NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kirche des Heiligen Erzengels Michael (Synkawitschy)

Die Kirche des Heiligen Erzengels Michael (belarussisch Царква Святога Архангела Міхаіла; russisch Церковь Святого Архангела Михаила) ist eine russisch-orthodoxe Kirche in Belarus, die vermutlich im 16. Jahrhundert als Wehrkirche errichtet wurde. Die Kirche ist damit einer der ältesten gotischen Bauten in Belarus und steht mit anderen Wehrkirchen auf der Tentativliste zum Weltkulturerbe. Lage Das Kirchengebäude liegt etwas außerhalb des kleinen Dorfes Synkawitschy (belarussisch Сынкавічы, russisch Сынковичи) an der Ostgrenze des Rajon Selwa in der Hrodsenskaja Woblasz. Bauwerk Der Grundriss des aus Mauerziegeln errichteten Bauwerkes ist nur annähernd rechteckig. Die Außenmauern stehen nicht im exakten rechten Winkel aufeinander und die südliche Außenmauer ist etwas länger als die nördliche. Dies führt dazu, dass die drei Apsiden, welche die Kirche nach Osten abschließen, von West nach Ost gesehen nach links von der Fluchtachse abweichen. Diese Unregelmäßigkeiten werden darauf zurückgeführt, dass das Bauwerk von lokalen Baumeistern errichtet wurde, die nur über einfache und nicht sehr präzise Mittel zur Vermessung verfügten. An den vier Ecken des Gebäudes befinden sich Wehrtürme, die niedriger als das eigentliche Kirchengebäude sind. Die beiden östlichen Türme sind zylinderförmig, die westlichen haben einen achteckigen Grundriss. Zahlreiche Schießscharten zeugen von der ursprünglichen Verteidigungsfunktion des Gebäudes. Die Außenmauern sind bis zu 1,5 Metern dick. Im Innern ist die Kirche als dreischiffige Hallenkirche ausgeführt. Die neun Kreuzgewölbe werden von den Außenmauern und vier Säulen getragen. Oberhalb des Kirchenraumes unter dem Dach befindet sich nochmals ein Raum von nahezu gleicher Höhe, der für Verteidigungszwecke genutzt wurde. Baugeschichte Aufgrund seiner architektonischen Merkmale wird die Entstehung des Bauwerkes auf den Anfang des 16. Jahrhunderts datiert. Im Unterschied zu anderen gleich alten Bauten hat die Kirche ihr Aussehen seit ihrer Fertigstellung kaum verändert. Inschriften im Innern der Kirche, die bis auf das 12. Jahrhundert zurückgehen, weisen darauf hin, dass die Mauern eines Vorgängerbaus bei der Errichtung des Bauwerkes einbezogen wurden. Literatur Павел Бубнов: Крепость Духа:История и современность прихода Архистратига Михаила в Сынковичах, Minsk 2017, ISBN 978-985-581-119-1. Weblinks Syncovichskaya church-fortress auf der Website der Nationalen Akademie der Wissenschaften von Belarus (englisch) Einzelnachweise
Church of St. Michael, Synkavichy

The Church of St. Michael (Belarusian: Царква Святога Міхаіла) is an Eastern Orthodox church on the northern outskirts of the village of Synkavichy, Zelva District, Hrodna Province, in Belarus. It is an example of the Belarusian Gothic and one of the first fortified churches in the Grand Duchy of Lithuania along with the Church of the Nativity of the Blessed Virgin Mary in Muravanka. History Foundation Some sources assume that the church was founded by Konstanty Ostrogski, who reconstructed similar church in Vilnius in 1511–1522. More recent research considers the construction year to be 1407. In 2018 assistant professor Gennady Lavretsky found that the church's graffiti was created in the 1320s, proving even older construction date. According to the legend, the church was built by Vytautas, Grand Duke of Lithuania, in honour of his escape from his cousin, Jogaila, when they were at war. Lavretsky assumes that it was rebuilt from the semi-destroyed castle where Vytautas took shelter. In fact the construction of the church bears much resemblance to a defensive facility. Reconstruction By 1837 the church was in decay. In 1880–1881, the temple was significantly reconstructed thanks to the efforts of the local priest Efstafy Mikhailovsky. Mikhailovsky conducted research on church history and heritage. He raised donations for restoration and wrote reports to different commissions explaining the historical and cultural value of the temple. In 1886-1887 he managed to persuade the Imperial Archeological Commission to grant more than four thousand roubles for the restoration. By 1890 all the works were done. After the Union of Brest, the church became subordinate to the Holy See. After Polish-Lithuanian Commonwealth was partitioned the parish stayed active, but after November Uprising the church was converted into the Eastern Orthodox. In 1926 was rebuilt as a Catholic church by the government of the Second Polish Republic. In 1988–1990, it was turned into the Orthodox again. Architecture The church is an example of the Belarusian Gothic architecture. Its internal space is divided into the three naves supported by four pillars. The plan of the building is close to a square and has three apses on the east side. The walls are one and a half meters thick. There are four defence towers on the corners of the church. The upper part of the western towers is made in the shape of octagon with three levels of arrowslits. Two eastern towers are cylindrical and also have arrowslits in the upper part. The pediment has a number of niches varying in depth and size. World Heritage Status This site was added to the UNESCO World Heritage Tentative List on January 30, 2004, in the Cultural category. Gallery References Sources Bubnov, Pavel (2017). Вклад протоиерея Евстафия Михайловского в сохранение Сынковичского храма [The Contribution of Priest Efstafy Mikhailovsky to Preservation of Church of Saint Archangel Michael in Synkovichi]. Chronos (5): 30–43. External links Syncovichskaya church-fortress Photos at Radzima.org Photos at globustut.by
Cerkiew Świętego Michała Archanioła w Synkowiczach

Cerkiew Świętego Michała Archanioła (biał. Царква Святога Архангела Міхаіла) – prawosławna cerkiew obronna w Synkowiczach (obwód grodzieński), najstarsza tego typu budowla na Białorusi. Świątynia parafialna, w dekanacie zelwieńskim eparchii grodzieńskiej i wołkowyskiej Egzarchatu Białoruskiego Patriarchatu Moskiewskiego. Historia Świątynia powstała w pierwszej połowie XVI wieku prawdopodobnie z fundacji Konstantego Wasyla Ostrogskiego. Innym możliwym fundatorem cerkwi był Aleksander I Jagiellończyk. Zachodni przedsionek, niezbędny w liturgii prawosławnej, dostawiony został później. W momencie budowy była to świątynia prawosławna. Po zawarciu unii brzeskiej miejscowa parafia przystąpiła do nowo powstałego wówczas Kościoła unickiego. W latach 1880–1881 cerkiew, będąca ponownie w rękach prawosławnych, została gruntownie przebudowana. Rozebrano wówczas wtórnie dodaną kopułę, wzniesiono kruchtę, absydę zwieńczono kopułą, zaś w 1891 przed budynkiem ustawiono dzwonnicę. W II Rzeczypospolitej cerkiew została zrewindykowana na rzecz Kościoła rzymskokatolickiego. Po zainicjowaniu kampanii neounijnej w budynku powstała parafia tego wyznania, prowadzona przez jezuitów. Następnie przekształcono ją ponownie w parafię łacińską (rzymskokatolicką). W 1945, po włączeniu ziem białoruskich do ZSRR, cerkiew zarekwirowano Kościołowi i zaadaptowano na magazyn. W 1990 zwrócono ją parafii prawosławnej. Od 2007 prowadzony jest remont obiektu. W 2012 pod warstwą farby olejnej z okresu sowieckiego odkryto freski z napisami w języku starogreckim. Architektura Cerkiew wzniesiona została w stylu gotyckim, na planie czworoboku z trzema absydami przykrytymi jednym półstożkowym dachem, co umożliwiają założone między absydami trompy. Rozwiązanie takie, nietypowe dla budowli bizantyjskich, było powszechne w wielobocznych obejściach hanzeatyckich hal od Lubeki do Rygi. Wnętrze świątyni jest halowe, kryte sklepieniem krzyżowym. W czterech narożach budynku wzniesiono wieże obronne – dwie cylindryczne i dwie ośmioboczne. Cztery narożne wieże wskazują na analogie do cerkwi Świętej Trójcy w Wilnie i cerkwi w Murowance (Małomożejkowie), ale także do położonych na Mazowszu XVI wiecznych kościołów w Pawłowie, Zakroczymiu, Serocku, Cegłowie, Węgrowie i Brochowie. Ściany cerkwi mają półtora metra grubości. Elewację zwieńczono trójkątnym szczytem. Dzięki zachowanym oryginalnym sklepieniom stwierdzono, że świątynia nie posiadała kopuły nad środkowym przęsłem. Historycy architektury wskazują na podobieństwa między cerkwią w Synkowiczach a podobnymi budowlami obronnymi w Wilnie (sobór Przeczystej Bogurodzicy), w monasterze w Supraślu oraz w Murowance (Małomożejkowie). Legendy Na temat dziejów cerkwi istnieją legendy, jakoby powstała już w końcu XIV w. po przebudowie pruskiego zamku, lub też że została ufundowana przez wielkiego księcia Witolda. Przekazy te nie mają jednak naukowych podstaw, a historycy sztuki nie mają wątpliwości, że budowla pochodzi z wieku XVI. Przypisy
Церква Святого Михаїла Архангела (Синковичі)

Церква Святого Михаїла Архангела — пам'ятка оборонного зодчества, розташована на північній околиці села Синковичі Зельвенського району Гродненської області Білорусі. Збудована в готичному стилі в середині 16 століття. Фундатором церкви виступив, імовірно, волинський князь Костянтин Острозький. Являє собою вимурувану з цегли тринавову чотиристовпну базиліку з трьома апсидами від сходу. В проєкції має форму неправильного прямокутника узятого чотирма наріжними вежами. Гранчастими і втопленими у фасад від заходу і округлими на сході. Святиню обперізує карниз з круглими стрільницями і арками-машикулями. Високий двоспадовий дах з заходу прикриває потужний фронтон оздоблений аркатурою, ніші якої в давнину білилися, а зі сходу щипцем-брандмауером. Перед святинею зведено бутово-цегляну двоярусну тетраедричну дзвіницю перекриту шатром (отримала нехарактерну цибулясту баню під час реконструкції в 2007 році). Нави мають хрестове склепінчасте перекриття декороване готичними нервюрами. Центральна і північна апсиди перекриті хрестовими склепіннями, південна — ребристим. Стіни потиньковано і розчленовано прямокутними лопатками, поєднуються зі слупами підпружними арками. Всередині веж влаштовано спіральні сходи, що ведуть на горище. В 1880—1881 роках церква зазнала змін. Замінено дах. Збудовано нартекс, дах над апсидою з невеличкою банею. Вежа над центральною частиною храму розібрана (інженер Трубніков). Характерною особливістю церкви є її незначне відхилення від норми, окремі кривизни осі апсид у бік нав. Церква була збудована, ймовірно, місцевими будівельниками, які користувалися не дуже точним інструментом для калібрування, розмітки і планування. У 2004 році церкву Святого Михаїла Архангела в Синковичах внесено до Попередніх списків Світової спадщини ЮНЕСКО за категорією «Культура». Нині церква є активним місцем поклоніння православних християн. Галерея Див. також Каркасна система готичної архітектури У мережі Світлини Edifices for Worship of Fortress Type in Belarus, Poland and Lithuania (англ.)
Plyeshchanitsy

Plyeshchanitsy (Belarusian: Плешчаніцы, romanized: Plieščanicy; Russian: Плещеницы, romanized: Pleshchenitsy) is an urban-type settlement in Lahoysk District, Minsk Region, Belarus. It is located about 60 kilometres (37 mi) to the north of Minsk. As of 2026, it has a population of 5,779. Nature Plyeshchanitsy has an elevation of 211 m (692 ft) above sea level. The topography of the surrounding area is relatively flat and sparsely populated. Population It had a population of 5,835 (2016); 5,911 (2023); 5,882 (2024); 5,845 (2025); 5,779 (2026). References
Pléshchanitsy

Pléshchanitsy (bielorruso: Пле́шчаніцы) o Pléshchenitsy (ruso: Пле́щеницы) es un asentamiento de tipo urbano de Bielorrusia, perteneciente al raión de Lagoysk de la provincia de Minsk. En 2023, el asentamiento tenía una población de 5911 habitantes. Es sede de un consejo rural que incluye 17 pedanías con una población adicional de otros cinco mil ochocientos habitantes.​ Se ubica unos 20 km al norte de la capital distrital Lagoysk, sobre la carretera M3 que lleva a Vítebsk. La carretera M3 se cruza aquí con la carretera P63 que une Ashmiany con Borísov.​ Historia Se conoce la existencia del asentamiento desde el siglo XVI, cuando era un pueblo perteneciente a la familia noble Tyszkiewicz en la República de las Dos Naciones. En la partición de 1793, cuando el pueblo ya tenía estatus de miasteczko, se integró en el Imperio ruso, que estableció aquí la capital de un vólost. En 1812, durante la retirada de la invasión napoleónica de Rusia, tuvo lugar aquí una batalla en la que las tropas rusas de Matvéi Plátov derrotaron a las tropas napoleónicas de Claude-Victor Perrin. Desde 1882, el asentamiento se desarrolló al albergar una fábrica de zapatos y otra de clavos y alfileres para zapateros. La RSS de Bielorrusia le dio el estatus de capital distrital en 1924 (que perdió en 1962) y el de asentamiento de tipo urbano en 1938.​​​ Referencias
Плешчаници

Плешчаници (бел. Плешчаніцы; рус. Плещеницы) — урбано насеље градског типа са административним статусом вароши (городской посёлок) у Лагојском рејону Минске области у Републици Белорусији. Налази се на око 27 км од града Лагојска, на раскрсници магистралног друма Р63 Барисав—Вилејка—Ашмјани и аутопута М3 Минск—Полацк. Историја Насеље се први пут спомиње 1492. као село у поседу кнезова Тишкевича. Прва црква је изграђена 1817, а једно кратко време (1825/35) било је активно и позориште. Од 1924. до 1962. Плешченици су били центар истоименог рејона. Службени статус вароши додељен је 27. септембра 1938. године. Током немачке окупације у Другом светском рату у вароши је страдало око 2.000 становника. Демографија У вароши је почетком 2011. године живело 5.903 становника, што је знатно мање у односу на 7.800 колико је регистровано 2006. године. Види још Минска област Лагојски рејон Лагојск Референце Спољашње везе Службена веб презентација Лагојског рејона Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (30. јануар 2021) Детаљнија карта Лагојског рејона Насељена места у Белорусији
Plesjtjanitsy

Plesjtjanitsy (vitryska: Плешчаніцы) är en köping i Vitryssland. Den ligger i voblasten Minsks voblast, i den norra delen av landet, 60 km norr om huvudstaden Horad Mіnsk. Plesjtjanitsy ligger 211 meter över havet och antalet invånare är 5 835. Natur Terrängen runt Plesjtjanitsy är platt. Trakten är glest befolkad. Plesjtjanitsy är det största samhället i trakten. Se även Stadsliknande samhällen i Minsks voblasć Vitrysslands stadsliknande samhällen Referenser Kommentarer Källor
Плещениці

Плещениці (біл. Плешчаніцы) — селище міського типу в Логойському районі Мінської області Білорусі. Розташоване на березі Войковського водосховища, за 27 км від Логойська, на перетині автодоріг Борисов — Вілейка і Мінськ — Полоцьк. Населення 7,8 тис. чол. (2006). Примітки
Кривичи (селище)

Кривичѝ (на беларуски: Крывічы) е селище в северна Беларус, административен център на Кривичкия селсъвет в Минска област. Населението му е около 1100 души (2020). Разположено е на 173 метра надморска височина в Беларуското поезерие, на 31 километра югоизточно от Мядел и на 90 километра северно от Минск. Археологични данни за селището има от XII век, а първото му писмено споменаване е от 1493 година, когато е част от Великото литовско княжество. С Втората подялба на Полша през 1793 година е присъединено към Руската империя, отново е част от Полша от 1921 година до Пакта „Рибентроп-Молотов“ от 1939 година, когато е анексирано от Съветския съюз. Известни личности Родени в Кривичи Александър Ходзко (1804 – 1891), ориенталист и дипломат Бележки
Kryvichy, Myadzyel district

Kryvichy (Belarusian: Крывічы, romanized: Kryvičy; Russian: Кривичи́, romanized: Krivichi) is an urban-type settlement in Myadzyel District, Minsk Region, Belarus. It is located 39 kilometres (24 mi) from Myadzyel. In 2011, it had a population of 1,266. As of 2026, it has a population of 1,003. See also Church of Saint Andrew the Apostle, Kryvichy References
Kryvichý (Miádzel)

Kryvichý (bielorruso: Крывічы́) o Krivichí (ruso: Кривичи́) es un asentamiento de tipo urbano de Bielorrusia, perteneciente al distrito de Miádzel de la provincia de Minsk. En 2023, el asentamiento tenía una población de 1079 habitantes. Es sede de un consejo rural que incluye 25 pedanías que añaden unos quinientos habitantes a la población.​ Se ubica unos 30 km al sureste de la capital distrital Miádzel.​ Historia Se conoce la existencia del asentamiento en documentos desde 1493, cuando era un señorío del Gran Ducado de Lituania. Su desarrollo urbano comenzó en 1770, al establecerse aquí un monasterio de la Orden Trinitaria. En 1776, Estanislao II Poniatowski le otorgó el estatus de miasteczko. En la partición de 1793, la localidad pasó a formar parte del Imperio ruso, que en 1832 exclaustró el monasterio en respuesta al Levantamiento de Noviembre. Según la Paz de Riga de 1921, el asentamiento se integró en la Segunda República Polaca, hasta que en 1939 pasó a formar parte de la RSS de Bielorrusia, donde fue entre 1940 y 1962 capital distrital. El 28 de abril de 1942, los invasores alemanes asesinaron mediante quema a casi quinientos vecinos de la localidad. Desde 1958 tiene el estatus de asentamiento de tipo urbano.​​ Referencias
Krzywicze (rejon miadzielski)

Krzywicze (biał. Крывічы) – osiedle typu miejskiego na Białorusi w rejonie miadzielskim obwodu mińskiego, ok. 1,3 tys. mieszkańców (2010). Działają tu dwie parafie – prawosławna (pw. Świętej Trójcy) i rzymskokatolicka (pw. św. Andrzeja Apostoła). Historia W czasach zaborów wieś w powiecie wilejskim, w guberni wileńskiej Imperium Rosyjskiego. W 1865 roku liczyła 200 mieszkańców w 40 domach. Gniazdo rodu Kiszków. Pod koniec XIX wieku własność Szykowskich. Za II RP siedziba wiejskiej gminy Krzywicze. W latach 1921–1945 miasteczko leżało w Polsce, w województwie wileńskim, w powiecie wilejskim, w gminie Krzywicze. Według Powszechnego Spisu Ludności z 1921 roku zamieszkiwały tu 623 osoby, 241 było wyznania rzymskokatolickiego, 84 prawosławnego,1 ewangelickiego, 278 mojżeszowego a 19 mahometańskiego. Jednocześnie 530 mieszkańców zadeklarowało polską, a 93 białoruską przynależność narodową. Były tu 92 budynki mieszkalne. W 1931 w 146 domach zamieszkiwało 901 osób. Wierni należeli do miejscowej parafii prawosławnej i rzymskokatolickiej. Miejscowość podlegała pod Sąd Okręgowy w Wilnie; mieścił się tu Sąd Grodzki i urząd pocztowy który obsługiwał znaczną część terenu gminy. W wyniku napaści ZSRR na Polskę we wrześniu 1939 miejscowość znalazła się pod okupacją sowiecką. 2 listopada została włączona do Białoruskiej SRR. Od czerwca 1941 roku pod okupacją niemiecką. W 1944 miejscowość została ponownie zajęta przez wojska sowieckie i włączona do Białoruskiej SRR. Od 1991 w składzie niepodległej Białorusi. Na cmentarzu katolickim znajduje się kwatera polskich żołnierzy poległych podczas wojny polsko-bolszewickiej. Znajdują się na niej 93 mogiły, odnowione w 2019 r. Podczas okupacji hitlerowskiej, w październiku 1941 roku Niemcy utworzyli getto dla żydowskich mieszkańców. Przebywało w nim około 1500 osób. We wrześniu 1942 roku Niemcy zlikwidowali getto, a Żydów zamordowano. Ludzie związani z miejscowością Aleksander Chodźko – polski poeta, orientalista (iranista) i slawista, Jan Chodźko – polski powieściopisarz i dramaturg, Józef Chodźko – polski topograf i geodeta, wieloletni badacz Kaukazu, Michał Chodźko – polski poeta i publicysta Jerzy Faryno – polski slawista (ur. 1941 w Uzdrygołowiczach) Przypisy Linki zewnętrzne Krzywicze w radzima.org Krzywicze. zapala.pl. [zarchiwizowane z tego adresu (2007-08-11)]. - Kościół i klasztor trynitarzy Krzywicze, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. IV: Kęs – Kutno, Warszawa 1883, s. 807 . Krzywicze (rejon miadzielski), [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 2: Januszpol – Wola Justowska, Warszawa 1902, s. 182 . Крывічы - мястэчка майстроў. rh.by. [zarchiwizowane z tego adresu (2014-10-15)].białorus. w tygodniku «Rehijanalnaja Hazieta»
Кривичи

Кривичи (бел. Крывічы; рус. Кривичи) је насељено место са административним статусом варошице (городской посёлок) у централној Белорусији. Административно је део Мјадзељског рејона Минске области. Варош лежи на обалама реке Сервач (десне притоке Вилије) на око 39 км од града Мјадзела, односно 139 км северно од главног града земље Минска. Историја Тачно време настанка насеља није познато, али се зна да је током XII века на том месту постојало словенско насеље на тада литванској земљи. Први писани помени о насељу датирају из 1493. када се оно спомиње као феудални посед. У саставу Белорусије насеље је од 1939. године, а садашњи административни статус има од 1958. године. Демографија Према проценама за 2011. годину у вароши је живело 1.266 становника. Знаменитости Црква Свете Тројице из 1887. године, у целости саграђена од камена. Жупни дом Апостола Андрије - изграђен 1776. у барокном стилу Види још Минска област Мјадзељски рејон Референце Спољашње везе Регистар насељених места Републике Белорусије Службена презентација Мјадељског рејона Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (8. мај 2013)
Kryvitjy

Kryvitjy (belarusiska: Крывічы) är en köping i Belarus. Den ligger i Minsks voblast, i den norra delen av landet, 90 km norr om huvudstaden Mіnsk. Kryvitjy ligger 173 meter över havet och antalet invånare är 1 232. Natur Terrängen runt Kryvitjy är mycket platt. Trakten är glest befolkad. Det finns inga andra samhällen i närheten. Se även Stadsliknande samhällen i Minsk voblast Belarus stadsliknande samhällen Referenser Kommentarer Källor
Кривичі (Мінська область)

Кривичі (біл. Крывічы) — селище міського типу в Мядельському районі Мінської області Білорусі. Розташоване на річці Сервач, за 39 км від Мяделя, 139 км від Мінська, за 3 км від пасажирського залізничного зупинного пункту Кривичі на лінії Полоцьк — Молодечно. Населення — 3,8 тис. чол. (2006). Економіка Підприємства харчової промисловості. Відомі люди 30 серпня 1804 року у Кривичах народився Олександер Ходзько — дипломат і філолог; польський поет і перекладач. Примітки
Централен стадион (Гомел)

Централният стадион в гр. Гомел, Беларус е многофункционален стадион. Построен е между 2003 и 2006 г. Служи за домакински стадион на ФК „Гомел“. Разполага с капацитет от 14 307 места. Източници Гомелски централен спортен комплекс Профил в сайта на ФК Гомел Архив на оригинала от 2012-06-20 в Wayback Machine.
Estadi Central (Hòmiel)

L'Estadi Central (belarús: Цэнтральны стадыён; rus: Центральный стадион) és un estadi de futbol de la ciutat de Hòmiel, Belarús. És la seu del club FC Gomel. Té una capacitat per a 14.307 espectadors, tots ells asseguts. Va ser construït inicialment a la dècada de 1930 i demolit i reconstruït completament el 2004. Referències
Zentralstadion (Homel)

Das Zentralstadion Homel (belarussisch Цэнтральны стадыён, russisch Центральный стадион) ist ein Fußballstadion in Homel im Süden von Belarus. Das 1999–2003 erbaute und 2004 eröffnete und 14.307 Zuschauer fassende Stadion verfügt ausschließlich über Sitzplätze. Der FK Homel trägt seine Heimspiele im Zentralstadion aus. Auch die belarussische Fußballnationalmannschaft spielt zuweilen in Homel. Am 13. Oktober 2007 verlor sie hier 0:1 gegen Luxemburg in einem Qualifikationsspiel zur EM 2008. Weblinks Стадион — Футбольный Клуб «Гомель» (Memento vom 9. November 2013 im Internet Archive) (Informationen über das Stadion auf der Internetseite des FK Homel; russisch) Bilder bei Fussballtempel (Memento vom 15. Oktober 2013 im Internet Archive), Pressball.by, Soccerway, Stadionwelt und World Stadiums Daten bei FootballFans, Fussballtempel (Memento vom 12. Oktober 2013 im Internet Archive), Pressball.by und Soccerway
Central Stadium (Gomel)

Central Stadium (Belarusian: Цэнтральны стадыён; Russian: Центральный стадион) is a football-specific stadium in Gomel, Belarus. It is currently used as a home ground of Gomel. The stadium is all-seater and has a capacity of 14,307 people. The stadium was opened in 2004. History The modern stadium was built at the site of an old multi-purpose stadium of the same name, which was built in the 1930s and used by Gomel until 1999. The stadium was then demolished and completely rebuilt during 1999–2004. International use The stadium has been used by Gomel in international (mainly UEFA Europa League) matches. It was also used as a home ground for Belarus national football team on one occasion, which was a UEFA Euro 2008 qualifying match against Luxembourg in October 2007 that ended with 0–1 loss for the home team. References External links World Stadium Article Archived 2019-07-20 at the Wayback Machine Profile at pressball.by Stadium profile at the FC Gomel official site