NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Berestye Archeological Museum

The Berestye Archeological Museum, located in the city of Brest, Belarus, is a museum centered around an archaeological site displaying an authentic East Slavic wooden town dating back to the 13th century. Unique in Europe, the 1800 square meter site was excavated by archeologists of the Belarusian Academy of Sciences between 1968 and 1981. The project was supervised by Dr. P.F.Lysenko. In 1982, a modern structure of concrete, glass and aluminum in the shape of a huge pitched roof was erected over the archeological site. The museum was opened on March 2, 1982. The museum displays preserved 28 log cabins, as well over 1400 artifacts dating back to 10th and 14th centuries which were unearthed during the excavation. External links Top 15 of the most incredible museums in Belarus Further reading Лысенко, П.Ф. “Берестье” (Berestye by P.F.Lysenko). Minsk, (1985) (in Russian) Лысенко, П.Ф. “Отрытие Берестья” (The Discovery of Berestye by P.F.Lysenko). Minsk, (1989); (2007) second edition ISBN 978-985-08-0852-3 (in Russian)
Museo archeologico di Brest

Il Museo archeologico di Brėst, in Bielorussia, conserva un sito archeologico relativo a un'antica città slava orientale costruita in legno risalente al XIII secolo. Si estende su 1800 metri quadrati a una profondità di 4-7 metri ed è stato scavato dagli archeologi dell'Accademia delle scienze bielorussa tra il 1968 e il 1981, sotto la supervisione di P. F. Lysenko. Nel 1982, a protezione del sito è stata eretta una copertura in cemento, vetro e alluminio a forma di tetto a falde. Il museo è stato inaugurato il 2 marzo 1982. Esposizione Le esposizioni del museo hanno conservato interi quartieri residenziali e pavimentazioni stradali, 28 capanne di tronchi, una recinzione, i resti di fornaci di argilla, oltre a più di 1400 manufatti risalenti tra il X ed il XIV secolo portati alla luce durante gli scavi archeologici. Tra i pezzi più significativi, sono esposti uno stemma unico del XIII secolo con lettere in cirillico intagliate, uno scrittoio in legno cerato, fermagli per libri, pedine degli scacchi, una barca in osso e legno, icone, croci e un cucchiaio per la comunione; sono conservati articoli per la casa più comuni, tra cui vasche di legno, secchi, bilancieri e una ruota di un carro, sci, timoni e remi. Nel museo si possono anche vedere le scarpe e gli stivali originali indossati dalla gente di Brest in quei tempi lontani. Note Bibliografia Лысенко, П. Ф. “Берестье” (Berestye di PFLysenko ). Minsk, (1985) (in russo) Лысенко, П. Ф. “Отрытие Берестья” (The Discovery of Berestye di PFLysenko ). Minsk, (1989); (2007) seconda edizione ISBN 978-985-08-0852-3 (in russo) Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Museo archeologico di Brest Collegamenti esterni Sito ufficiale, su brokm.vbreste.by.
Berestje

Berestje (Wit-Russisch: Бярэсце; Russisch: Берестье) is een archeologisch museum in de Wit-Russische stad Brest. Het museum is genoemd naar de middeleeuwse nederzetting die als voorloper van het huidige Brest geldt. De archeologische site van Berestje dateert uit de 11e-13e eeuw en bevindt zich nabij de samenvloeiing van de rivieren Westelijke Boeg en Moechavets, op het territorium van de latere Vesting van Brest. De opgravingen begonnen in 1968 onder leiding van professor P.F. Lysenko. Tijdens de opgravingen werden meer dan 1800 vierkante meters opengelegd, hierbij werden drie straten en meer dan 200 woonhuizen en huishoudelijke bouwsels ontdekt, en rond veertigduizend voorwerpen gevonden. Na de opgravingen werd de site omgevormd tot een museum dat op 2 maart 1982 voor het grote publiek opengesteld werd. Het opengelegde terrein, dat bezichtigd kan worden, beslaat 1000 vierkante meter. Het 13e-eeuwse niveau ligt vier meter diep. Hier zijn de resten van een dertigtal houten woonhuizen en huishoudelijke gebouwen te zien, die samen twee straten vormen. Ook de straten zijn van hout. Rond dit terrein bevinden zich exposities met verschillende voorwerpen uit de opgravingen. Het betreft artefacten van metaal, aardewerk, hout, glas, bot en textiel, waaronder talrijke versieringen (juwelen), keukengerei, onderdelen van de weefgetouwen. De hele expositie bevindt zich in een modern paviljoen van beton, staal en aluminium, waarvan de oppervlakte 2400 vierkante meter bedraagt. Het museum herbergt ongeveer 43 duizend voorwerpen, zowel in tentoonstellingsruimtes als in depots. Referenties
Muzeum Archeologiczne Bereście

Muzeum Archeologiczne Bereście (biał. Археалагічны музей «Бярэсце») – muzeum archeologiczne w Brześciu na Białorusi, na terenie Twierdzy Brzeskiej, prezentujące pozostałości średniowiecznego grodziska Słowian wschodnich (jedyne tego typu muzeum w Europie), otwarte w 1982 roku; oddział Brzeskiego Obwodowego Muzeum Krajoznawczego. Historia Na pozostałości średniowiecznego grodu zalegające 4 m pod powierzchnią ziemi natrafiono w 1968 roku. Od 1969 do 1981 roku na Wyspie Szpitalnej, na terenie Twierdzy Brzeskiej prowadzono badania pod kierunkiem Piotra Łysienki, podczas których natrafiono na ślady osady Słowian wschodnich, znaleziono pozostałości przeszło 220 budynków pochodzących z XI–XIII wieku. Odkryto ponad 43 tysiące artefaktów, 66% stanowiły fragmenty ceramiczne; znaleziono m.in. muszelki kauri (porcelanki), grzebień z wyrytymi literami cyrylicą (najstarszy przykład nauki pisania z terytorium Białorusi), figurę szachową króla czy dębowe radło – jedyne takie znalezisko na terenie Europy. 18 stycznia 1972 roku podjęto decyzję o utworzeniu muzeum. Podczas tworzenia muzeum starano się jak najlepiej zachować oryginalne elementy drewnianej zabudowy, które konserwowano roztworami fenoli i poddawano obróbce cieplnej. Placówka została otwarta 2 marca 1982 roku. 29 grudnia 1997 roku grodzisko Bereście otrzymało status nieruchomego zabytku historycznego i kulturowego Republiki Białorusi. 8 stycznia 2020 muzeum otrzymało nagrodę „Za duchowe odrodzenie” za swoją działalność na rzecz zachowania dziedzictwa kulturowego oraz za utworzenie zaktualizowanej ekspozycji (m.in. dodano elementy multimedialne, zwiedzanie z okularami 3D). Muzeum jest oddziałem Brzeskiego Obwodowego Muzeum Krajoznawczego. Budynek Na potrzeby prezentacji grodziska zbudowano pawilon, który chroni ekspozycję przed niekorzystnym wpływem warunków atmosferycznych. Zaprojektowali go pracownicy „Biełgosprojektu”: Wiktar Kramarenka, Michaił Winahradau i Uładzimir Szczarbina. Budynek ma wymiary 40 na 60 m, wzniesiono go z betonu, szkła i anodowanego aluminium. Pawilon nakrywa dwuspadowy dach ze świetlikiem pośrodku. Całkowita powierzchnia ekspozycji wynosi 2400 m². Ekspozycja Muzeum prezentuje pozostałości średniowiecznego grodziska Bereście na Wyspie Szpitalnej w postaci wykopu o powierzchni 1118 m² z fragmentami 28 drewnianych chałup i dróg. Zachował się pierwotny układ ulic. Na wystawie na powierzchni 252 m² znajdują się znaleziska archeologiczne z grodziska pochodzące z XIII wieku, m.in. grzebienie z kości i drewna, buty, wyroby skórzane, kolczyki i bransoletki. Ekspozycja jest uporządkowana tematycznie i dotyczy m.in.: historii miasta, technik obróbki metali, drewna oraz kości, tkactwa, garbarstwa, garncarstwa. Muzeum prezentuje ok. 1200 eksponatów. Galeria Przypisy
Museu Arqueológico de Berestye

O Museu Arqueológico de Berestye (em bielorrusso: Археалагічны музей Бярэсце) é único na Europa, porque os seus visitantes podem ver um sítio arqueológico de uma autêntica cidade de madeira do Leste Eslavo datada do século XIII. O sítio de 1800 metros quadrados foi escavado por arqueólogos da Academia Nacional de Ciências da Bielorrússia entre 1968 e 1981 em Brest, na Bielorrússia. O projeto foi supervisionado pelo Dr. P.F.Lysenko. Em 1982, uma estrutura moderna de concreto, de vidro e de alumínio na forma de um enorme telhado foi erigida sobre o sítio arqueológico. O museu foi inaugurado em 2 de março de 1982. O museu preserva 28 cabanas de madeira, bem como mais de 1400 artefatos que datam dos séculos X e XV que foram desenterrados durante a escavação. ==Referências== Leitura (Berestye by P.F.Lysenko). Minsk, (1985) (em russo) Лысенко, П.Ф. “Отрытие Берестья” (The Discovery of Berestye by P.F.Lysenko). Minsk, (1989); (2007) segunda edição ISBN 978-985-08-0852-3 (em russo)
Берестье (музей)

«Бере́стье» (бел. Бярэсце) — уникальный археологический музей в городе Бресте (Беларусь), филиал Брестского областного краеведческого музея. Расположен на мысе, образуемом рекой Западный Буг и левым рукавом реки Мухавец, на территории Волынского укрепления Брестской крепости. Музей был открыт 2 марта 1982 года на месте археологических раскопок, проводившихся с 1968 года под руководством доктора исторических наук П. Ф. Лысенко. В экспозиции и фондах музея хранится в общей сложности 43 тыс. экспонатов. Экспозиция В основе музея — вскрытые остатки детинца древнего Бреста, постройки ремесленного посада XIII века. На территории «Берестья» на глубине 4 м археологами раскопаны улицы, вымощенные деревом, остатки построек различного назначения, находящиеся на площади 1118 м². В экспозиции представлено 28 жилых и хозяйственных бревенчатых строений — одноэтажных срубов из брёвен хвойных деревьев (в том числе два из них сохранились на 12 венцов). Деревянные постройки и детали мостовых были законсервированы специально разработанными синтетическими веществами. Вокруг вскрытого древнего посада размещена экспозиция, посвящённая жизненному укладу славян, населявших в древности эти места, представлены археологические находки, сделанные в ходе раскопок: изделия из металлов, стекла, дерева, глины, кости, ткани, многочисленные украшения, посуда, детали ткацких станков. Вся экспозиция находится в крытом павильоне площадью 2400 м² современной архитектуры, выстроенном из бетона, стекла и алюминия. Ежегодно музей посещают около 60 тыс. человек. Поставить разработанный ещё в 1974 году павильон из стекла, алюминия и бетона смогли только после личного вмешательства Председателя Совета Министров СССР А. Н. Косыгина. На высшем государственном уровне принято решение о реконструкции музея, которая продлится с 2017 по 2019 год и которая посвящена 1000-летию Бреста. Реконструкция предусматривает обновление экспозиции музея, замену крыши, но без установки системы поддержания надлежащего микроклимата для обеспечения сохранности уникальных экспонатов из дерева XI-XIII веков. В 2020 коллектив музея удостоен Премии Президента Республики Беларусь «За духовное Возрождение» за активную деятельность по сохранению национального культурного достояния и создание обновлённой экспозиции филиала музея. Примечания Литература Nekljudova T., Baškov A. Das archäologische Museum „Berestje“. Die Geschichte der Musealisierung der archäologischen Stätte und die aktuelle Museumsentwicklung (нем.) // Analecta Archaeologica Ressoviensia. — Rzeszów: Zimowit, 2018. — Vol. 13. — P. 441—462.
Берестя (музей)

Археологічний музей «Берестя» (біл. Археалагічны музей «Бярэсце») — археологічний музей розташований у місті Берестя. Музей Берестя є філією Брестського обласного краєзнавчого музею та одним із найпопулярніших музейних предметів Берестя. Історія створення музею З 1969 по 1981 роки та в 1988 році під керівництвом доктора історичних наук, професора П. Ф. Лисенка були проведені розкопки, під час яких виявлено понад 220 дерев’яних будівель ХІ-ХІІІ ст., три мости, міські огорожі, багато предметів побуту того часу. На території «Бреста» на глибині 4 м археологи розкопали частину ремісничого кварталу: дві вуличні бруківки, частокіл, залишки будівель різного призначення, розташованих на площі 1118 м. У багатьох спорудах Берестя збереглися зруби з трьох до дев'яти, а у деяких навіть по дванадцять вінків, що є рідкістю в слов'янській археології . 18 січня 1972 року Рада Міністрів Білоруської РСР ухвалила рішення про створення Брестського музею і будування спеціального павільйону. Його проект розробили архітектори В. Крамаренко, В. Щербін, М. Виноградов. Павільйон розміром 40х60 м побудований з бетону, скла, анодованого алюмінію і являє собою двосхилу стелю зі світловими ліхтарями в центрі. Його обриси нагадують старовинні житла і водночас шари землі, що відкривають стародавнє місто. Музей відкрито 2 березня 1982 року. Експозиція Музей розташований в місці з'єднання річки Західний Буг з її лівою притокою річкою Мухавець, на території Волинського укріплення Брестської фортеці. Експозиція музею присвячена виникненню, політичному, економічному та культурному розвитку Бреста в XI-XIV століттях. Вона має 14 виставкових залів, загальна площа павільйону 2400 м2, та фонди, які налічують понад 45 тис. експонатів. У центрі музею розташовані залишки стародавнього Берестейського городища, спорудження ремісничого району XIII ст. В експозиції представлено 28 житлових дерев'яних будинків — одноповерхових зрубів із сосен, господарські будівлі, залишки глинобитних печей. Дерев'яні споруди і деталі мостів були збережені вченими Білоруського технологічного інституту шляхом поверхневого і глибокого насичення водним розчином фенольних спиртів з наступною термічною обробкою. Це був перший успішний експеримент в історії консервації великої археологічної пам’ятки дерев’яної архітектури в польових умовах. Під час археологічної консервації деревина не змінює свої форми, розміри і природний колір . Навколо відкритого стародавнього поста розміщена експозиція, присвячена побуту слов'ян, які населяли ці місця в давнину. Серед експонатів рідкісні знахідки — самшитовий герб з різьбленими кириличними літерами, кістяний шпатель, металеве перо та інші. Унікальними знахідками є шахова фігурка короля, якої надано статус історико-культурної цінності категорії «1». Примітки Література Стародавній Брест: Археологічний музей / [автор концепції та тексту, фото: А. М. Суворов]. — Брест, піч. 2011 рік Туристична енциклопедія Білорусі. — Мн., 2007. — С. 44. Див. також Археологічний музей «Берестя» (Берестя)
Dzivin

Dzivin (also Dyvin; Belarusian: Дзівін; Russian: Дивин, romanized: Divin; Ukrainian: Дивин, romanized: Dyvyn; Polish: Dywin) is an agrotown in Kobryn District, Brest Region, in south-western Belarus. It serves as the administrative center of Dzivin selsoviet. Dzivin is situated in the historical region of Polesia, on the southern bank of the Pripyat and at the Kobryn-Kovel road. It is located near the borders with Poland and Ukraine. History First mentioned in 1466, around 1546 the village of Dyvin received town rights. Around that time the town had 184 houses, a market square and five streets in total. In 1642 king of Poland Władysław IV Vasa granted the burghers with Magdeburg Law. The charter however was withdrawn by king Stanisław August Poniatowski in 1776. In 1795 the town was annexed by the Russian Empire in the effect of the Third Partition of Poland. Two years later the town, by then demoted to a mere village, was donated to Pyotr Rumyantsev as his personal property and its inhabitants were turned into serfs. In the 1870s, located on a route connecting the cities of Kobryn and Kowel, it had four mills, two Orthodox churches, once Catholic church and a synagogue. The town returned to Poland after it regained independence following World War I, confirmed in the 1921 Peace of Riga. In the 1921 Polish census, 80.2% people declared Polish nationality, 12.7% Belarusian, 6.7% Ukrainian and 0.3% Jewish. Soon however the town was downgraded to a village again and attached to a gmina of Dywin, part of Kobryn County in Polesie Voivodeship. Following the invasion of Poland at the start of World War II in September 1939, Dywin was first occupied by the Soviet Union until 1941, then by Nazi Germany until 1944. The Jews of the town were imprisoned in a ghetto before being murdered in a mass execution in 1942 In October 1942, the first detachment of the Ukrainian Insurgent Army was created in the settlement. In 1944, the settlement was re-occupied by the Soviet Union, which eventually annexed it from Poland in 1945. It was made a town and a centre of a district, but in 1959 it was demoted back to a village. Since 1991, it has been part of independent Belarus. References
Dywin

Dywin (biał. Дзівін, ukr. Дивин) – wieś (dawniej miasteczko) na Białorusi, na Polesiu, w obwodzie brzeskim, w rejonie kobryńskim, blisko granicy z Ukrainą. Siedziba dwóch parafii prawosławnych (w dekanacie kobryńskim) – pw. Narodzenia Matki Bożej i pw. św. Paraskiewy. Historia Miasto królewskie położone było w końcu XVIII wieku w ekonomii brzeskiej w powiecie brzeskolitewskim województwa brzeskolitewskiego. W 1642 otrzymało prawa miejskie magdeburskie od króla Polski Władysława IV Wazy. Według Słownika geograficznego Królestwa Polskiego miasteczko liczyło 2490 mieszkańców (1878 rok) i posiadało dwie cerkwie, bożnicę i parafię katolicką dekanatu kobryńskiego; jarmarki odbywały się 2 razy do roku. W II Rzeczypospolitej w województwie poleskim, w powiecie kobryńskim. Początkowo była to gmina miejska (miasto w 1921 roku liczyło 2299 mieszkańców), następnie zdegradowana do rzędu wsi i włączona do gminy Dywin. Podczas okupacji hitlerowskiej, pod koniec 1941 roku Niemcy utworzyli getto dla żydowskich mieszkańców. Przebywało w nim około 1000 osób. 13 sierpnia 1942 roku Niemcy zlikwidowali getto, a Żydów zamordowano w okolicy. Sprawcami zbrodni byli Niemcy oraz lokalna policja. Zabytki Cerkiew św. Paraskiewy Piątnicy – pierwotnie ufundował król Jan Kazimierz w 1660 r., a obecna cerkiew jako unicka powstała w latach 1740–1743. Ponad wejściem rozciągał się balkon dla muzyków. Kruchta została dobudowana przez prawosławnego inwestora w 1869 r. zmieniając formę fasady. Cerkiew Narodzenia Najświętszej Maryi Panny z 1902 roku. Przypisy Linki zewnętrzne Dywin, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. II: Derenek – Gżack, Warszawa 1881, s. 258 . Dywin, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 1: Abablewo – Januszowo, Warszawa 1900, s. 460 . Historia Żydów w Dywinie na portalu Wirtualny Sztetl
Дивин (Кобринський район)

Дивин (біл. Дзівін) — село в Білорусі, у Кобринському районі Берестейської області. Орган місцевого самоврядування — Дивинська сільська рада. Географія Розташоване над озером Любязь, за 10 км від білорусько-українського кордону та за 34-40 км на південь від Кобрина. Земля піскувата та врожайна, з типово поліськими заболоченими околицями. Історія Вперше згадується 1441 року як місто Кобринського князівства. 1642 року отримав Магдебурзьке право, яке згодом утратив. У часи входження до складу Російської імперії Дивин був містечком Кобринського повіту, на старому тракті з Ковеля до Кобрина. Тоді в містечку діяли дві церкви, синагога, декілька крамниць, велася торгівля рибою. У 1918—1939 роках у містечку велося активне українське життя — діяв місцевий відділ «Просвіти», хор, ставилась опера Миколи Лисенка «Наталка Полтавка». У 1942 році в околицях Дивина була заснована перша сотня УПА. У червні 1943 року бійці УПА здійснили напад на німецький гарнізон Дивина. У 2012 році перед 70-ю річницею створення УПА президент Благодійного фонду Україна-Русь Ростислав Новоженець звертався до президента Білорусі Олександра Лукашенка з проханням дозволити встановити в околицях Дивина меморіальну дошку УПА, на що отримав від управління культури Берестейського облвиконкому відмову. Населення У 1878 році в Дивині налічувалося 2 490 мешканців, із них 998 євреїв. За переписом населення Білорусі 2009 року чисельність населення села становило 3130 осіб. Культура Пам'яткою архітектури села є церква Параскеви П'ятниці. Особистості Народилися Гапонович Степан, провідник Дивинського районного проводу ОУН. Гапонович Терентій Нестерович («Борзенко», «Левченко», «Терешко», 1901 — березень 1947), командир кущової боївки ОУН. Люлькович Микола («Мандрівний», 1920 — 29 червня 1949), референт пропаганди Дивинського районного проводу ОУН. Люлькович Микола Тихонович («Дворко», «Листок», «Максим», 1923 — ?), провідник Дивинського районного проводу ОУН. Скращук Іван Антонович («Веснянка»), референт Служби безпеки Дивинського районного проводу ОУН. Примітки
Faculty of International Relations, Belarusian State University

The Faculty of International Relations of the Belarusian State University (Belarusian: Факультэт міжнародных адносін, romanized: Fakuĺtet mižnarodnych adnosin) was founded in 1995. The faculty trains specialists in the following areas: international relations, international law, world economy, management of international tourism, customs, linguistics and area studies, modern foreign languages and cultural studies. The dean of the faculty is Shadursky Victor Gennadievich, a professor of historical sciences. History The faculty was established on 1 October 1995. In late 2003, at the Department of Oriental Languages, the National Center for Chinese Studies "Character" (from the 2006 Confucius Institute) was opened. In 2009, a center was opened at the Faculty of Korean Studies. Building The building is located in the center of Minsk, near the railway station and the main building of the Belarusian State University, on the streets of Leningradskaya. The new 13-story building was erected after ten years in 2012. The opening ceremony took place on 1 September 2012 with the participation of President of Belarus Alexander Lukashenko. References External links Official website of the faculty
St. Joseph Church, Minsk

St. Joseph Church is a former Roman Catholic church in the Upper City (Minsk) district of Minsk, Belarus. The building, which is an example of the Baroque architecture style, was completed in 1752. The church was named after the monastery to which it belonged. It was closed in the 1860s and became an Eastern Orthodox Church. Since the late 19th century, it has been used to store archives. History Construction and design The Bernardines monastery was founded by Andej and Jan Kęsowski in 1624. The first monastery church was made from wood and constructed in the 1630s, but in 1644 it was destroyed by fire. In 1652 the new stone church was constructed and consecrated in the name of St. Joseph. The fires in 1656, 1740 and 1835 had severely damaged the monastery, however, it was reconstructed every time. The most significant restoration was made in 1752, then the buildings were redecorated in baroque style. By the early XIX century the monastery occupied the whole block between the Small and Big Berdardinsky streets and Zybitskaya and Upper Markets squares. The ensemble included a church with a monks housing, a fratery, a school, a hospital, a stable, and a brewery, all enclosed by a high stone fence with several gates. Nowadays the church looks like a three-aisled basilica. The highest central nave is covered with a gable roof with a protruding three-walled apse. The left and the right naves are shaped as chapels covered with cross-shaped vaults and lean-to roofs. The western facade is decorated with expressive pilasters, capitals, and volutes. Two sculptures, previously standing in the niches, are now lost. The front porch is topped with a massive triple window. 19th—20th centuries In the 1860s the monastery was closed and confiscated from the church as a punishment for participation in the January Uprising. Since 1872 it was used as an archive. In the early 20th century the gable roof was destroyed. The latest restoration was completed in 1983. Nowadays the building serves as an archive of Belarusian art, literature, scientific, and technical documentation. Several monastery buildings were recently used as military and Prosecutor's offices. The archive currently holds more than 200 thousands items with such valuable ones as the post-war Minsk city planning designs. All modern restorations in Belarus use these archive documents as reference sources. 21st century By 2010 for more than 5 years the members of Christian community from Estonia, Russia, Ukraine, Lithuania, and Georgia tried to make the authorities return the building to the Church. The government, however, opened a hotel in the monastery wing. In 2022, research and renovation work was carried out on the main façade of the church to restore its historical Baroque color scheme (architect R. Zabieła). References Каталіцкія храмы на Беларусі : энцыклапедычны даведнік / А. М. Кулагін. — Мінск, 2000.