NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Belgischer Rundfunk

De Belgischer Rundfunk (BRF) is de Belgische publieke omroep van de Duitstalige Gemeenschap. Geschiedenis In 1938 werden vanuit een studio in Eupen de eerste uitzendingen van de DRB - de Deutschsprachige Rundfunkvereinigung belgiens - verzorgd. De DRB moest gelden als Belgisch antwoord op de propaganda van Duitse radiostations in de Oostkantons. Later verhuisde de DRB naar Brussel, maar al in 1940 schafte de Duitse bezetter de zender af. Na de Tweede Wereldoorlog, waarin de Oostkantons opnieuw geannexeerd waren door Duitsland, moest de radio eens te meer de integratie van de Duitstaligen in België bevorderen. De DRB kwam niet meer terug, maar in plaats daarvan kwamen vanaf 1 oktober 1945 uitzendingen via de middengolf van het NIR/INR te Brussel. De uitzendingen staan bekend als de Emissions en Langue allemande (ELA). Veel meer dan een dagelijks programma van 20 (later 30) minuten was het niet. Vanaf 1960 begon de toenmalige BRT/RTB uit te zenden via FM vanuit Luik. Enkele jaren later, in 1965, ontstond de Belgischer Hör- und Fernsehfunk (BHF). Toch zou het nog enkele tientallen jaren duren vooraleer de BRF ook zijn eerste televisie-uitzending uitvoerde. Op 18 februari 1977 veranderde de naam van de BHF in BRF en ging men vanuit Eupen uitzenden. Programma's De BRF zendt uit op twee radiozenders in de Oostkantons (BRF1 en BRF2), en een gezamenlijke zender met de Deutschlandfunk in Brussel, allen via de FM-band. BRF 1 is in heel Wallonië te horen in het DAB-boeket alsmede in het (free to air) DVB-T aanbod van de RTBF. Verder verzorgt de omroep ook televisie-uitzendingen via televisiezender BRF Fernsehen (voorheen KA3), via de kabel en dagelijks op het DVB-T kanaal van EuroNews via de RTBF-mux om 18:45-19 en 21:45-22 uur. Het programma bestaat sinds 1999 uit een nieuwsprogramma dat elk uur herhaald wordt. De Belgischer Rundfunk wisselt nieuws uit met L1, Westdeutscher Rundfunk (WDR) en Waalse en Vlaamse radiozenders. Voor entertainment zijn de Duitstaligen sinds jaar en dag aangewezen op de televisiesignalen vanuit Duitsland. Faciliteiten In 1995 opende in Eupen een nieuw en modern omroepgebouw. In Sankt Vith en Brussel heeft de BRF regionale studio's. De hoogste zendmast van de BRF staat in het Belgische Raeren (Petergensfeld). Via deze mast wordt 100'5 Das Hitradio uitgestraald. Deze mast zou in de toekomst ook kunnen gebruikt worden door de ARD en ZDF voor een betere DVB-T-dekking van de regio Aken. BRF bezit ook enkele kleinere zendmasten en gebruikt antennes in de mast van de RTBF te Ougrée. Externe link Website van de Belgischer Rundfunk
Belgischer Rundfunk

Belgischer Rundfunk (BRF) – belgijski publiczny nadawca radiowo-telewizyjny produkujący programy w języku niemieckim. Jako niezależna stacja radiowa istnieje od 1977, choć początki niemieckojęzycznej radiofonii publicznej sięgają w Belgii już roku 1945. Obecnie BRF produkuje trzy kanały radiowe. Od 1999 nadaje także kanał telewizyjny. Linki zewnętrzne Oficjalna strona internetowa (niem.)
Centre Belga del Còmic

El Centre Belga del Còmic, o Museu del Còmic (nom original en francès: Centre belge de la bande dessinée), és un museu de Brussel·les dedicat al còmic. Està ubicat al centre de la ciutat, a la rue des Sables, en un edifici modernista dissenyat per l'arquitecte Victor Horta l'any 1906 per tal d'acollir les grans botigues de teixits Waucquez. Presentació Després d'una restauració completa del local entre 1984 i 1989, el Centre Belga del Còmic va obrir les portes el 6 d'octubre de 1989. Esdevingut un gran museu amb vocació internacional, el centre acull una exposició permanent que recorre la història de la historieta i que presenta aquest Art donant un lloc privilegiat a diversos autors clàssics i contemporanis així com diverses exposicions temporals, per exemple, autors en particular (com Hergé, Franquin, Peyo, Bob de Moor, Vandersteen, Walthéry, però també Will Eisner, Posy Simmonds, etc.) un estil de còmic o fins i tot una edició. El Centre també disposa d'una impressionant biblioteca de còmics i d'un centre de documentació accessible al públic (tant és així que l'edifici d'Horta per si sol no és suficient per contenir tots els còmics). També organitza trobades entre autors i públic, classes d'historieta durant l'any i pràctiques durant les vacances. Galeria de fotos Referències Vegeu també Victor Horta Còmic francobelga Ruta del còmic de Brussel·les Enllaços externs Centre Belga del Còmic - Lloc web oficial (anglès) Renseignements pratiques
Det belgiske tegneseriecenter

Det belgiske tegneseriecenter (Centre belge de la bande dessinée, Belgisch Stripcentrum) er et tegneseriemuseum, der hylder de belgiske tegneserieforfattere som Hergé (skaberen af Tintin), René Goscinny og Albert Uderzo, der skabte Asterix. Museet ligger i den nordlige del af Bryssels Centrum. Eksterne henvisninger Det belgiske tegneseriecenter Arkiveret 15. april 2018 hos Wayback Machine
Centro belga del cómic

El Centro belga del cómic o Museo del cómic, es un museo consagrado al cómic belga. Se encuentra en la Rue des sables de Bruselas, en el edificio art nouveau diseñado por Victor Horta en 1906 para albergar los antiguos almacenes Waucquez. En sus cercanías, una estatua monumental de Tomás el Gafe indica la existencia del museo. Presentación Después de una completa restauración del lugar, el Centro belga del cómic abrió sus puertas el 6 de octubre de 1989.​ Convertido en un gran museo de vocación internacional, el centro alberga una exposición permanente que repasa la historia del cómic belga de principios del siglo XX a nuestros días, así como distintas exposiciones temporales de autores como Hergé, Franquin, Peyo, Morris, Greg, Hubinon, Roba, Tillieux o Walthéry, y también de estilos o ediciones de cómic. El cómic flamenco ocupa un lugar preferente. El centro posee también la mayor biblioteca de cómics y un centro de documentación accesible al público, de un tamaño tal que no cabe en el edificio Horta. También se organizan encuentros entre los autores y el público, cursos de cómic durante el año escolar y cursillos en vacaciones. Galería de fotografías Véase también Art nouveau en Bélgica Art nouveau en Bruselas Casa Cauchie Victor Horta Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Centro belga del cómic. Web oficial del Centro belga del cómic (inglés). Informaciones prácticas (francés). Portal:Arquitectura. Contenido relacionado con Arquitectura.
Centre belge de la bande dessinée

Le Centre belge de la bande dessinée (en néerlandais : Belgisch Stripcentrum), ou Musée de la BD, est un musée consacré à la bande dessinée. Il est installé à Bruxelles, rue des Sables, dans le bâtiment art nouveau conçu par Victor Horta en 1906 pour abriter les grands magasins de tissus Waucquez. Présentation Après une complète restauration des lieux de 1984 à 1989, le Centre belge de la bande dessinée ouvre ses portes le 6 octobre 1989. Devenu un grand musée à vocation internationale, le centre abrite une exposition permanente qui retrace l’histoire de la bande dessinée et qui présente cet Art en faisant la part belle à différents auteurs classiques et contemporains ainsi que plusieurs expositions temporaires sur, par exemple, des auteurs en particulier, (tels que Hergé, Franquin, Peyo, Bob de Moor, Vandersteen, Walthéry, mais aussi Will Eisner, Posy Simmonds, etc.) un style de BD ou encore une édition. Le Centre possède également une imposante bibliothèque de bandes dessinées et un centre de documentation accessible au public (à tel point que le bâtiment Horta seul ne suffit pas à contenir toutes les BD). Il organise également des rencontres entre les auteurs et le public, des cours de bande dessinée pendant l'année et des stages pendant les vacances. Galerie de photographies Notes et références Voir aussi Articles connexes Liste des musées de Bruxelles Bande dessinée belge Parcours BD de Bruxelles Cité internationale de la bande dessinée et de l'image (France) Liens externes (de + fr) Site officiel Archives conservées par : Bédéthèque (AE_14371) Renseignements pratiques Portail des musées Portail de Bruxelles Portail de la Belgique Portail de la bande dessinée franco-belge
Centro belga del fumetto

Il Centro belga del fumetto (in francese: Centre belge de la bande dessinée, neerlandese: Belgisch Centrum voor het Beeldverhaal) è un museo di Bruxelles dedicato al mondo dei fumetti. Il centro viene anche familiarmente chiamato cébébédé (cioè CB-BD: in francese BD, letto bédé sta per bande dessinée, cioè "fumetto"). La sua sede si trova in Rue des Sables/Zabelstraat 20, in un edificio Art Nouveau realizzato nel 1906 da Victor Horta per ospitare i grandi magazzini di tessuti Waucquez. La scelta dell'edificio è particolarmente felice in quanto il fumetto e l'art nouveau nascono più o meno contemporaneamente. Dopo un completo restauro, il Centre belge de la bande dessinée ha aperto le porte nel 1989. Oltre alle sale del museo, che ospitano un'esposizione permanente del fumetto belga, è presente anche una sala di lettura stipata di 30.000 titoli in quindici lingue diverse. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Centro belga del fumetto Collegamenti esterni Sito ufficiale del Centro, su cbbd.be. Informazioni pratiche, su brusselsmuseums.be. Altri musei dedicati al fumetto: La Maison de la bande dessinée, su jije.org, a Liegi (già museo jijé). Centre national de la bande dessinée et de l'image, su cnbdi.fr, ad Angoulême, 9 gennaio 2019 (archiviato dall'url originale il 9 gennaio 2019).
Belgijskie Centrum Komiksu

Belgijskie Centrum Komiksu – muzeum poświęcone komiksowi franko-belgijskiemu. Siedziba Muzeum mieści się w secesyjnym gmachu dawnego magazynu tekstylnego Charlesa Waucqueza, zaprojektowanego przez Victora Hortę i otwartego w 1906 roku. Po śmierci Waucqueza w 1920 roku budynek zaczął niszczeć. W 1975 roku dzięki staraniom architekta Jeana Delhaye’a – ucznia Horty – gmach został wpisany w rejestr zabytków. W 1983 roku państwo odkupiło budynek od spadkobierców Waucqueza z przeznaczeniem na działalność promocyjną komiksu. W 1984 roku powstało Belgijskie Centrum Komiksu, organizacja non-profit, której prezesem został Bob de Moor, bliski współpracownik Hergé – rysownika komiksowego i twórcy komiksów Przygody Tintina. Przy wsparciu dworu królewskiego i belgijskich władz przeprowadzono gruntowny remont budynku pod kierunkiem Pierre’a Van Asschego. Belgijskie Centrum Komiksu zostało otwarte dla zwiedzających 6 października 1989 roku. Zbiory W muzeum znajdują się stałe wystawy, poświęcone historii komiksu, sztuce rysowniczej komiksu, bohaterom komiksów oraz pracy najwybitniejszych belgijskich rysowników: Hergégo – twórcy Tintina oraz Peyo – twórcy smerfów. Na miejscu można skorzystać z biblioteki i czytelni, gdzie zgromadzono ponad 3000 komiksów w 36 językach. Galeria Przypisy
Бельгійський центр коміксів

Бельгійський центр коміксів — музей в Брюсселі, присвячений бельгійським коміксам. Будівля Музей розташований у модерній будівлі колишнього текстильного складу, спроектованій Віктором Орта та відкритій 1906 року. Після смерті власника в 1920 році будівля почала занепадати. У 1975 році завдяки зусиллям учня Орта будинок було внесено до реєстру пам'яток. У 1983 році держава викупила будівлю у спадкоємців власника. Наступного року було засновано Бельгійський центр коміксів, некомерційна організація, очолювана Бобом де Моором, близьким соратником Ерже. За підтримки королівського двору і Уряду було проведено капітальний ремонт будівлі. Бельгійський центр коміксів відкрився для відвідувачів 6 листопада 1989 року. Колекція У музеї є постійні виставки, присвячені історії коміксів, мистецтву малювання коміксів, героям коміксів, а також роботи видатних бельгійських карикатуристів: Ерже — творця Тінтіна і Рейо — творця смурфів. Можна скористатися бібліотекою і читальною залою, де зібрано понад 3000 коміксів на 36 мовах. Галерея Примітки Посилання https://www.comicscenter.net,%20https://www.stripmuseum.be,%20https://www.cbbd.be — офіційний сайт «Бельгійський центр коміксів».
Château-ferme de Baya

Le château-ferme de Baya est un château et une ferme attenante situés en Wallonie à Goesnes dans la commune d'Ohey en province de Namur (Belgique). Localisation Le château et son domaine sont limités au nord par le Lileau (ou Lilot), petit cours d'eau affluent du Hoyoux. Ce cours d'eau alimente les deux pièces d'eau du domaine. Les bâtiments se situent le long de la rue de Baya entre les villages de Goesnes, Filée, Perwez, Belle-Maison et Marchin. Historique La ferme de Baya est citée au début du XVIIe siècle. Le château a été bâti vers le milieu du XVIIIe siècle. Description L'ensemble château et ferme forme un U dont l'ouverture se trouve au sud. Le château est bâti en brique avec encadrements des baies et bandeaux en pierre calcaire. La façade avant compte neuf travées dont les cinq centrales sont bâties en légère saillie et deux niveaux. Un perron mène à la travée centrale. La façade arrière de sept travées procure une vue sur les pièces d'eau. Un perron mène aussi à la travée centrale. Le logis est surmonté d’une toiture à la mansarde en ardoises, percé de lucarnes au XIXe siècle. L'intérieur possède des stucs repris au Patrimoine culturel immobilier classé de la Wallonie. La ferme se compose de deux bâtiments distincts d'une longueur d'une quarantaine de mètres réalisés principalement en grès et en brique et placés de part et d'autre de la cour intérieure. Le bâtiment se situant le long de la rue de Baya possède un porche d'accès en pierre calcaire et en anse de panier. Classement Le château et la ferme sont classés comme monument depuis le 25 juin 1984. Les stucs du vestibule et du grand salon ainsi que les plafonds peints du petit salon, de l'ancienne cuisine et du cabinet du maître de maison du château-ferme de Baya sont repris sur la liste du patrimoine exceptionnel de la Région wallonne depuis 2016. Activités Le château est une propriété privée et ne se visite pas. Une partie de la ferme a été aménagée en gîte rural. Références Voir aussi Articles connexes Liste du patrimoine exceptionnel de la Région wallonne Liste du patrimoine immobilier classé d'Ohey Ferme du Perron Château d'Hodoumont Sources et liens externes Inventaire régional du patrimoine en Wallonie Portail de la province de Namur Portail de l’architecture et de l’urbanisme
Берлемон (сграда)

„Берлемон“ (на френски: Berlaymont) е известна сграда в Брюксел, Белгия, където се намира Европейската комисия - изпълнителният орган на Европейския съюз. Строителството на сградата започва през 1963 и завършва през 1969 г. Сградата има общо 14 етажа. Офисът на председателя на Комисията и заседателната зала са разположени на 13-ия етаж. Самата комисия е разпръсната в общо 60 отделни сгради, но Берлемон служи като седалище и е станала символ на Комисията, която се намира тук от деня на нейното откриване.
Edifici Berlaymont

L'edifici Berlaymont s'aixeca a Brussel·les al Barri Leopold, s'hi troba la seu principal de la Comissió Europea. Història L'edifici va ser construït durant els anys 60, per acollir la seu de la comissió europea. L'estat belga desitjava allotjar l'edifici el més a prop possible del centre de la ciutat, pel que van comprar un terreny de dues hectàrees al final de la Rue de la Loi (literalment, carrer de la Llei). El mencionat predi pertanyia al convent de les «Dames du Berlaymont» (col·legi de nenes), d'allà rep el seu nom actual. Sobre aquest terreny es va construir l'edifici dissenyat per l'arquitecte Lucien de Vestel, basant-se en una creu de costats desiguals, la superfície construïda del qual suma 240.000 m² repartits en 16 nivells, destinats a allotjar a més de 3.000 funcionaris. A l'exterior els espais es van convertir en jardins públics. Els primers llogaters van arribar el 1967, però tots van haver de desallotjar l'edifici el 1991, ja que la construcció contenia asbest, una substància tòxica. Va ser renovellat sota la direcció de l'arquitecte Pierre Lallemand i ha tornat a acollir la Comissió des de 2004. L'estat belga, que era propietari de l'immoble, el va vendre a la Unió Europea per 560 milions d'euros. Referències Bibliografia Demey, Thierry; Strange (trans.). Brussels, capital of Europe. Brussel·les: Badeaux, 2007. ISBN 2-9600414-2-9. Vegeu també Barri europeu de Brussel·les Institucions de la Unió Europea Comissió Europea Enllaços externs Berlaymont 2000 - Pàgina de l'edifici (francès) Arxivat 2018-05-19 a Wayback Machine.
Berlaymont

Berlaymont (fr. výsl. [berlemõ]) je budova v Bruselu v Belgii a hlavní sídlo Evropské komise. Nachází se na Rue de la Loi / Wetstraat v části města označované jako „Evropská čtvrť“. Historie Na místě, kde dnes stojí budova Berlaymont, byl roku 1624 založen ženský klášter řádu sv. Augustina. V 19. století klášter fungoval jako dívčí penzionát a vedly jej augustiniánské řeholnice, nazývané „les Dames du Berlaymont“ podle zakladatelky kláštera, hraběnky z Berlaymontu. Roku 1960 pozemek koupil belgický stát a klášter se přesunul do Waterloo. Budova Berlaymont byla postavena v letech 1963 až 1969 a stala se symbolem evropských institucí v Bruselu. V letech 1967–1991 v Berlaymontu pracovalo 3000 pracovníků. Rekonstrukce Roku 1991 bylo rozhodnuto o nutnosti kompletní rekonstrukce, a to z několika důvodů. Hlavním z nich byl vysoký obsah azbestu, který chránil ocelové konstrukce. Kromě toho měl objekt nedostatečná protipožární opatření, problémy s ventilací a nevhodné vnitřní uspořádání – chodby a schodiště zabíraly příliš mnoho prostoru na úkor jiných místností, které tak byly malé a špatně osvětlené. Modernizace byla kritizována kvůli velkým časovým průtahům, trvala 12 let, i proto, že byla předražena, oproti původně odhadované ceně kolem 160 milionů eur přesáhla konečná cena 620 milionů eur. Evropská komise se vrátila do Berlaymontu v roce 2004. Od roku 2005 sídlí v Berlaymontu všichni členové Komise a jejich kabinety. Architektura Budovu navrhl architekt Lucien De Vestel ve spolupráci s Jeanem Gilsonem, Jeanem Polakem a Andrém Polakem. Tvoří ji třináctiposchoďová nadzemní část, jež spočívá na širokém suterénu, který se skládá ze čtyř podlaží. Nadzemní část má půdorys ve tvaru písmene „X“ se čtyřmi křídly, která vybíhají ze střední části budovy. Budova má podlahovou plochu přibližně 240 000 m² a 18 podlaží. Kanceláře pro 3000 úředníků a shromažďovací místnosti jsou v nadzemní části. V suterénní části jsou restaurace, televizní studio, zasedací místnosti, skladovací místnosti a parkoviště. Rekonstrukci v letech 1997– 2004 provedli architekti Pierre Lallemand, Steven Beckers a Wilfried Van Campenhout. Reference Externí odkazy Galerie Berlaymont na Wikimedia Commons Obrázky, zvuky či videa k tématu Berlaymont na Wikimedia Commons (francouzsky) Berlaymont 2000 Archivováno 19. 5. 2018 na Wayback Machine. (anglicky)Informace o Berlaymontu Jan Slíva: Berlaymont se rekonstruuje dvanáct let, BBC, 6. ledna 2004 (francouzsky) Fotografie Berlaymontu
Berlaymont-bygningen

Berlaymont-bygningen er navnet på den bygning i Bruxelles, Belgien, hvor Europa-Kommissionen har sit hovedsæde. Bygningen ligger for enden af Rue de la Loi i det såkaldt "europæiske kvarter", hvor mange andre EU-institutioner også har til huse. Den firefløjede bygning er tegnet af arkitekten Lucien De Vestel. Fordelt på 14 etager rummer bygningen 241.515 m². Navnet Berlaymont stammer fra et kloster tilhørende Augustinerordenen, der lå på stedet. Klostret hed Damen von Berlaymont. Byggeriet af Berlaymont-bygningen påbegyndtes i 1963 og det færdige byggeri blev indviet i 1969. Bygningen måtte imidlertid rømmes i 1991 grundet en omfattende renovering, hvor asbesten i facaden blev fjernet. Arbejdet var planlagt til at være færdigt i 1997, men først i 2004 kunne bygningen atter tages i brug. I mellemtiden anvendte kommissionen Breydel-bygningen. Projektet blev kritiseret voldsomt grundet tidsoverskridelsen og prisen – det endte med at koste omkring 10 mia. kr. Anvendelse Berlaymont-bygningen har været hjemsted for Europa-Kommissionen siden den blev opført i 1969 og er blevet et symbol på kommissionen og den europæiske tilstedeværelse i Bruxelles. Kommissionen befinder sig samlet set i over 60 bygninger, men Berlaymont er hovedsædet, hvor Europa-Kommissionsformanden og de øvrige kommissærer har kontorer. Derudover har en række generaldirektorater hjemsted i denne bygning. Det drejer sig om Personale og Sikkerhed, Europæisk Politisk StrategiCenter (EPSC), Kommunikation (COMM), Kontor for Infrastruktur og Logistik Bruxelles (OIB), Generalsekretariatet for Kommissionen (SG) og Jura (SJ). Kilder
Berlaymont-Gebäude

Das 1963 bis 1967 erbaute Berlaymont-Gebäude (französisch Bâtiment Berlaymont, niederländisch Berlaymontgebouw) in Brüssel ist der Sitz der Europäischen Kommission. Es liegt am östlichen Rand der Stadt Brüssel an der rue de la Loi/Wetstraat, wo sie den Robert-Schuman-Kreisel (rond-point Robert Schuman/Robert Schumanplein) bildet. Dort befinden sich im sogenannten Europaviertel in unmittelbarer Umgebung der Europäische Rat, der Auswärtige Dienst der Europäischen Union, zahlreiche Botschaften und internationale Organisationen. Ursprung Der Name „Berlaymont“ stammt von einem Frauenkloster des Augustinerordens, dem des 1625 von Marguerite de Lalaing gegründeten Couvent des Dames de Berlaymont, das ab 1864 auf dem Gelände des heutigen Bürogebäudes untergebracht war. An der Stelle des heutigen Gebäudes befand sich der zwei Hektar große Park des Klosters der „Berlaymont-Damen“. Sitz der Europäischen Kommission Das Grundstück wurde am 25. Mai 1960 vom belgischen Staat als Baufläche gekauft und ging für den Preis von 552,9 Millionen Euro an die Europäische Gemeinschaft über. Der Entwurf stammt von dem Architekten Lucien De Vestel. Erbaut wurde das kreuzförmige Gebäude von 1963 bis 1967 unter der Leitung der Architekten Jean Gilson, André Polak und Jean Polak. Die belgische Regierung wollte das Gebäude so konstruiert haben, dass es auch als Ministerium hätte genutzt werden können, falls die europäischen Institutionen noch in eine andere Stadt umgezogen wären. Die Frage des Sitzes der Gemeinschaft war zu dieser Zeit offiziell noch nicht geklärt. Im Jahr 1992 musste das Berlaymont aufgrund der Asbestbelastung geschlossen werden. Es wurde aufwendig renoviert. Am 21. Oktober 2004 wurde das modernisierte Gebäude in Anwesenheit des damaligen Kommissionspräsidenten Romano Prodi und des damaligen belgischen Premierministers Guy Verhofstadt wiedereröffnet. Im selben Jahr erwarb die Europäische Kommission das Gebäude, das sich bis dahin im Eigentum des belgischen Staates befand. Das Berlaymont-Gebäude beherbergt die Büros des Präsidenten der EU-Kommission und der übrigen 26 Kommissare sowie ihrer persönlichen Mitarbeiter. Weiterhin befinden sich dort die Büros des Generalsekretariats, des juristischen Dienstes und der Pressesprecher der Europäischen Kommission. Weblinks Website der Trägergesellschaft Berlaymont 2000 (französisch, niederländisch) Einzelnachweise