmans; последња четвртина 15. века — 1535), католичког вишег свештеника (каноника), учитеља у католичкој црквеној школи Андерлехта и Еразмовог пријатеља. Еразмо је у кући боравио пет месеци, од маја до октобра 1521. године, радећи на преводу свог новог, критичког, латинског превода (заснованог на грчком оригиналу), Новог завета (лат. Novum instrumentum omne, diligenter ab Erasmo Roterodamo recognitum & emendatum, срп. Нови завет, пажљиво прегледан и исправљен од стране Еразма Ротердамског). Кућа је претворена у музеј 1931. године, а цео комплекс са вртом је проглашен Културним наслеђем Белгије (Patrimoine culturel en Belgique, Cultureel erfgoed in België) 1938. године. Историја Изградња (1460 — 1515) Зграда од црвене опеке, данас позната као Еразмова кућа, грађена је у фазама између 1460. и 1515. године у касноготичком или раноренесансном стилу. Ова некретнина је некада била сеоско имање породице бриселских банкара и мењача новца Сувел (хол. Suweel). У то време, Андерлехт је још увек био село на периферији Брисела са свега 300 становника. Окружена зидом од цигле, кућа се састоји од неколико крила. Најстарији део, висок, узак, са благо косим кровом, саградио је око 1460. године Петер Вајхманс, каноник, школски учитељ и званични мењач новца града Брисела. Дуго крило куће са десне стране изграђено је 1515. године. Датум изградње најнижег дела зграде није познат; међутим, познато је да је коришћен као штала крајем 16. века, док се ту данас налази рецепција музеја. Човек културе, каноник Вајхманс радо је примао научнике и интелектуалце у својој резиденцији у Андерлехту, међу којима је био и познати холандски хуманист и теолог Еразмо Ротердамски (лат. Desiderius Erasmus Roterodamus), са којим је успоставио блиско пријатељство. Иако постоји само једна јасна потврда за боравак Еразма у Андрлехту (од маја до октобра 1521. године), могуће је да је он, као велики путник, више пута боравио код свог пријатеља Вајхманса. Еразмова посета (1521) Напустивши оближњи град Левен у Фламанском Брабанту, где је предавао на универзитету, Еразмо је у мају 1521. године стигао у Андерлехт. Овај потез учинио је пре свега из здравствених разлога, а како је сам писао, веровао је да ће му сеоски живот пријати. Иза овакве његове одлуке стајали су такође политички и верски разлози. Мартин Лутер је управо у то време био екскомунициран папином булом (лат. Decet Romanum Pontificem) 1521. године, а симпатизери реформације су прогоњени. Поред тога, Еразмов став према Католичкој цркви изазвао је у то време снажне критике традиционалних теолога. Због тога је Еразмо сматрао разумним да се удаљи са Универзитета у Левену (лат. Universitas Lovaniensis), места живих теолошких расправа, ради сопствене безбедности. Тако је Еразмо стига у Андерлехт, у близину центра Брисела, двора младог цара Карла V и његове палате Куденберг (фр. Palais du Coudenberg, хол. Koudenbergpaleis), где је неколико година раније именован за саветника. Међутим, боравак Еразма у Андерлехту и његов рад на преводу Новог завета поново је прекинут опет због личне безбедности, па се у октобру 1521. године, након само пет месеци, Еразмо упутио у Базел, у Швајцарској. Његове књиге и идеје значајно су допринеле ширењу протестантске реформације, заговарајући личну веру и активно практиковање еванђеоских вредности, али је Еразмо ипак преминуо као католички верник и никада није прешао у протестантизам. Историја куће после 1521. године Након Француске револуције, Еразмова кућа је прво служила као стамбена кућа, да би је 1931. године купило општинско веће (фр. conseil communal, хол. gemeenteraad), и претворило у музеј посвећен овој великој ренесансној личности. Кампању рестаурације водио је архитекта Шарл ван Елст (хол. Charles Van Elst; 1893 — 1964), а његов најзначајнији допринос био је пројектовање вртова Еразмове куће. Пројекат Меморијалног врта (фр. Jardin mémorial, хол. Memoriaal tuin), замишљен је као пример ренесансне баште прилагођене модерном добу. Музеј Еразмова кућа свечано је отворен 24. септембра 1932. године. Кућа је проглашена историјским спомеником (фр. Classé comme monument historique, хол. Geklasseerd als historisch monument), 25. октобра 1938. године, а башта је 1998. године уписана на листу заштићених локалитета (фр. liste des sites protégés, хол. lijst van beschermde locaties). После 1995. године, собе су реновиране и модернизоване, намештај премештен, а колекција уметничких дела је преуређена према функционалним музеолошким критеријумима, тако да је Еразмова кућа постала музеј о Еразмовом животу и раду, који је такође отворен за изложбе, концерте и друге културне активности. Музеј Музејска поставка који је посвећен животу и раду Еразма Ротердамског евоцира интелектуални свет ренесансе кроз колекцију уметничких дела представљених у ентеријеру реконструисаном коришћењем готског и ренесансног намештаја. Језгро колекције чине бројне књиге из 16. века, које одражавају интелектуални опус хуманисте чији је рад оставио снажан и дуготрајан траг у европској култури и цивилизацији. Поред важне колекције Еразмових списа, музеј чува слике Ханса Холбајна Млађег, Хијеронимуса Боша, Албрехта Дирера, Корнелиса Масејса (хол. Cornelis Massijs; 1508 — 1556) и Јоса ван Клевеа (хол. Joos van der Beke, алиас хол. Joos van Cleve; 1480 — 1540), као и мурале из 17. века. Такође, музеј поседује и вредну колекцију историјског намештаја, скулптуре, дела старих мајстора и графике. У оквиру установе делује и Студијски центар (фр. Centre d’études, хол. Studiecentrum) са антикварном библиотеком и документацијом посвећеном ренесанси и историји човечанства. Музејски програм обухвата и редовне специјалне изложбе, сусрете, предавања и друге културне догађаје који повезују традицију и савремену публику. Соба реторике Смештена у приземљу, Соба реторике је место где је, према предању, Еразмо примао посетиоце. Украшена је намештајем из тог периода, као и великом сликом Последњи боравак Еразма у Базелу 1535 (фр. Le dernier séjour d’Érasme à Bâle en 1535, хол. Het laatste verblijf van Erasmus in Bazel in 1535), белгијског сликара Феликса Когена (фр. Félix Cogen, 1838 — 1907), где се види како старији Еразмо слуша друге хуманисти и научнике окупљене у канцеларији базелског штампара, пореклом из Баварске области Франконија, Јохана Фробена (нем. Johann Froben; 1460 — 1527). Изнад камина виси слика каноника капитола Андерлехт, учитеља будућег цара Светог римског царства Карла V, и касније јединог папе из Холандије, папе Хадријана VI. Радна соба Просторија са погледом на врт служила је Еразму као радна соба. Столица и писаћи сто који се у њој налазе призивају атмосферу његовог доба, иако изложени радни сто није припадао самом Еразму, будући да је он најчешће писао стојећи, за говорницом, или је своје текстове диктирао секретарима. У овој просторији сакупљена је значајна збирка Еразмових портрета, међу којима се истичу дела Квентина Масејса, Ханса Холбајна Млађег и Албрехта Дирера. Изложена је и Еразмова преписка која сведочи о његовим везама с најистакнутијим личностима свога времена, међу којима су: Томас Мор, француски краљ Франсоа I, цар Карло V, као и Мартин Лутер, и други. Ренесансна соба Ренесансна соба је просторија обложена кордобском кожом са утиснутим декоративним елементима од златних листића, при чему су на зидовима изложене слике фламанске школе из 15. и 16. века, међу којима се истичу дела Хијеронимуса Боша, Квентина Масејса и Питера Хајса (хол. Pieter Huys; око 1519 — око 1584). На средини плафона доминира импресиван лустер од кованог гвожђа. Ова просторији је тако архитектонски изведена да се размак између прозора намерно постепено смањује, чиме је постигнута визуелна илузија веће дубине простора, односно ефекат перспективе (који се може уочити и при посматрању фасаде споља). Бела соба Велика соба на спрату, названа Бела соба или Соба фресака (данас обојена љубичастом бојом), представља један од доминантних ентеријера у Еразмовој кући, за коју се претпоставља се да се у прошлости користила као трпезарије. У овој просторији су постављене витрине са факсимилима оригиналних издања Еразмових дела, организованим према штампарима који су у разним периодима објављивали његове текстове. Прва од витрина приказује бројне издање и преводе његовог познатог дела Похвала лудости, док друга садржи различите редакције дела Породични разговори (лат. Colloquia familiaria). Посебан приказни сегмент посвећен је књигама које су претрпеле интервенције црквене цензуре током 16. века. Еразмо је у својој продукцији користио латински, грчки и хебрејски језик. Тесно је сарађивао са водећим европским штампарима, посебно са Јоханом Фробеном из Базела, и лично је ревидирао пробне отиске. Сачувани су и оригинални фрагменти фресака који су некада украшавали горњи део зидова и данас су изложени под заштитним стаклом као сведочанство декоративне праксе у ренесансним ентеријерима. Вртови Еразмове куће Околина Еразмове куће у Андерлехту обухвата комплекс вртова који се развијао кроз више периода и представља спој историје, ботанике, уметности и хуманистичког духа. Ови вртови не само да допуњују музејску поставку, већ илуструју Еразмове везе са природом, медицином и размишљањем о свету. Вртови Еразмове куће нису настали одједном, већ су део дуготрајног развијања зелених простора око музеја. Основни врт, укључујући воћњак са почетка 20. века, преуређен је у врт током 1930‑их, а служио је као домаћин првим белгијским бијеналима скулптура на отвореном, у периоду 1946 — 1966. Овакав развој врта илуструје промене у музејској и културној употреби простора, од примарно ботаничког и рекреативног до простора интегрисаног у уметничке и филозофске садржаје. Лековити врт Лековити врт је формиран 1987. године по пројекту белгијског пејзажног архитекте Ренеа Пешера (фр. René Pechère; 1908 — 2002). Овај врт, инспирисан затвореним баштама (лат. hortus conclusus) из средњег века, садржи око око сто медицинских и ароматичних биљака које су биле познате лекарима 16. века због своје употребе у медицни. Таква композиција биљака чини неку врсту „ботаничког портрета човека“ какав је Еразмо био, хуманисте који је природу посматрао кроз призму знања свог доба. Филозофски врт Непосредно иза Лековитог врта протеже се Филозофски врт, који је дизајнирао белгијски пејзажни архитекта Беноа Фонду (фр. Benoît Fondu), 2000. године. Овај простор је замишљен као врт за размишљање инспирисан Еразмовим делом Религиозни банкет (лат. Convivium religiosum), које је написао након свог боравка у Андерлехту 1521. године. Унутар овог врта посетиоци могу да прате низ цветних леја, геометријски распоређених, које подсећају на мапу и које симболички приказују биљке и цвеће које је Еразмо сусрео током својих путовања. Поред тога, Филозофски врт повремено обогаћује своју поставку уметничким делима савремених уметника, као што су: француска визуелна уметница Катрин Бoгран (фр. Catherine Beaugrand; 1953 — ), белгијска вајарка Мари-Жо Лафонтен (фр. Marie-Jo Lafontaine; 1950 — ), шпански визуелни уметник Пережауме (шп. Pere Jaume Borrell i Guinart, алиас шп. Perejaume; 1957 — ) и белгијски визуелни уметник Боб Вершуерен (хол. Bob Verschueren; 1945 — ). Њихове инсталације уносе у врт контемплативни и концептуални уметнички слој. Поред тога врт укључује баштенски намештај и информативне елементе за посетиоце, дело дизајнера Пјера Портијеа (шп. Pierre Portier), који доприносе доживљају простора као амбијента за размишљање и контемплацију. Лековити и Филозофски врт су данас саставни део музејског искуства у Еразмовој кући. Они нису само ботанички или декоративни елементи, већ представљају простор у коме се спајају природа, историја, уметност и мисao, теме које је Еразмо својим радом и животом осветлио. Галерија Види још Хришћански хуманизам Напомене Референце Литература Спољашње везе Откријте Еразмову кућу и музеје Еразмова кућа Колекција Еразмове куће-музеја