NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Vozera Belaje (sjö i Belarus, Vitsebsks voblast)

Vozera Belaje (ryska: Озеро Белое, belarusiska: Возера Белае) är en sjö i Belarus. Den ligger i voblasten Vitsebsks voblast, i den norra delen av landet, 240 km norr om huvudstaden Minsk. Vozera Belaje ligger 130 meter över havet. Arean är 1,1 kvadratkilometer. Den sträcker sig 1,2 kilometer i nord-sydlig riktning, och 1,3 kilometer i öst-västlig riktning. I omgivningarna runt Vozera Belaje växer i huvudsak blandskog. Runt Vozera Belaje är det mycket glesbefolkat, med 7 invånare per kvadratkilometer. Kommentarer Källor
Біле озеро (Россонський район, південне)

Бі́ле (біл. Белае) — невелике озеро в Россонському районі Вітебської області Білорусі. Озеро розташоване за 24 км на північний захід від селища Россони, серед соснового лісу, на висоті 130 м над рівнем моря, в басейні річки Свольна. Площа становить 1,17 км². Озеро заросле очеретом. Вода протокою стікає до річки Свольна. Неширокими валами відокремлене від сусідніх озер Бредно на сході та Дем'я північному заході. Посилання Бєлорусский Посєйдон. Озеро Белое (малюнок карти) (біл.) Аркуш карти N-35-9 Борковичи. Масштаб: 1 : 100 000. Стан місцевості на 1984 р. Видання 1987 р. (рос.)
Ozero Valujskoje

Ozero Valujskoje (ryska: Озеро Валуйское) är en sjö i Belarus. Den ligger i voblasten Vitsebsks voblast, i den norra delen av landet, 230 km norr om huvudstaden Minsk. Ozero Valujskoje ligger 146 meter över havet. Arean är 0,41 kvadratkilometer. Den sträcker sig 0,8 kilometer i nord-sydlig riktning, och 1,2 kilometer i öst-västlig riktning. I omgivningarna runt Ozero Valujskoje växer i huvudsak blandskog. Runt Ozero Valujskoje är det mycket glesbefolkat, med 7 invånare per kvadratkilometer. Kommentarer Källor
Валуйське (озеро)

Валу́йське (біл. Валуйскае) — невелике озеро в Россонському районі Вітебської області Білорусі. Озеро розташоване за 6 км на південний схід від селища Россони. На південному березі лежить невелике село Заозер'є, а за 2 км на захід — село Гречушино. Довжина озера — 1,43 км, ширина — 720 м, площа — 0,54 км². Озеро неглибоке, максимальна глибина — 7,1 м, об'єм води — 2,18 млн м³. В озеро впадають кілька невеликих струмки. Вода із озера, через протоку, стікає до річки Нещерда. Обмежене схилами висотою від 2 м на півночі до 4 м — на півдні, переважно розорані. Береги високі, на заході та півночі — низькі. Дно піщане, глибше 1 м — вкрите сапропелем. Ширина смуги прибережної рослинності від 5 до 125 м. Посилання Бєлорусский Посєйдон. Озеро Валуйське (біл.) Аркуш карти N-35-10 Россоны. Масштаб: 1 : 100 000. Стан місцевості на 1986 р. Видання 1987 р. (рос.)
Городчан

Городчан (до середини XX ст. Городчани) — колишнє село в Україні, за 15 км від ЧАЕС та за 30 км від колишнього райцентру — міста Чорнобиль, в Іванківському районі Київської області, на кордоні з Білоруссю. До 1986 року входило до складу Чорнобильського району і було центром сільської ради до початку 1980-х років, потім підпорядковувалося Чапаєвській сільській раді. Розташоване біля річки Несвіч. Історія Час виникнення села невідомий. 1887 року у селі мешкало 170 осіб. 1900 року у 42 дворах мешкало 317 мешканців, що займалися здебільшого хліборобством. У селі був вітряк. У 1920-1960-і роки мало близько 80 дворів, було центром сільської ради, однак згодом було підпорядковане Чапаєвській сільській раді. 1928 року повз село пройшла залізниця Чернігів — Овруч, на якій 1974 року було відкрито зупинний пункт Машеве. У 1970-х роках у селі проживало близько 240 мешканців. Після аварії на ЧАЕС 26 квітня 1986 року село було повністю відселене 2–3 травня 1986 року внаслідок сильного радіоактивного забруднення, спричиненого аварією на ЧАЕС. Напередодні аварії на ЧАЕС у селі мешкало 183 мешканців, було 88 дворів. внаслідок сильного радіоактивного забруднення. Мешканці села після аварії на ЧАЕС були відселені у села Людвинівка (Бучанський район) та Фасова (Бучанський район). Офіційно зняте з обліку 19 серпня 1999 року через відсутність постійного населення. Після Чорнобильської катастрофи село увійшло до 10-кілометрової зони відчуження. Після ліквідації Чорнобильського району у 1988 році село було включене до складу Іванківського району Київської області, у межах Чорнобильської зони відчуження. Після адміністративно-територіальної реформи 2020 року територія колишнього села увійшла до складу Іванківської селищної територіальної громади Вишгородського району Київської області, у межах Чорнобильської зони відчуження. З кінця лютого до 1 квітня 2022 року село було окуповане російськими військами. Джерела Список населенных мест Киевской губернии. К., 1900; Лаврентій Похилевич. Краєзнавчі праці. Видавець О.Пшонківський. Біла Церква, 2007. Офіційне рішення про зняття села з обліку[недоступне посилання з квітня 2019] Примітки
Ковалівщина (Логойський район)

Ковалівщина — (біл. вёска Кавалёўшчіна), село (веска) в складі Логойського району розташоване в Мінській області Білорусі, підпорядковане Острошицькій сільській раді. Село Ковалівщина розташоване в центральних районах Білорусі, у північній частині Мінської області - орієнтовне розташування [Архівовано 11 Червня 2020 у Wayback Machine.]. Джерела «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 1. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2010. — 736 с.: іл. ISBN 978-985-11-0302-3. (біл.) «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 2. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2011. — 464 с.: іл. ISBN 978-985-11-0554-6. (біл.) «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 3. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2012. — 624 с.: іл. ISBN 978-985-11-0636-9. (біл.) Див. також Адміністративний поділ Білорусі Список міст Білорусі Селища міського типу Білорусі Райони Білорусі Посилання Інформація про Логойський район [Архівовано 30 Січня 2021 у Wayback Machine.] Каталог сіл Логойського району [Архівовано 2 Травня 2013 у Wayback Machine.]
Коцюбинське (Іванківський район)

Коцюбинське (також згадується як —Миколаївка та Троцький) — колишнє село (хутір) в Україні, за 12 км від ЧАЕС та за 32 км від колишнього райцентра — міста Чорнобиль, серед лісу вздовж місцевої дороги, в Іванківському районі Київської області. До 1986 року входило до складу Чорнобильського району. На момент аварії — найменше поселення району. Історія Село виникло у першій чверті ХХ століття. Вперше показане на радянській карті 1931 року як хутора Коцюбинського, на карті 1937 року згадане вже під відомою назвою. Станом на 1937 рік село мало 31 двір. Мало вигляд перегорнутої літери Т, забудова розташовувалася вздовж дороги та прилеглої бічної вулиці. Село також інколи згадується під назвами Миколаївка та Троцький або хутір Троцького. В адміністративному відношенні село спочатку підпорядковувалося Городчанській сільській раді, а потім після її ліквідації 10 серпня 1954 року — Чапаєвській сільській раді, в підпорядкуванні якої перебувало до останнього. На межі 1970-80-х рр. у селі проживало близько 60 мешканців. Напередодні аварії на ЧАЕС у селі проживало 32 особи, 21 двір. Після аварії на станції 26 квітня 1986 року село було повністю відселене 2–3 травня 1986 року внаслідок сильного радіоактивного забруднення, спричиненого аварією на ЧАЕС, а мешканці переселені у с. Людвинівка та Фасова. Офіційно зняте з обліку 19 серпня 1999 року через відсутність постійного населення. Після Чорнобильської катастрофи село увійшло до 10-кілометрової зони відчуження. Частина села згоріла під час лісових пожеж у 1987 році. Після ліквідації Чорнобильського району у 1988 році село було включене до складу Іванківського району Київської області, у межах Чорнобильської зони відчуження. Після адміністративно-територіальної реформи 2020 року територія колишнього села увійшла до складу Іванківської селищної територіальної громади Вишгородського району Київської області, у межах Чорнобильської зони відчуження. Частина території села згоріла під час лісових пожеж у 2020 році. З кінця лютого до 1 квітня 2022 року село було окуповане російськими військами. Джерела Офіційне рішення про зняття села з обліку[недоступне посилання з квітня 2019] Сведения о населении [Архівовано 26 червня 2012 у WebCite] http://chernobylpeople.ucoz.ua/publ/chernobylskij_rajon/naselennye_punkty/kuda_pereekhali_zhiteli_ehvakuirovannykh_naselennykh_punktov/18-1-0-112 [Архівовано 26 червня 2012 у WebCite] Примітки
Крушиновское

Круши́новское (устар. Крушиновка; бел. Крушынаўскае) — крупнейшее озеро Рогачёвского района Гомельской области Беларуси. Относится к бассейну Друти, правого притока Днепра. География Озеро располагается на высоте 145 м над уровнем моря в болотистой лесной местности, между деревней Великая Крушиновка и агрогородком Озераны, в центральный части территории Озеранского сельсовета. Общая характеристика Акватория озера имеет вытянутую форму длиной 1,9 км и шириной до 0,72 км, ориентированную в направлении север-запад — юго-восток. Площадь водной поверхности составляет 96 га. Наибольшая глубина — 7,1 м, средняя — 4,1 м. Площадь водосбора — 23,6 км². Сток из озера идёт в Друть: из северной оконечности — по реке Зазерье, и через безымянный ручей, вытекающий с южной стороны. Примечания
Ozero Krusjinovskoje

Ozero Krusjinovskoje (ryska: Озеро Крушиновское) är en sjö i Belarus. Den ligger i voblasten Homels voblast, i den centrala delen av landet, 170 km öster om huvudstaden Minsk. Ozero Krusjinovskoje ligger 143 meter över havet. Arean är 0,83 kvadratkilometer. Den sträcker sig 1,7 kilometer i nord-sydlig riktning, och 0,9 kilometer i öst-västlig riktning. Omgivningarna runt Ozero Krusjinovskoje är en mosaik av jordbruksmark och naturlig växtlighet. Runt Ozero Krusjinovskoje är det ganska glesbefolkat, med 32 invånare per kvadratkilometer. Kommentarer Källor
Крушиновське озеро

Крушино́вське озеро (або Крушинівське, або Крушинавське) — невелике озеро льодовикового походження в північно-західній частині Гомельської області Білорусі, на території Рогачевського району. Знаходиться в басейні річки Друть, за 22 км на північний захід від міста Рогачов. Озеро витягнулось з півночі на південь довжиною 1,9 км, при цьому ширина північної частини становить 0,7 км, а південної — вдвічі менша. Південна частина дещо викручена на схід, тому водне дзеркало нагадує сходинки. Береги низинні та болотисті, на сході дещо підняті. На півночі знаходяться луки, на сході — ліси, а на заході береги вкриті чагарниками. На півдні, в гирлі річки Заозер'є, знаходиться однойменне село Заозер'є. Джерела Блакітная кніга Беларусі. — Мн.:БелЭн, 1994. Посилання Фотографії озера на сайті Жлобинский рыболов [Архівовано 6 березня 2016 у Wayback Machine.] Опис на сайті Белорусский Посейдон[недоступне посилання з липня 2019]
Машеве (Чорнобильський район)

Машеве (до поч. ХХ ст. Машів) — колишнє село в Україні, за 13 км від ЧАЕС та за 30 км від колишнього райцентру — міста Чорнобиль, в Іванківському районі Київської області. До 1986 року входило до складу Чорнобильського району. Розташоване біля кордону з Білоруссю. Історія Одна з перших писемних згадок про село датоване 1685 роком. У давні часи у селі була церква, перенесена згодом у сусіднє Красне. 1864 року у селі мешкало 314 осіб, 1887 року — 522 особи. 1900 року у 106 дворах мешкало 687 мешканців, що займалися здебільшого хліборобством. У селі було 2 вітряки. Довідкове видання «Історія міст і сіл УРСР» 1971 року подає такі дані про село: «Машеве — село, центр сільської Ради, розташоване за 30 км від районного центру і за 9 км від залізничної станції Зимовище. Населення — 596 чоловік. Сільській Раді підпорядкований населений пункт Красне. У Машевому знаходиться відділок радгоспу „Прип'ятський“, центральна садиба якого — в селі Зимовищі. У селі є середня школа, клуб, бібліотека, лікарня.» На межі 1970-80-х рр. у селі проживало близько 380 мешканців. Напередодні аварії на ЧАЕС у селі проживало 292 мешканці, налічувався 161 двір. Після аварії на станції 26 квітня 1986 року село було повністю відселене 2–3 травня 1986 року внаслідок сильного радіоактивного забруднення, спричиненого аварією на ЧАЕС, мешканці переселені у села Лукаші та Рудницьке Баришівського району. Офіційно зняте з обліку 19 серпня 1999 року через відсутність постійного населення. Після Чорнобильської катастрофи село увійшло до 10-кілометрової зони відчуження. Після ліквідації Чорнобильського району у 1988 році село було включене до складу Іванківського району Київської області, у межах Чорнобильської зони відчуження. Частина села згоріла під час лісових пожеж у 1992 році. Після адміністративно-територіальної реформи 2020 року територія колишнього села увійшла до складу Іванківської селищної територіальної громади Вишгородського району Київської області, у межах Чорнобильської зони відчуження. З кінця лютого до 1 квітня 2022 року село було окуповане російськими військами. Джерела Список населенных мест Киевской губернии. К., 1900; Машеве [Архівовано 20 грудня 2012 у Wayback Machine.] Лаврентій Похилевич. Краєзнавчі праці. Видавець О.Пшонківський. Біла Церква, 2007. Офіційне рішення про зняття села з обліку[недоступне посилання з квітня 2019] Куда переехали жители эвакуированных населенных пунктов [Архівовано 26 червня 2012 у WebCite](рос.) Говірка села Машеве Чорнобильського району. — К: Довіра, 2003. — Ч. 3: Матеріали до лексичного атласу української мови / Уклад. Ю. І. Бідношия та ін. — С. 112. Примітки
Église luthérienne de Polotsk

L'église luthérienne de Polotsk est un édifice historique du début du XXe siècle situé à Polotsk en Biélorussie. Il fait partie de la liste des monuments historiques architecturaux de la république de Biélorussie. Cette église de briques a été construite pour la communauté luthérienne de la ville. Aujourd'hui désacralisée, l'église abrite le musée régional de Polotsk. Elle se trouve rue Nijne-Pokrovskaïa au no 11. Histoire Une première chapelle de bois est construite en 1775 pour la communauté allemande luthérienne de la ville. L'église actuelle est construite entre 1905 et 1912 à l'emplacement de la chapelle de bois. Sa construction commence dès l'oukaze impérial sur la tolérance religieuse à l'initiative de la paroisse luthérienne de Polotsk. D'autres sources indiquent qu'une nouvelle église avait été construite dès 1888. L'église luthérienne de Polotsk est fermée en 1924. Elle sert alors d'entrepôt à grain, puis de cinéma. C'est en 1948 qu'elle abrite le musée régional après restauration. Architecture L'église est construite en style néogothique en briques rouges, de plan rectangulaire avec une abside à quatre pans. La façade principale est à deux niveaux avec un clocher rectangulaire et un toit pointu à quatre pentes. Les deux niveaux de la tour sont couronnés de corniches en stuc à ceintures ajourées. Dans la conception des façades, l'on a utilisé des contreforts, des ouvertures en lancette, des pinacles. L'entrée principale est ornée d'un portail en lancette surmonté d'une fenêtre ronde. Références Voir aussi Allemands de Biélorussie Cimetière luthérien de Polotsk Portail de l’architecture chrétienne Portail du protestantisme Portail de la Biélorussie
Лютеранская кирха (Полоцк)

Лютеранская кирха — историческое здание начала XX века в Полоцке, памятник архитектуры (номер 213Г000615). Ныне в здании находится краеведческий музей. Расположена по адресу: Нижне-Покровская улица, дом 11. История Первая деревянная кирха в Полоцке построена в 1775 году для лютеранской немецкой общины. Современная кирха построена в 1905—1912 гг. на месте старой деревянной кирхи. Строительство началось после императорского указа 1905 года о веротерпимости, когда в Полоцке возник самостоятельный приход. По другим данным, кирха построена в 1888 году. Кирха действовала до Октябрьской революции, закрыта в 1924 году. Использовалась как хранилище зерна и как кинотеатр. С 1948 года в здании разместился краеведческий музей (по некоторым данным, размещался в здании бывшей кирхи и до Великой Отечественной войны, с 1930 года). Архитектура Церковь построена в неоготическом стиле. Краснокирпичное неоштукатуренное здание имеет прямоугольную форму в плане с четырёхгранной апсидой. На главном фасаде храма одна двухъярусная четвериковая башня с высокой четырёхскатной крышей. Оба яруса башни венчают лепные карнизы с ажурными поясами. В оформлении фасадов использованы контрфорсы, стрельчатые проёмы, пинакли. Главный вход оформлен стрельчатым порталом с круглым оконным проёмом над ним. Примечания
Полоцька кірха

Полоцька кірха — колишня лютеранська церква, пам'ятка архітектури неоготики в Полоцьку. Закладена в 1775 році (ймовірно, дерев'яна, не була закінчена). На межі XIX століття—XX століття століть зведено кам'яну будівлю. До основного прямокутного в плані об'єму з 4-гранною апсидою з ризницею з боку головного фасаду примикає 2-ярусна четверикова башта, завершена високим 4-скатним дахом. Головний вхід на першому ярусі башти виділений стрілчастим порталом, над яким, — круглий віконний отвір. Обидва яруси башти завершено ліпними накладними карнизами з ажурним орнаментальним поясом. У будівлі розміщується Полоцький краєзнавчий музей. Література Туристская энциклопедия Беларуси. Мн. Беларуская Энцыклапедыя, 2007(рос.)
Посадець (Логойський район)

Посадець — (біл. вёска Пасадзец), село (веска) в складі Логойського району розташоване в Мінській області Білорусі, підпорядковане Заріченській сільській раді. Село Посадець розташоване в центральних районах Білорусі, у північній частині Мінської області. Джерела «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 1. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2010. — 736 с.: іл. ISBN 978-985-11-0302-3. (біл.) «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 2. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2011. — 464 с.: іл. ISBN 978-985-11-0554-6. (біл.) «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 3. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2012. — 624 с.: іл. ISBN 978-985-11-0636-9. (біл.) Див. також Адміністративний поділ Білорусі Список міст Білорусі Селища міського типу Білорусі Райони Білорусі Примітки Посилання Інформація про Логойський район Каталог сіл Логойського району
Селище (Логойський район, Гайнинська сільська рада)

Селище (біл. Селішча) — село (веска) в складі Логойського району розташоване в Мінській області Білорусі, підпорядковане Гайнинській сільській раді. Село Селище розташоване в центральних районах Білорусі, в північній частині Мінської області - орієнтовне розташування [Архівовано 17 травня 2020 у Wayback Machine.]. Джерела «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 1. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2010. — 736 с.: іл. ISBN 978-985-11-0302-3. (біл.) «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 2. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2011. — 464 с.: іл. ISBN 978-985-11-0554-6. (біл.) «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 3. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2012. — 624 с.: іл. ISBN 978-985-11-0636-9. (біл.) Див. також Адміністративний поділ Білорусі Список міст Білорусі Селища міського типу Білорусі Райони Білорусі Посилання Інформація про Логойський район [Архівовано 30 січня 2021 у Wayback Machine.] Каталог сіл Логойського району [Архівовано 2 травня 2013 у Wayback Machine.]
Слижино

Слижино — (біл. вёска Сьліжына), село (веска) в складі Логойського району розташоване в Мінській області Білорусі, підпорядковане Янушковицькій сільській раді. Село Слижино розташоване в центральних районах Білорусі, в північній частині Мінської області - орієнтовне розташування. Джерела «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 1. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2010. — 736 с.: іл. ISBN 978-985-11-0302-3. (біл.) «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 2. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2011. — 464 с.: іл. ISBN 978-985-11-0554-6. (біл.) «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 3. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2012. — 624 с.: іл. ISBN 978-985-11-0636-9. (біл.) Див. також Адміністративний поділ Білорусі Список міст Білорусі Селища міського типу Білорусі Райони Білорусі Посилання Інформація про Логойський район Каталог сіл Логойського району
Совденевичи (Логойский район)

Совденевичи или Савденевичи (бел. Саўдзеневічы) — деревня в Логойском районе Минской области Беларуси. Входит в состав Янушковичского сельсовета. География Располагается в 30 км от МКАД, в 15 км от районного центра и в 15 км от горнолыжного комплекса Силичи на реке Слижанка. Этимология По мнению А. Рогалева, название деревни Совденевичи образовалось от коллективного прозвища «совденевичи» в значении «потомки или подданные Совденя (Солденя)». В некоторых местностях Беларуси фиксируется фамилия Солдень, которая соотносится с дохристианским именем или прозвищем Солодень (от «солодить»). Языческое имя могло иметь прямое значение «солод», а прозвище — переносное значение «слишком приветливый, льстивый, подлизывающийся человек». История Совденевичи впервые упоминаются в письменных источниках в XVI веке. На 1582 год двор Совденевский (также встречается название Ширяевский), который принадлежал Ш. Левковичу и его жене Т. Ширяевской. На 1705 год в населённом пункте насчитывалось 25 дворов. В районе деревни располагался батальонный район обороны «III» Минского укрепрайона, в непосредственной близости от неё располагались 3 ДОТа, которые были взорваны немецкими сапёрами. В период ВОВ в этом регионе действовали карательные отряды СС. Население 1800 — 252 жителя 1897 — 264 жителя (согласно переписи населения Российской империи) 1909 — существовало два населённых пункта Совденевичи-1 и Совденевичи-2 с населением 266 и 251 человек соответственно 1941 — 35 жителей 1969 — 153 жителя 2003 — 153 жителя 2010 — 54 жителя Достопримечательности Церковь Святого Георгия, построенная в конце XIX-начале XX веков. Первоначально храм стоял на рядом расположенном кладбище, там до сих пор находятся остатки его фундаментов. Фрагменты 3-х ДОТов, сохранившихся со времён Великой Отечественной войны. Примечания
Совденевичі

Совденевичі — (біл. вёска Саўдзеневічы), село (веска) в складі Логойського району розташоване в Мінській області Білорусі, підпорядковане Янушковицькій сільській раді. Село Совденевичі розташоване в центральних районах Білорусі, в північній частині Мінської області - орієнтовне розташування. Джерела «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 1. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2010. — 736 с.: іл. ISBN 978-985-11-0302-3. (біл.) «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 2. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2011. — 464 с.: іл. ISBN 978-985-11-0554-6. (біл.) «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 3. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2012. — 624 с.: іл. ISBN 978-985-11-0636-9. (біл.) Див. також Адміністративний поділ Білорусі Список міст Білорусі Селища міського типу Білорусі Райони Білорусі Посилання Інформація про Логойський район Каталог сіл Логойського району