NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Ozero Lisitskoje

Ozero Lisitskoje (ryska: Озеро Лисицкое) är en sjö i Belarus. Den ligger i voblasten Vitsebsks voblast, i den norra delen av landet, 130 km norr om huvudstaden Minsk. Ozero Lisitskoje ligger 164 meter över havet. Arean är 0,62 kvadratkilometer. Den sträcker sig 0,9 kilometer i nord-sydlig riktning, och 1,3 kilometer i öst-västlig riktning. Omgivningarna runt Ozero Lisitskoje är en mosaik av jordbruksmark och naturlig växtlighet. Runt Ozero Lisitskoje är det ganska glesbefolkat, med 22 invånare per kvadratkilometer. Kommentarer Källor
Свидно (озеро)

Сви́дно (Совидно; бел. Сві́дна) — озеро в Поставском районе Витебской области Беларуси. Относится к бассейну реки Голбица (в верховьях именуется Зарежанка). Описание Озеро Свидно располагается в 25 км к востоку от города Поставы. К западному берегу выходит агрогородок Дуниловичи. Высота водного зеркала над уровнем моря составляет 146,9 м. Площадь поверхности водоёма составляет 0,97 км², длина — 1,45 км, наибольшая ширина — 0,98 км. Длина береговой линии — 4,05 км. Наибольшая глубина — 11,6 м, средняя — 6 м. Объём воды в озере — 5,89 млн м³. Площадь водосбора — 8,43 км². Котловина эворзионного типа, кругловатой формы, несколько вытянутая с юго-запада на северо-восток. Склоны пологие, суглинистые, распаханные. Их высота составляет 4—6 м. Береговая линия относительно ровная. Берега преимущественно низкие, песчаные и песчано-глинистые, поросшие кустарником. На юго-западе берега сплавинные, на востоке и западе абразийные, высотой 0,5—0,8 м. Пойма шириной от 10 до 200 м, заболоченная, заросшая кустарником. Подводная часть котловины имеет воронкообразную форму. 14 % площади озера характеризуется глубиной до 2 м. Мелководье узкое, на северо-востоке и востоке более обширное. Дно до глубины 3—5 м песчаное, глубже — покрытое глинистым илом. Наибольшие глубины отмечены в западной части водоёма, напротив истока ручья. Минерализация воды составляет 300 мг/л, прозрачность — 3,5 м. Озеро эвтрофное, слабопроточное. Ручей, начинающийся на юго-западе, протекает через озеро Бледное и впадает в реку Зарежанка (такое название носят верховья реки Голбица). На северо-востоке впадают два ручья. Около 20 % площади водоёма зарастает. Ширина полосы растительности составляет 50—75 м, глубина распространения — до 3—3,5 м. В воде обитают лещ, щука, плотва, карась, линь, язь, окунь и другие виды рыб, а также раки. Примечания Литература Сві́дна // Энцыклапедыя прыроды Беларусі / Рэдкал.: І. П. Шамякін (гал. рэд.) і інш. — Мінск: БелСЭ, 1985. — Т. 4. Недалька — Стаўраліт. — С. 463. — 599 с. — 10 000 экз. (бел.) Иванов-Смоленский В. Г. Свидно // Все озёра Беларуси. Популярная иллюстрированная энциклопедия (электронная версия). — 2013. — Т. 6 (Савек — Ячменек).
Ozero Svidno

Ozero Svidno (ryska: Озеро Свидно) är en sjö i Belarus. Den ligger i voblasten Vitsebsks voblast, i den norra delen av landet, 130 km norr om huvudstaden Minsk. Ozero Svidno ligger 143 meter över havet. Arean är 0,71 kvadratkilometer. Den sträcker sig 1,0 kilometer i nord-sydlig riktning, och 1,1 kilometer i öst-västlig riktning. I omgivningarna runt Ozero Svidno växer i huvudsak blandskog. Runt Ozero Svidno är det ganska glesbefolkat, med 22 invånare per kvadratkilometer. Kommentarer Källor
Ozero Plissa (sjö i Belarus)

Ozero Plissa (ryska: Озеро Плисса) är en sjö i Belarus. Den ligger i voblasten Vitsebsks voblast, i den norra delen av landet, 140 km norr om huvudstaden Minsk. Ozero Plissa ligger 144 meter över havet. Arean är 1,0 kvadratkilometer. Den sträcker sig 1,3 kilometer i nord-sydlig riktning, och 1,4 kilometer i öst-västlig riktning. Omgivningarna runt Ozero Plissa är en mosaik av jordbruksmark och naturlig växtlighet. Runt Ozero Plissa är det ganska glesbefolkat, med 25 invånare per kvadratkilometer. Kommentarer Källor
Ozero Berjozovskoje (sjö i Vitryssland)

Ozero Berjozovskoje (ryska: Озеро Берёзовское) är en sjö i Belarus. Den ligger i voblasten Vitsebsks voblast, i den norra delen av landet, 150 km norr om huvudstaden Minsk. Ozero Berjozovskoje ligger 138 meter över havet. Arean är 0,42 kvadratkilometer. Den sträcker sig 1,0 kilometer i nord-sydlig riktning, och 0,8 kilometer i öst-västlig riktning. Omgivningarna runt Ozero Berjozovskoje är en mosaik av jordbruksmark och naturlig växtlighet. Runt Ozero Berjozovskoje är det ganska glesbefolkat, med 27 invånare per kvadratkilometer. Kommentarer Källor
Западное кладбище (Минск)

Западное кладбище — кладбище в окрестностях столицы Беларуси города Минска. Открыто 31 июля 2003 года. Находится в Минском районе к юго-западу от деревни Дубенцы. Имеет площадь 49,6645 га. На кладбище выделены участки для почётного захоронения. Транспортное сообщение организовано городским автобусным маршрутом 170э. Известные захоронения Ахроменко, Владислав Игоревич (1965—2018) — белорусский писатель, прозаик, драматург и сценарист. Моряков, Леонид Владимирович (1958—2016) — белорусский журналист, писатель, историк. Тарайковский, Александр Валерьевич (1986—2020) — минчанин, убитый во время карательной операции по подавлению акций протеста. Примечания
Северное кладбище (Минск)

Северное кладбище (белор. Паўночныя могілкі) — кладбище в окрестностях столицы Беларуси города Минска. Находится в Минском районе у деревни Якубовичи. Является ограниченно действующим — доступны только подзахоронения родственников. Состоит из трёх больших участков: Северное-1 (действует с 1972), Северное-2 (с 1999) и Северное-3 (с 2004). Транспортная связь с городом осуществляется автобусами. На Северном кладбище расположен построенный в 1986 году крематорий, в настоящее время единственный в республике. Крематорий активно работает, при нём есть колумбарий. На кладбище действует также церковь Воскрешения праведного Лазаря Четверодневного. График работы некрополя — с 9 до 21. Транспорт Рядом с кладбищем проходят автобусные маршруты №68, 109 и 109в. Известные люди, похороненные на кладбище Борис Ковзан Станислав Шушкевич См. также Похороненные на Северном кладбище (Минск) Ссылки Северное кладбище, Минск
Sobór św. Mikołaja w Dobruszu

Sobór św. Mikołaja – prawosławna cerkiew w Dobruszu, należąca do dekanatu dobruskiego eparchii homelskiej i żłobińskiej Egzarchatu Białoruskiego Patriarchatu Moskiewskiego. Historia Pierwsza cerkiew na miejscu soboru została wzniesiona w latach 1814–1818. Była to świątynia drewniana i trójkopułowa. Została zniszczona między r. 1935 a 1938. Od 1941 nabożeństwa prawosławne w Dobruszu odbywały się najpierw w budynku przedszkola, a następnie w prywatnym domu. Obecnie funkcjonująca cerkiew powstała w latach 1991–1992. Architektura Wygląd zewnętrzny Cerkiew zbudowano z cegły wapiennej na planie krzyża w stylu bizantyjsko-rosyjskim, budowla jest koloru kremowego z szarym dachem i kopułami. Posiada pięć kopuł, wszystkie są koloru białego z brązowymi okiennicami zwieńczone złotymi wieżyczkami i krzyżykami. Ośmioboczna wieża-dzwonnica cerkwi nadbudowana jest nad przedsionkiem. Można wejść na nią poprzez chór. Zwieńczona jest tak samo jak kopuły złotą wieżyczką i krzyżem. Wnętrze Ikonostas jest trzyrzędowy z carskimi wrotami i ikoną patronalną. W cerkwi znajduje się m.in. ikona św. Mikołaja z Miry. Przypisy
Iglesia de la Resurrección de Cristo (Vítebsk)

Iglesia de la Resurrección de Cristo (bielorruso: Васкрасенская царква на рынкавым пляцы ў Віцебску, Рынкавая царква ): una iglesia construida en el siglo XVIII en estilo barroco de Vilna en el lado occidental de la plaza del mercado de Vítebsk, inicialmente uniata. Luego sirvió a la parroquia ortodoxa, destruida por los bolcheviques y reconstruida a principios del siglo XXI. Pertenece al decanato de Vitebsk – San. Nicolás en la Eparquía de Vitebsk y Orsha del Exarcado Bielorruso del Patriarcado de Moscú. Historia Fue construida entre los años 1740 y 1750 como una iglesia uniata de ladrillo en el sitio de una iglesia de madera anterior (ortodoxa y más tarde greco-católica) fundada por Mikołaj Smyk. Se supone que el diseño fue realizado por Józef Fontana. Poco antes de la Primera Partición de la Mancomunidad Polaco-Lituana, se consagró la nueva iglesia, pero en 1834 las autoridades rusas decidieron entregársela a los ortodoxos. En 1841 se elaboró un plan para reconstruir la entonces iglesia en estilo neoclásico, pero finalmente no se llevó a cabo. Sobre el edificio principal del templo se erigió en la segunda mitad del siglo XIX una pequeña cúpula dorada de estilo pseudorruso .Poco antes de la Primera Guerra Mundial, el edificio fue renovado, pero en 1936 fue destruido por los bolcheviques. Después de que Bielorrusia recuperó la independencia en 1991, fue posible reconstruir el templo, que se completó en 2009.​ Referencias Enlaces externos Iglesia de la Resurrección de Cristo en Vitebsk en el sitio web radzima.org
Cerkiew Zmartwychwstania Pańskiego w Witebsku

Cerkiew Zmartwychwstania Pańskiego (biał. Васкрасенская царква на рынкавым пляцы ў Віцебску, Рынкавая царква) – cerkiew zbudowana w XVIII wieku w stylu baroku wileńskiego po zachodniej stronie witebskiego rynku, początkowo unicka, następnie służąca parafii prawosławnej, zniszczona przez bolszewików i odbudowana na początku XXI wieku. Należy do dekanatu Witebsk – św. Mikołaja w eparchii witebskiej i orszańskiej Egzarchatu Białoruskiego Patriarchatu Moskiewskiego. Historia Powstała w latach 1740–1750 jako murowana świątynia unicka na miejscu wcześniejszej drewnianej cerkwi (prawosławnej, a później greckokatolickiej) z fundacji Mikołaja Smyka. Przyjmuje się, że projekt wykonał Józef Fontana. Tuż przed I rozbiorem Rzeczypospolitej dokonano poświęcenia nowej cerkwi, jednak w 1834 rosyjskie władze zadecydowały o jej przekazaniu prawosławnym. W 1841 powstał plan przebudowy ówczesnej cerkwi w stylu neoklasycyzmu, jednak ostatecznie nie został zrealizowany. Nad głównym budynkiem świątyni wzniesiono w drugiej połowie XIX wieku niewielką złoconą kopułę w stylu pseudoruskim. Na krótko przed I wojną światową obiekt przeszedł renowację, jednak w 1936 został zniszczony przez bolszewików. Po odzyskaniu przez Białoruś niepodległości w 1991 była możliwa powtórna budowa świątyni, którą ukończono w 2009. Zobacz też Cerkiew Zmartwychwstania Pańskiego (Zaruczajska) w Witebsku Lista zabytków historii i architektury na Białorusi zniszczonych przez władze ZSRR Przypisy Bibliografia Cerkiew Zmartwychwstania Pańskiego w Witebsku na stronie internetowej radzima.org
Воскресенська церква (Вітебськ)

Воскресенська церква (Вітебськ) — пам'ятка архітектури у стилі віленського бароко. Історія Первісно на цьому місці спорудили храм з деревини. Головувала громада уніатів. 1772 року дерев'яний костел розібрали і вибудували костек з каменю. За припущеннями автором проєкту міг бути архітектор И. К. Глаубиц, автор проєктів Вітебської ратуші та Успінського храму, що створили архітектрурний ансамбль в історичному центрі міста. Гроші на побулову кам'яного костелу дав вітебський купець Микола Смик. Тому в місті побутували також дві різні назви костелу — Ринковий та Смиківський. Після придушення польського національно-визвольного повстання у 1832 році, царат конфіскував садиби і майно польських аристократів, що підтримували повстанців, та велику кількість уніатських та католицьких костелів у західних губерніях тодішньої Російської імперії. До переліку конфіскованих належали — палац Пусловських, Косово Почаївська лавра, провінція Україна католицькі храми у Новограді-Волинському, провінція Україна костел уніатів у місті Вітебськ та ін. Лише 1841 року був створений проєкт перебудов костелу у православний храм. Орієнтація схід-захід була порушена ще за часів середини 18 ст. Порушена орієнтація храму була збережена і за часів пристосування його під ортодоксальну церкву. З костелу зрубали бароковий вівтарний щит, на даху спорудили купол (ніяк не пов'язаний із інтер'єром храму) у стилістиці російського класицизму, активно підтриманого царатом. Уніатський вівтар прибрали і натомість створили вівтар у стилі пізнього російського класицизму. Відомо, що православний храм ремонтували 1913 року. У січні 1936 року храм висадили у повітря за наказом комуністичного уряду під брехливим привідом заважання місцевому транспорту. Відновлення пам'ятки архітектури Проєкт відновлення храму створив головний архітектор УП «Витебскжилпроект» Ігор Ротько. Храм запланували відновити у історичному бароковому стилі, незважаючи на переведення його у власність православній громаді. 2002 року створено підмурки. У місті Вітебськ розгорнули кампанію зі зборів коштів на відновлення храму. Так, кожен мешканець міста мав право придбати одну цеглину для побудови храму, на котрій карбували ім'я власника. Цеглу виготовило вітебське підприємство «Кераміка». До 2005 року відбудували мури храму до даху. 2006 року храм отримав дві вежі з бароковими дахами. Серед відновлених — колишня сігнатурка та гнутий вівтарний щит. На ньому зовні створено композицію «Зшестя Христа у безодню». До 2008 року храм потинькували та вибілили, додали дзвони. Галерея фото Джерела Вітебська енциклопедія [1] [Архівовано 18 жовтня 2014 у Wayback Machine.] Сайт Вітебська енциклопедія, головна сторінка Посилання Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Воскресенська церква (Вітебськ) Див. також Архітектура Білорусі Архітектура бароко Віленське бароко Список храмів Вітебська
Aankondigingskerk (Vitebsk)

De Kerk van de Aankondiging van de Heer (Wit-Russisch: Царква Дабравешчання Прасвятой Багародзіцы, Carkva Dabraviescannia Prasviatoj Baharodzicij) is een orthodox kerkgebouw in de Wit-Russische stad Vitsebsk. De kerk staat in het centrum van de stad op de linkeroever van de Westelijke Dvina. De kerk werd in 1961 afgebroken en in de jaren 90 herbouwd. Geschiedenis Er zijn meerdere archeologische onderzoeken uitgevoerd om de ouderdom van de kerk te bepalen. Het laatste onderzoek, tot op de dag van vandaag onbetwist, wees op grond van Byzantijns metselwerk uit dat de geschiedenis van de kerk ten minste teruggaat tot de 12e eeuw. De kerk kreeg door verbouwingen en herbouw diverse malen een ander aanzien. In 1619 werd de kerk in opdracht van Sigismund III van Polen aan de Grieks-Katholieke Kerk overgedragen. Tijdens de Noordse oorlog werd de kerk zwaar beschadigd. Herstel volgde in 1714 en enkele decennia later kreeg de kerk een barok uiterlijk. De kerk werd in 1832 teruggegeven aan de orthodoxe kerk en wederom werd de kerk verbouwd. Tijdens de Tweede Wereldoorlog werd de kerk zwaar beschadigd en resteerden slechts de muren. In 1961 volgde verdere vernietiging door een poging om de ruïne te ruimen. De fundering en sommige stukken muur bleven echter staan. De archeoloog Michael Karger (*1903 – †1976) verrichtte in 1968 onderzoek naar de resten van het gebouw, die in de jaren 70 werden geconserveerd. Herbouw In 1990 werd gestart met het ontwikkelen van een herbouwproject. Besloten werd om de Aankondigingskerk in de oorspronkelijke vorm te herbouwen. Men koos ervoor om de oorspronkelijke delen van de kerk niet te bepleisteren, zodat iedereen het oude en nieuwe deel van de kerk gemakkelijk herkent. Bij de kerk werd een aparte klokkentoren gebouwd. Oude afbeeldingen
Cerkiew Zwiastowania w Witebsku

Cerkiew Zwiastowania (biał. Дабравешчанская царква) – prawosławna cerkiew w Witebsku, w dekanacie witebskim Świętych Piotra i Pawła eparchii witebskiej i orszańskiej. Historia Cerkiew powstała według większości źródeł w XII w., chociaż istnieją także świadectwa, iż funkcjonowała już w poprzednim stuleciu. Została zbudowana z cegły i dolomitu. Według tradycji w 1239 w świątyni miał miejsce ślub Aleksandra Newskiego z Aleksandrą Briaczysławowną. Świątynia funkcjonowała jako prawosławna do 1619, gdy została przekazana unitom. Przed przejęciem budynku przez unickie duchowieństwo witebscy wyznawcy prawosławia zabrali z budynku wszystkie ruchome elementy wyposażenia. Zabójstwo unickiego arcybiskupa połockiego Jozafata Kuncewicza, jakiego dokonali prawosławni mieszczanie z Witebska w listopadzie 1623 zdaniem Anny Radziukiewicz miało miejsce po tym, gdy duchowny ten polecił zamalować freski w cerkwi Zwiastowania. W następstwie mordu dziewiętnastu jego uczestników zostało skazanych przez trybunał królewski na śmierć, miasto Witebsk straciło wszystkie posiadane przywileje, a działające jeszcze cerkwie prawosławne oddano unitom. Wśród zaocznie skazanych na śmierć był Dawid, były proboszcz cerkwi Zwiastowania, gdy pozostawała ona jeszcze w rękach prawosławnych. W okresie administrowania świątynią przez unitów została ona przebudowana, zburzono jej dawną kopułę, dobudowując dwie wieże pełniące zarazem funkcję dzwonnic; obiekt upodobnił się przez to do kościołów katolickich. Cerkiew została ponownie przekazana Kościołowi prawosławnemu w 1849, gdy Witebsk należał już do Imperium Rosyjskiego. Dokonano wówczas jej przebudowy, przywracając wcześniejszy wygląd. Po rewolucji październikowej obiekt został odebrany Rosyjskiemu Kościołowi Prawosławnemu i zaadaptowany początkowo na magazyn, a następnie na archiwum. Dalsze zniszczenia cerkwi miały miejsce w czasie II wojny światowej. W 1961 władze Witebska zarządziły rozbiórkę świątyni, której jednak nie dokończono. Zrujnowana cerkiew w roku następnym została uznana za zabytek o znaczeniu republikańskim. W 1977 przeprowadzono w ruinach prace konserwatorskie. W 1993 rozpoczęto odbudowę cerkwi Zwiastowania w kształcie możliwie zbliżonym do pierwotnej formy. Inwestycję współfinansowało państwo białoruskie. Gotowy obiekt wyświęcił 26 września 1998 patriarcha moskiewski i całej Rusi Aleksy II. W 2006 ukończono prace nad odtworzeniem fresków we wnętrzu. Galeria Zobacz też Lista zabytków historii i architektury na Białorusi zniszczonych przez władze ZSRR Przypisy
Gorodeya Stadium

Gorodeya Stadium is a stadium in Gorodeya, Minsk Oblast, Belarus. It is currently used for football matches and is the home ground of FC Gorodeya. The stadium holds 1,625 spectators. History The stadium was built and opened in 2006 and has been used by local club FC Gorodeya ever since. Stadium's original capacity was only 300. After renovations in 2011, additional stands were built to increase capacity to 1,050. Further renovations were done in 2016, preparing the stadium for Belarusian Premier League, after which the capacity increased to current 1,625. External links Stadium profile at FC Gorodeya website Stadium profile at pressball.by
Городея (стадион)

Городея — футбольный стадион с натуральным покрытием в городе Городея, Белоруссия. Максимальная вместимость — 1625 зрителей. Являлся домашним стадионом ФК «Городея». История Стадион принадлежит спортивно-оздоровительному комплексу ОАО «Городейский сахарный комбинат» и изначально назывался «Сахарник». В 2011 году была произведена реконструкция единственной трибуны, которая вмещала 1020 зрителей. После выхода ФК «Городея» в высшую лигу руководство комбината приняло решение о новой реконструкции. Поле было расширено, установлены мачты освещения, построена новая трибуна. Вместимость стадиона увеличилась до 1625 мест. Теперь стадион имеет две трибуны (западную и восточную), оборудован электронным табло, освещением, пресс-ложей. Есть автомобильная парковка. Покрытие поля — натуральный газон. После расформирования ФК Городея стадион пустовал целый год,пока Арсенал не арендовал его в 2021."Красно-белые" отыграли на этом поле сезоны 2021 и 2022.А в сезоне 2023 из-за проблем с полем,домашние матчи здесь будет играть ФК Минск. Примечания Ссылки стадион Городея на сайте ФК Городея Архивная копия от 22 января 2016 на Wayback Machine
Городея (стадіон)

Стадіон «Городея» (біл. Стадыён «Гарадзея») — футбольний стадіон в Городеї, Мінська область, Білорусь, домашня арена ФК «Городея». Стадіон побудований та відкритий 2006 року з місткістю 500 глядачів як спортивно-розважальна арена місцевого цукрового комбінату. В результаті реконструкції 2011 року встановлено нове інформаційне табло, а пропускна здатність була збільшена до 1050 глядачів. У 2016 році здійснена чергова реконструкція стадіону в рамках приведення його до вимог Білоруської футбольної вищої ліги, в результаті чого місткість нині становить 1625 глядачів. Стадіон поділений на 16 секторів із окремими місцями, обладнаними пластиковими кріслами. Ложа преси розрахована на 50 місць, з них 20 — обладнані столиками й електророзетками. Для організації інтернет-трансляцій та роботи ЗМІ проведена оптоволоконна лінія зв'язку, що забезпечує доступ до мережі інтернет. Прес-центр, розташований в офісі ФК «Городея», розрахований на 25 місць, де є доступ до високошвидкісної мережі інтернет через Wi-Fi. На полі встановлено професійну систему автоматичного поливу. Арена обладнана щоглами електроосвітлення та електронним табло розміром 7,5×2,5 м. Відеоспостереження здійснюється 16 відеокамерами. На стадіоні розташовані точки громадського харчування. Поблизу стадіону розташована автостоянка, розрахована на 3 автобуси і 90 автомобілів. За 300 м від стадіону є автостоянка на 5 автобусів та 50 автомобілів. Посилання Про стадіон на офіційному сайті ФК «Городея» [Архівовано 16 березня 2020 у Wayback Machine.] (рос.) Стадион ФК «Городея» на pressball.by [Архівовано 4 квітня 2017 у Wayback Machine.] (рос.)
Sendeturm Hrodna

Der Sendeturm Hrodna ist ein 1984 erbauter und 254 Meter hoher, für die Öffentlichkeit nicht zugänglicher Sendeturm im Norden Hrodnas in Belarus. Der Turm weist eine sehr seltene konstruktive Besonderheit auf, denn seine Spitze ist ähnlich wie beim Sendeturm in Wavre an vier horizontalen Armen abgespannt, diese Abspannungen sind jedoch wiederum am Turm selbst befestigt, es existieren keine Abspannungen auf den Boden. Ein fast identischer Turm steht in Wizebsk. Übertragene Programme Weblinks Sendeturm Hrodna. In: Structurae http://www.skyscraperpage.com/diagrams/?b59516
Grodno TV Tower

Grodno TV Tower, also known as the Hrodna TV Tower, is a 254 metre tall lattice tower at Grodno, Belarus, built in 1984 of a unique design. The upper section of the tower is guyed using four horizontal crossbars fixed on the main body of the tower extending out from it about two-thirds of the way up the tower. Only three other towers are known to have been built of a similar design all within a three year period. They are the Wavre Transmitter, the Astara TV Tower and the Vitebsk TV Tower, the Grodno TV Tower is the tallest of the four. The Wavre Transmitter is the only one of which was built outside of the Soviet Union. Grodno TV Tower is used for FM and TV broadcasting. A nearly identical but a few metres lower tower is at Vitebsk. Transmitted programmes See also Lattice tower References External links https://web.archive.org/web/20060626104532/http://dxsignal.info/read/ant_grodno.htm http://www.skyscraperpage.com/diagrams/?b59516 Hrodna TV Tower at Structurae
Torre de televisión de Grodno

La Torre de TV de Grodno​ es una torre de radiodifusión de celosía de 254 metros de altura en Grodno, una localidad del país europeo de Bielorrusia, que fue construida en 1984 (durante el gobierno de la Unión Soviética) a partir de un diseño único. Su parte superior es similar a la de un transmisor Wavre con cables de retención a cuatro travesaños. La Torre de TV se utiliza para FM y transmisión de TV. Una torre casi idéntica se encuentra unos metros más abajo en Vitebsk. Véase también Torre Edificio Arquitectura Referencias