NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Телехани

Телеха́ни (біл. Целяханы) — селище міського типу в Івацевицькому районі Берестейської області Білорусі на Огінському каналі, на автодорозі Івацевичі — Пінськ. Розташоване за 45 км на південний схід від Івацевичів, за 181 км від Берестя. Назув За одною місцэвою лыгэндою назув походыть од імені татарского хана Теле, за гіншою — од получэньня слув: «Тіло хана». Нібыто ішчэ у пэрывуд навалы татар, розбытых у цых лісах і болотах, загінув хан, похованы пуд Лысую горою — могыльнымы курганув, насыпаным татарамы. Лыгэнда мае корыньня з більш давніх часів і односыться до імені Атылы-хана унів (гунів). Могыла Атыллы хана в золотой труні з нызлічэною колькістю золота і дала назув болоту і ставцы сырэд болота на гурцы-Атыли хана. На місцы урочишча поруч з болотом з часом выныкло посэлэньня з аналогічным назовом. Як відомо ставка Атылы була розмішчэна сырэд непрохудных болут. Такымы е болота навкол Тэлэханы. Географія Розташоване над Огинським каналом, за 181 км на північний схід від Берестя. Клімат Клімат у населеному пункті вологий континентальний («Dfb» за класифікацією кліматів Кеппена). Опадів 610 мм на рік. Найменша кількість опадів спостерігається в лютому й сягає у середньому 27 мм. Найбільша кількість опадів випадає в червні — близько 84 мм. Різниця в опадах між сухими та вологими місяцями становить 57 мм. Пересічна температура січня — -5,7 °C, липня — 18,0 °C. Річна амплітуда температур становить 23,7 °C. Історія Вперше згадується в XVI столітті як власність Дольських, Вишневецьких, Огинських, Пуславських. Входило до складу Берестейського воєводства Великого князівства Литовського. З XVII століття — містечко, належало князям Дольским Вишневецьким, в XIX століття — Пусловским. Економічному зростанню містечка сприяло будівництво Огінського каналу. В 1775–1778 Михайло Казимир Огінський заснував тут фаянсову мануфактуру, яка виготовляла декоративні вази, скульптуру малих форм, фризи та обручі для камінів і печей. У 1779—1830 роках у Телеханах діяла фаянсова мануфактура та гута з 250—400 робітниками. Після другого поділу Речі Посполитої в 1793 році — в Російській імперії. З 1921 року в складі Польщі з 1939-го — в БРСР. Під час Другої світової війни нацисти знищили усе єврейське населення містечка. У 1939—1954 роках було центром Телеханського району Пинської області. З 1956 року — селище міського типу. Населення За переписом населення Білорусі 2009 року чисельність населення смт становила 4198 осіб. Національність Розподіл населення за рідною національністю за даними перепису 2009 року: Економіка Республіканське унітарне лісогосподарське підприємство «Телехани» почало працювати з 1944 року і на сьогоднішній день є єдиним підприємством в Білорусі, що випускає лижі. Підприємства лісової і харчової промисловості. Примітки Посилання Телеханский поссовет(рос.) Телеханы(рос.) РУЛП «Телеханы»(рос.) Алфавитный список улиц по Телеханы[недоступне посилання з липня 2019](рос.) Михаил Ринский, Судьба местечка Телеханы(рос.) Telekhany, Belarus (англ.) Encyclopedia of Jewish Life (2001), p. 1301: «Telechany». (англ.) Shtetl Finder (1980), p. 102: «Telchan, Telekani». (англ.)
Дом Эцинген

Дом Эцинген — историческое здание конца XVIII века в Минске, памятник архитектуры и истории (номер 711Е000001). Расположен по адресу: улица Герцена, дом 4. История Здание построено в конце XVIII века. С середины и до конца XIX века зданием владела мещанка Анна Эцинген. В 1904 году дом купил австрийский подданный К. Раппопорт. При нём дом продолжал использоваться под жильё, а на первом этаже разместилась швейная мастерская. В конце XX века дом оставался жилым. В настоящее время на первом этаже дома размещается ресторан «Староместный пивовар». Архитектура Дом построен в стиле классицизма. Он кирпичный, четырёхугольный в плане. Композиция фасада в целом симметрична, но нарушается арочным проездом в левой части фасада. Окна прямоугольной формы помещены в неглубоких декоративных нишах полуциркульной формы. Центральную часть фасада венчает треугольный фронтон, тимпан которого снабжён маленьким прямоугольным окном. Под крышей по периметру здания проведён сложный многослойный карниз. По центру второго этажа — балкон с ажурной решёткой чугунного литья. Первый этаж был отделан крупным камнем в технике «изюмной» кладки. Примечания
Дом Раппопорта

Дом Раппопорта — историческое здание XIX века в Минске, памятник архитектуры и истории (номер 711Е000001). Расположен по адресу: улица Герцена, дом 6. История Здание построено в первой половине XIX века. Известно, что до конца XIX века зданием владела мещанка Анна Эцинген, который принадлежал и соседний дом № 4. В 1901 году дом купил австрийский подданный К. Раппопорт, а в 1909 году его выкупили мещане Айзик и Бейля Вигдорчики. В здании находилась небольшая пекарня, а также лавка, в которой продавали свежий хлеб. По состоянию на конец XX века дом оставался жилым. В настоящее время в доме размещается магазин одежды сети Gooseberry. Архитектура Дом одноэтажный, он выстроен из дерева на высоком цокольном этаже, сложенном из бутового камня. Дом в плане прямоугольный, его крыша двускатная. Обшивка стен горизонтальная, а ниже уровня окон, имеющих прямоугольную форму, проходит декоративный пояс, где обшивка ориентирована горизонтально. Резная деревянная отделка относится к началу XX века, в ней присутствуют элементы стиля модерн. Примечания
Minsk Tractor Works

Minsk Tractor Works (belarusisk: Мінскі трактарны завод; russisk: Минский тракторный завод; MTZ) er en belarussisk producent af jordbrugsmaskiner og traktorer med hovedkvarter i Minsk, Belarus. Fabrikken blev etableret 29. maj 1946 og den første traktor "MTZ-2" blev produceret 14. oktober 1953. Referencer
Belarus (entreprise)

Belarus (en alphabet cyrillique : Беларусь) est une marque du constructeur biélorusse Minski Traktorny Zavod (MTZ) (en biélorusse : Мі́нскі тра́ктарны заво́д (МТЗ), en russe : Минский тракторный завод (МТЗ), parfois désigné sous le nom en anglais : Minsk Tractor Works (MTW) ; des noms qui signifient en français : « usine de tracteur de Minsk »). Fondée le 29 mai 1946 à Minsk, à l'époque de l'URSS, elle est spécialisée de la fabrication de machines agricoles et de sylviculture Historique Jusque dans les années 1970, ce sont sous les marques Avto ou Avto Belarus que des tracteurs étaient proposés en France. Après une absence de ce constructeur du marché français pendant de nombreuses années, un importateur y propose à nouveau depuis 2013 des tracteurs, équipements et pièces détachées sous la marque Belarus. Hors de Biélorussie, six usines d'assemblage du groupe sont implantées en Chine, en Serbie, au Viêt Nam, au Venezuela, en Algérie et au Kazakhstan. Autrefois, selon les époques et les pays, les produits de ce constructeur ont été commercialisés sous les marques : MTZ, MTW, Minsk Tractor Works et Avto. Employant actuellement environ 30 000 salariés dans ses onze usines, elle produit 62 modèles de tracteurs déclinés en de nombreuses variantes. Modèles Anciens modèles MTZ-2 MTZ-5 MTZ-50 MTZ-80 Modèles actuelles Notes et références Voir aussi Liens externes (be + ru + es + de) Site officiel. (fr) Site officiel de Podia, distributeur exclusif de Belarus en Belgique, en France, au Luxembourg, en Amérique du Sud et en Afrique. (fr + en + es) Site officiel de Belarus Canada. Portail de l'agriculture et de l'agronomie Portail du génie mécanique Portail de l'industrie Portail des entreprises Portail de la Biélorussie
Tvornica traktora Minsk

Tvornica traktora Minsk (bjeloruski: Мінскі трактарны завод (MTZ)) je glavno industrijsko poduzeće u Minsku, glavnom gradu Bjelorusije. Uz glavnu tvornicu u Minsku, poduzeće uključuje niz postrojenja koja proizvode dijelove i priključne strojeve za traktore i druga vozila. Postrojenje je osnovano 29. svibnja 1946. godine. Prvi traktor, model MTZ-2, proizveden je 14. listopada 1953. godine. Godine 2005. godine bilo je zaposleno gotovo 20,000 radnika. Poduzeće proizvodi više od 62 modela vozila. Njegova glavna civilna proizvodnja je traktor modela "MTZ", poznat i kao "Belarus". Do 1995. godine poduzeće je proizvelo 3,000.000 traktora. Godine 1999. proizvedeno je 58% svih traktora proizvedenih u zemljama ZND-a. Već nekoliko godina postrojenje drži 8-10% udjela na svjetskom tržištu traktora. MTZ traktori izvoze se u Zapadnu Europu, uključujući i Hrvatsku. Godine 2007., "Hrvatske šume" kupile su veći broj traktora Belarus, a traktori se izlažu i na Bjelovarskom sajmu u Gudovcu. Najpopularniji izvozni model je MTZ-50 (52). U doba Sovjetskog Saveza, poduzeću su dodijeljene brojne nagrade za proizvedene traktore. U 2013. godini poljoprivredne traktore "Belarus" certificirala je Agencija za zaštitu okoliša (EPA) u SAD-u i "Environmental Canada" u Kanadi i dobili punu suglasnost za uvoz i distribuciju u obje zemlje. Od 2010. godine distribucija bjeloruskih traktora u SAD-u i Kanadi provodi se preko lokalnog distributera "MTZ Equipment Ltd." Jedan od faktora koji doprinosi povratku MTZ traktora u Sjevernu Ameriku bio je činjenica, da je tvornica počela proizvoditi traktore s dizel motorima s kompresijskim paljenjem koji odgovaraju postojećim standardima emisija, uključujući Tier 3/4i/4 (SAD/Kanada) i Euro 3a, 3b, 4 (Europa). Galerija Izvori
Minszki Traktorgyár

A Minszki Traktorgyár, rövidítve MTZ (belaruszul: Мінскі трактарны завод [Minszki traktarni zavod], oroszul: Минский тракторный завод [Minszkij traktornij zavod]), teljes nevén Minszki Traktorgyártó Termelési Egyesülés Fehéroroszországban működő gépgyártó vállalat, mely elsősorban mezőgazdasági vontatókat gyárt. Központja Minszkben található. A vállalatot 1946. május 29-én alapították. Az első modellje az MTZ–2 volt, melyet 1953. október 14-től gyártottak. A vállalat 2005-ben közel 20 000 embert foglalkoztatott. Az üzem 62 féle modellt gyártott. A legfőbb terméke a négykerék-meghajtású MTZ traktor, amelyet Belarus néven forgalmaz. 1995-re a vállalat 3 000 000 traktort gyártott le. 1999-ben a FÁK traktorgyártásának 58%-át állította elő. Több éven keresztül az üzem 8–10%-os részesedéssel rendelkezett a világ traktorgyártásából. 2000 óta gyárt exportra az Európai Unió számára. A Szovjetunió fennállása alatti tevékenységéért Lenin-rend és Októberi forradalom-rend kitüntetésben részesült. Sport Az MTZ 2002 és 2010 között a fehérorosz bajnokságban szereplő MTZ-RIPA (korábban: FK Traktor és FK Traktar néven volt ismert) támogatója volt. A csapat hazai mérkőzéseit a gyár közelében található Traktar Stadionban játssza. Jegyzetek
Mińska Fabryka Traktorów

Mińska Fabryka Traktorów (również Mińskie Zakłady Traktorowe, biał. Мінскі трактарны завод, Minski traktarny zawod, ang. Minsk Tractor Works, w skrócie MTZ – МТЗ) – białoruski holding przedsiębiorstw zajmujących się produkcją maszyn, przede wszystkim ciągników rolniczych pod marką Belarus (Biełarus) oraz MTZ, z główną siedzibą w Mińsku. W latach 1946–1991 radzieckie przedsiębiorstwo państwowe o tej nazwie (ros. Минский тракторный завод, Minskij traktornyj zawod). Ciągniki rolnicze MTZ produkowane są pod marką Biełarus (biał. Беларус), w transliteracji międzynarodowej: Belarus. Do czasu rozpadu ZSRR nazwa brzmiała Biełaruś (biał. Беларусь). W 2022 roku MTZ został umieszczone na listach sankcyjnych Kanady i Ukrainy. Kalendarium historyczne 29 maja 1946 – założenie fabryki MTZ, na bazie 453. Zakładów Lotniczych w Mińsku 1949 – głównym konstruktorem został Iwan Drong, na którym stanowisku pozostawał do 1963 roku 4 listopada 1950 – rozpoczęto produkcję ciągnika gąsienicowego Kirowiec KD-35 zaprojektowanego w Lipieckiej Fabryce Traktorów. Posiadał on 37-konny 4-cylindrowy silnik D-35. 14 października 1953 – rozpoczęto seryjną produkcję ciągników kołowych własnej konstrukcji MTZ-1 i MTZ-2 o mocy 37 KM, pierwszych pod marką Biełaruś 1956 – rozpoczęto produkcję gąsienicowego ciągnika leśnego TDT-40 1957 – rozpoczęto produkcję ciągnika MTZ-5 1958 – rozpoczęto produkcję ciągnika MTZ-7 z przednim mostem napędowym zaczerpniętym z samochodu terenowego GAZ-67, który po początkowych problemach został zamieniony na most z samochodu GAZ-63 1962 – rozpoczęto produkcję ciągnika MTZ-50 wyposażonego w 55-konny silnik i 9-biegową przekładnię 1974 – do produkcji seryjnej został wprowadzony ciągnik MTZ-80 oraz MTZ-82 z silnikiem D-240 1984 wyprodukowanie 2-milionowego ciągnika, wprowadzenie do produkcji ciągnika MTZ-100 i MTZ-102 z silnikiem D-245 1992 – rozpoczął się montaż ciągników MTZ w Narwi przez firmę Pronar 8 czerwca 1995 – 3-milionowy ciągnik został wyprodukowany 2005 – w ciągu roku wyprodukowano 40 tysięcy ciągników „Belarus” 2009 – na targach Agritechnica ciągnik Belarus 3023 wyprodukowany wraz z rosyjskim koncernem Ruselprom zdobył srebrny medal Miejsce represji Badacze sowieckich zbrodni popełnionych na terytorium Białorusi wskazują teren fabryki jako miejsce komunistycznych represji. Historyk Ihar Kuzniacou uważa, że jest to jedno z kilku miejsc, gdzie mogą spoczywać zamordowani przez NKWD polscy oficerowie z tzw. “białoruskiej listy katyńskiej”. Przypisy
MTZ

MTZ, Uzina de tractoare din Minsk (Bielorusă: Мінскі трактарны завод, Rusă: Минский тракторный завод, МТЗ), este o întreprindere industrială majoră din Minsk, Belarus, ce se ocupă cu proiectarea, construcția și dezvoltarea tractoarelor. Sport Uzina de tractoare din Minsk este sponsorul oficial al echipei de fotbal FC MTZ-RIPO care evoluează în Prima Ligă Bielorusă. Meciurile de acasă ea le dispută pe stadionul Traktor, care se află în apropierea uzinei. Galerie Referințe Legături externe MTZ official website Arhivat în 9 decembrie 2012, la Wayback Machine.
Мински тракторски завод

Мински тракторски завод (бел. Мінскі трактарны завод, рус. Минский тракторный завод) је белоруски произвођач пољопривредних машина са седиштем у Минску, главном граду Белорусије. Предузеће спада у једно од 10 највећих произвођача трактора на свету, а сама фабрика у Минску чини једну од највећих у Белорусији. Фабрика је позната по својој серији трактора Белорус. Историјат Фабрика је основана 29. маја 1946. у тадашњем Совјетском Савезу. Први модел трактора МТЗ-2 је произведен 14. октобра 1953. Фабрика је ускоро постала позната по својој чувеној серији трактора Белорус, који се за разлику од неких других трактора из тог периода показао погодним за рад у разним климатским условима. Разлог за ово лежи у чињеници што је огромно совјетско пространство обухватало подручја са различитим временским условима, и била је потребна радна машина која би могла да функционише широм земље. Током совјетског периода осим земаља источног блока, трактори из Минског тракторског завода су извожени и у Канаду, Западну Немачку, Финску, Уругвај, Данску, Аустралију, Нови Зеланд и Грчку. Током 80их, компаније у Пакистану и Мексику су уз помоћ Минског тракторског завода производиле своју верзију трактора Белорус, намењену за тржиште земаља Трећег света. Након распада Совјетског Савеза, Белорусија је за разлику од осталих бивших совјетских република задржала висок удео државног власништва у економији и економски интервенционизам, а Мински тракторски завод је задржан у државном власништву. Према белоруској економској доктрини Мински тракторски завод има статус "националног шампиона", где је предузеће од посебног значаја за белоруску државу, и нема искључиво економске циљеве. Током посете председника Белорусије просторијама фабрике у Минску, директор фабрике је саопштио да је у току рад на трактору који би био потпуно аутономан, а пројекат био био готов до 2030. Први прототип аутономног трактора представљен је 2021. а реч је о моделу који може да ради аутономно или путем даљинског управљања. Производња у другим државама МТЗ се у појединим државама, укључујући и Србију посебно склапа за локално тржиште од стране локалних компанија. У Србији белоруске тракторе склапа компанија Агропаноника, чија фабрика у Новом Саду годишње склапа око 3000 трактора предвиђених за српско тржиште. Осим Србије, белоруски трактори се склапају у Румунији, Таџикистану и Камбоџи. Награде и признања Током Совјетског Савеза, фабрика је одликована Орденом Лењина и Орденом Октобарске револуције. Референце
MTZ

Minski traktarny zavod, MTZ är en belarusisk statlig traktortillverkare med säte i Minsk. Företagets produkter säljs under märket Belarus. Företaget grundades 1946 genom ett beslut av Sovjetunionens ministerråd. Tillverkningen bestod ursprungligen av motorer och bandtraktorer. 1953 påbörjades tillverkningen av konventionella traktorer med gummihjul, under namnet Belarus. MTZ 80-serien, som tillverkats sedan 1970-talet är världens mest tillverkade traktormodell. Försäljning i Sverige I Sverige började traktorer av märket Belarus säljas på 1970-talet av sovjettägda handelshuset Matreco. Dessa traktorer var tillverkade av olika fabriker i Sovjetunionen. I slutet av 1980-talet fördes försäljningen av jordbruksmaskiner över till bolaget Konela Sweden. 1989 bildades företaget Nordisk Lantbruksimport AB, NOLI som blev officiell representant för märket i Sverige och som fortsatte importera traktorer från det självständiga Belarus. I augusti 2020 meddelade NOLI att inga nya Belarus-traktorer importerats de senaste åren med anledning av miljökrav och certifieringsproblem. Källor
Зелёный Луг (лесопарк)

Лесопарк Зелёный Луг — лесопарковая зона в Первомайском районе Минска, расположенная на территории одноимённого жилого района. Является одним из самых экологически чистых и зелёных уголков столицы Беларуси. География и история Лесопарк представляет собой лесной массив, сохранившийся от деревни Зелёный Луг Минского района, которая дала название жилому микрорайону. Застройка этой местности началась в 1962 году, однако архитекторы постарались максимально использовать достоинства живописного ландшафта и рельефа, оставив нетронутыми целые участки леса, возраст которых насчитывает не одну сотню лет. Сегодня эти зелёные зоны выполняют роль экологических буферов между жилыми кварталами. Благодаря лесопарковой зоне Зелёный Луг считается самым экологически чистым районом Минска. Природа и ландшафт Растительность лесопарка разнообразна: здесь преобладают хвойные породы, но встречаются и лиственные деревья. Особую живописность ландшафту придаёт холмистый рельеф с протяжёнными подъёмами и спусками. Слепянская водная система Через лесопарковую зону проходит Слепянская водная система — выдающееся гидротехническое сооружение, один из двух белорусских архитектурных проектов, удостоенных Ленинской премии (высшей творческой награды СССР). В районе Зелёного Луга система представлена разветвлённым каналом, берега которого в тёплое время года превращаются в пляжную зону. На некоторых участках установлены фонтаны и другие гидротехнические сооружения эстетического и практического назначения. Транспортная инфраструктура Лесопарк ограничен Минской кольцевой автодорогой, Логойским трактом и улицей Тикоцкого. В 1980-х годах велось строительство соединительного проезда с МКАД на улицу Тикоцкого, однако городские власти остановили проект, рассудив, что дорога разрежет лесопарковую полосу и соединит оживлённую магистраль с тихой улицей, на которую выходят детские учреждения. Примечания Ссылки
Molchad

Molchad or Mowchadz (Belarusian: Моўчадзь, romanized: Moŭčadź; Russian: Молчадь; Polish: Mołczadź; Yiddish: מייטשעט, romanized: Meytshet) is a village in Baranavichy District, Brest Region, Belarus. It is situated on the Molchad River and 33 kilometres (21 mi) north-west from Baranavichy. In 2005, the population of Molchad was 950 and included 330 households. History The village of Molchad has appeared in written sources as early as 1486 with the founding of the local Holy Trinity Church, which no longer stands, listed as part of the Slonim povet of the Grand Duchy of Lithuania. During the Russo-Polish War in 1654 the village was razed by Russian invaders but later rebuilt. Under the Russian Empire As a result of the third partition of Poland in 1795 Molchad became part of the Russian Empire. In 1879, the village suffered a large fire which destroyed most of its buildings. In 1880, the St. Peter and Paul Church was completed. In 1884 a railway was built through the village connecting it to the nearby city of Brest. In 1886 Molchad was reported to have 2 churches, 3 synagogues, a brewery, a railway station, a school and a bazaar. 20th century In 1921, the Peace of Riga transferred Molchad to Poland. Following the Invasion of Poland in 1939, Molchad was incorporated into the Byelorussian SSR. Between June 1941 and July 1944, Molchad was occupied by Nazi Germany and a ghetto was established there. From June through August 1942, 3,600 Jews from Molchad and the surrounding area were massacred by the native Polish population with the support of German troops. Many Jews were buried alive. Demographics Population In 1830, the population was 363 people: 183 were Jewish, 169 were middle class Christians and farmers, 6 were gentry, 2 clergy and 3 poor. In 1865, the population was 737. In 1886, the population was 479. In 1921, the population was 1483. In 1998, the population was 882. Gallery References External links Molchadz (Maytchet), In Memory of the Jewish Community (Molchad, Belarus)
Mołczadź (wieś)

Mołczadź (biał. Моўчадзь, Mouczadź; ros. Молчадь, Mołczad´) – wieś na Białorusi, w obwodzie brzeskim, w rejonie baranowickim, nad rzeką Mołczadzią (Mołczadką). Wchodzi w skład mołczadzkiej rady wiejskiej, stanowiąc zarazem jej centrum administracyjne. Znajduje tu się przystanek kolejowy Mołczadź, leżący na linii Równe – Baranowicze – Lida – Wilno. Inne instytucje we wsi to: rzymskokatolicka kaplica pw. śś. Piotra i Pawła, należąca do parafii Przemienienia Pańskiego w Nowej Myszy; mołczadzki wiejski szpital rejonowy, przedszkole, parafialna cerkiew prawosławna Świętych Piotra i Pawła (1869-73). Przez Mołczadź przechodzi droga krajowa R-108 Baranowicze - Mołczadź - Zdzięcioł. Historia Miejscowość była w przeszłości miasteczkiem. W latach 1921–1939 była siedzibą gminy wiejskiej Mołczadź w powiecie słonimskim, a od 22 stycznia 1926 w baranowickim województwa nowogródzkiego II Rzeczypospolitej. W 1921 roku liczyła: miasteczko – 1483 mieszkańców, zamieszkałych w 263 budynkach, w tym 1016 Żydów, 378 Białorusinów i 89 Polaków. 1020 mieszkańców było wyznania mojżeszowego, 339 prawosławnego i 124 rzymskokatolickiego; stacja kolejowa – 111 mieszkańców, zamieszkałych w 20 budynkach, w tym 45 Białorusinów, 42 Żydów i 24 Polaków. 49 mieszkańców było wyznania mojżeszowego, 41 prawosławnego i 21 rzymskokatolickiego. Podczas okupacji hitlerowskiej, w lipcu 1941 roku Niemcy utworzyli getto dla żydowskich mieszkańców. Przebywało w nim około 3500 osób. 18 czerwca 1942 roku Niemcy zlikwidowali getto, a Żydów zamordowano. Sprawcami zbrodni byli Niemcy z SD z Baranowicz, niemiecka żandarmeria oraz bałtycka i białoruska policja. Znane osoby urodzone we wsi Aleksander Danilewicz (1877-1949) — białoruski pedagog, publicysta, matematyk. Zobacz też Gmina Mołczadź w II Rzeczypospolitej Przypisy Linki zewnętrzne Fotografie z lat 1915-1916 na stronie "Szukamy Polski" Wideoklip o wsi Wspomnienia mołczadzkich Żydów(ang.) Fotografie na "Globusie Białorusi"(ros.)
Бобруйскмебель

ЗАО «Бобруйскмебель» (бел. ЗАТ «Бабруйскмэбля»; Бабруйская мэблевая фабрыка) — белорусское предприятие по производству мебели, расположенное в Бобруйске (Могилёвская область). История Мебельная фабрика в Бобруйске была создана в 1922 году как столярная мастерская (по другой информации, предприятие возникло в 1924 году). В 1926 года мастерская преобразована в мебельную фабрику имени С. Н. Халтурина. Фабрика восстановила работу после Великой Отечественной войны в 1944 году. В 1971—1990 годах фабрика находилась в составе производственного объединения «Бобруйскдрев». В 1973 году на фабрике был построен новый мебельный цех. 2 февраля 1990 года фабрика выделена из состава ПО «Бобруйскдрев» и передана в подчинение Министерства лесной промышленности Белорусской ССР. 29 августа 1990 года было создано ПО «Бобруйскмебель», которое в 1992 году преобразовано в народное предприятие. 15 мая 2000 года предприятие преобразовано в закрытое акционерное общество. Современное состояние Фабрика производит более 500 наименований изделий мягкой и корпусной мебели. В 2019 году фабрика вошла в состав холдинга «Пинскдрев», в 2020 году стала называться «Пинскдрев-Бобруйск». Примечания Ссылки Официальный сайт Страница на сайте концерна «Беллесбумпром»