NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Machulishchy

Machulishchy is an urban-type settlement in Minsk District, Minsk Region, Belarus. In 2010, it had a population of 7,300. As of 2026, it has a population of 10,869. History The settlement was first mentioned in 1590. In 1997, it received the status of urban-type settlement (Russian: городской посёлок). Geography Situated in southern suburb of Minsk, it is served by a railway station on the Minsk-Babruysk-Gomel and by the M1 highway. A major Soviet air base operated adjacent to the west side of the town during the Cold War. Gallery Notes References External links Media related to Machulishchy at Wikimedia Commons (in Russian) Machulishchy official website
Machúlishchy

Machúlishchy (bielorruso: Мачу́лішчы) o Machúlishchi (ruso: Мачу́лищи) es un asentamiento de tipo urbano de Bielorrusia, perteneciente al raión de Minsk de la provincia de Minsk. En 2023, el asentamiento tenía una población de 10 474 habitantes.​ Se ubica en la periferia meridional de la capital nacional Minsk, inmediatamente al sur del barrio periférico Kaliadzichy.​ Historia Se conoce la existencia de la localidad desde 1590, cuando era una finca rústica en tierras del pueblo de Hátava. Durante siglos fue una pequeña localidad rural, que a mediados del siglo XX tan solo tenía quinientos habitantes. Sin embargo, su proximidad a Minsk hizo que la RSS de Bielorrusia desarrollara la zona como un área periférica separada administrativamente de su capital, llegando a alcanzar ocho mil habitantes al acabar el siglo. En 1997 adoptó el estatus de asentamiento de tipo urbano. Entre 2006 y 2014 se ha ampliado su territorio incluyendo terrenos pertenecientes a consejos rurales vecinos, como el antiguo pueblo y actual barrio de Aliaksándrava.​​ Referencias
Maczuliszczy

Maczuliszczy (biał. Мачулішчы; ros. Мачулищи, Maczuliszczi) – osiedle typu miejskiego na Białorusi, w obwodzie mińskim w rejonie mińskim. W 2010 roku liczyło ok. 7,3 tys. mieszkańców. Znajduje się tu 50. baza lotnicza Sił Powietrznych Białorusi oraz przystanek kolejowy Maczuliszczy na linii Homel – Mińsk Osobowy. Historia Pod koniec XIX wieku w wołoście Bóbr, w powiecie sieńskim, w guberni mohylewskiej Imperium Rosyjskiego. Przypisy Linki zewnętrzne Maczuliszczy, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. VI: Malczyce – Netreba, Warszawa 1885, s. 562 . Moczuliszcze, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 2: Januszpol – Wola Justowska, Warszawa 1902, s. 345 . Zdjęcia cerkwi w Maczuliszczach. sobor.by. [zarchiwizowane z tego adresu (2008-05-13)]. (biał.).
Мачулишчи

Мачулишчи (бел. Мачулішчы; рус. Мачу́лищи) — урбано насеље градског типа са административним статусом варошице (городской посёлок) у Минском рејону Минске области у Републици Белорусији. На улазу у насеље налази се 50. мешовита авијациона база војске Белорусије и главни штаб против-ваздушне одбране Белорусије. Географија Мачулишчи се налазе на јужној периферији града Минска и део су његовог урбаног подручја. Кроз варош пролази железница на линији Минск—Бабрујск—Гомељ и републички аутопут М1. Историја Насеље се први пут спомиње 1590. године. Одлуком министарства одбране СССР од 1953. Мачулишчи су организовани као војна база затвореног типа, а од 1997. имају административни статус варошице. Демографија Према подацима пописа становништва 2009. у вароши је живело 7.300 становника. Галерија Види још Минска област Мински рејон Минск Референце Спољашње везе Службена веб презентација Минског рејона Детаљнија карта Минског рејона Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (18. јул 2017)
Matjulisjtjy

Matjulisjtjy (vitryska: Мачулішчы, ryska: Мачулищи) är en köping i Vitryssland. Den ligger i voblasten Minsks voblast, i den centrala delen av landet, 14 km söder om huvudstaden Horad Mіnsk. Matjulisjtjy ligger 215 meter över havet och antalet invånare är 8 315. Natur Terrängen runt Matjulisjtjy är platt. Trakten är tätbefolkad. Närmaste större samhälle är Horad Mіnsk, 13,6 km norr om Matjulisjtjy. Se även Stadsliknande samhällen i Minsks voblasć Vitrysslands stadsliknande samhällen Referenser Kommentarer Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Matjulisjtjy.
Мачулищі

Мачу́лищі (біл. Мачу́лішчы) — селище міського типу в Мінському районі, Мінська область, Білорусь; за 10 км на південний схід від Мінська. Селище разом з селами Александрово і Мачулищі входять до складу Мачулищінської селищної ради. Зупинний пункт Мачулищі на лінії Осиповичі I — Мінськ. Історія 1590: перші згадки, шляхетська власність у складі маєтку Гатово. 1600: згадується, як село Мочул, що належить В. Корсаку. 1791: володіння католицької церкви. 1793: в результаті другого розділу Речі Посполитої виявилися у складі Російської імперії. 1858: державна власність. 1897: село в Сеніцькій волості Мінського повіту. 1924–1930: у Мінській окрузі. 1997: село отримало статус селища міського типу. Населення 2006 рік — 8,2 тис. 2008 рік — 8,3 тис. 2012 рік — 8,5 тис. 2021 рік — 9,8 тис. Інфраструктура Населення містечка обслуговують дитячий садок, середня школа, амбулаторія, пошта, стадіон, кілька продуктових і промтоварних магазини, відділення банку (ВАТ «АСБ Беларусбанк»). Економіка На території селищної ради розміщені 72 підприємства різних форм власності. Найбільші підприємства: ВАТ «Агрокомбінат „Мачулищі“», ВАТ «УВТК „Белзв'язокбуд“», ВАТ «Белрахтехніка», ЗАТ «ГВТАМ „Аеромаш“», ВВП «Фері», ВАТ «Древ-контракт», МРЕС. Транспорт Селище міського типу сполучають: автобуси; маршрутне таксі; на зупинному пункті Мачулищі зупиняються електропоїзди другої лінії Мінської міської електрички Мінськ — Руденськ та електропоїзди регіональних ліній економкласу до станцій Мінськ-Пасажирський (Інститут культури), Пуховичі, Осиповичі I, Руденськ та Талька. Військові об'єкти У смт Мачулищі розташовані: 50-та змішана авіабаза ВПС і ППО Білорусі; Північно-Західне оперативне командування; військові частини безпосереднього підпорядкування; військовий аеродром. Пам'ятки Пам'ятники Меморіальний комплекс, присвячений 17 Героям Радянського Союзу, вихованцям місцевої авіачастини. На території селищної ради знаходиться біологічний заказник місцевого значення «Соколиний». Галерея Примітки Джерела Мачулищі // Турыстычная энцыкляпэдыя Беларусі Moczuliszcze (3) // 562 Геаграфічны слоўнік Каралеўства Польскага [Архівовано 9 жовтня 2014 у Wayback Machine.]
Монастир (острів)

Монастир (біл. Манастыр), також відомий як Монастирський, Кляштор, Святий — острів на озері Неспіш в Браславському районі Вітебської області Білорусі. Площа — 0,021 км². В наші дні незаселений. Географія Острів Монастир розташовується на озері Неспіш на відстані 325 метрів на північ від однойменного села і 5 кілометрів на схід Браслава. Сформований льодовиковими відкладеннями. Переважають піщані ґрунти. Береги заростають очеретом, деревами та чагарниками. У центральній частині виділяється кілька долин, куди навесні стікають талі води і формують невеликі тимчасові озера. Історія Назва острова Монастир походить від побудованого на ньому православного чоловічого монастиря Успіння Пресвятої Богородиці, який вперше згадується у 1500 році у зв'язку з передачею монастирю Великою княгинею Оленою Іванівною 15 селян. Після Берестейської унії 1596 року монастир перейшов у підпорядкування Василіянському Чину. У ньому зберігалася ікона Матері Божої Браславської. У 1832 році монастир згорів від блискавки, але ікона вціліла і була перенесена до костелу Різдва Пресвятої Діви Марії (Браслав). У 1930-і роки острів придбав селянин Ізидор Зямець і обробляв тут землю. Пізніше сюди привозили на човнах на пасовище овець, припливали по ягоди. В наші дні острів входить до складу охоронної зони Національного парку Браславські озера. У 2019 році розпочалися археологічні розкопки. Відображення в культурі Монастир на острові на озері Неспіш згадується в романі білоруського письменника Івана Шемякіна «Велика княгиня». Примітки Джерела Браслав и его окрестности: путеводитель / К. Шидловский; фото С. Плыткевич. — Мн., 2006 ISBN 985-6700-02-7 Спасылкі Родны кут: азёрны[недоступне посилання] (біл.) У абдоймах вады: легендарныя беларускія астравы [Архівовано 10 травня 2020 у Wayback Machine.] (біл.)
Урочище «Суха Грядь» (пам'ятка природи)

Уро́чище «Суха́ Грядь» — ботанічна пам'ятка природи місцевого значення в Україні. Розташована в межах Ріпкинського району Чернігівської області, на північ від села Нові Яриловичі і на північний схід від села Скиток. Площа 3,2 га. Статус присвоєно згідно з рішенням Чернігівського облвиконкому від 04.12.1978 року № 529; від 27.12.1984 року № 454; від 28.08.1989 року № 164. Перебуває у віданні ДП «Добрянське лісове господарство» (Новояриловицьке л-во, кв. 3). Статус присвоєно для збереження частини лісового масиву з високопродуктивними насадежнями сосни. Джерела Державний кадастр територій та об'єктів природно-заповідного фонду України станом на 01.01.2013; (516. Урочище «Суха Грядь») Новояриловицьке лісництво
Institute of Mathematics (National Academy of Sciences of Belarus)

The Institute of Mathematics of the National Academy of Sciences of Belarus is headquartered in Minsk, with a division in Gomel. History The institute was stablished in 1959 on the basis of mathematical laboratories and the laboratory of electronic computers of the Institute of Physics and Mathematics of the BSSR Academy of Sciences. Initially its name was the Institute of Mathematics and Computer Technics of the Academy of Sciences of the BSSR. Departments As of 2024 the Institute has the following departments: Algebra Computational Mathematics and Mathematical Modelling Differential Equations Finite Croup Theory and Applications (in Gomel) Nonlinear and Stochastic Analysis Directors Nikolay Yerugin (1959-1977) Vladimir Platonov (1977-1992) Ivan Gaishun (1992-2018) References
Институт математики НАН Беларуси

Институт математики Национальной академии наук Беларуси находится в Минске, а его подразделение — в Гомеле. Учреждение, переименования Институт был основан в 1959 году в соответствии с постановлением Совета Министров Белорусской ССР от 20 мая 1959 года № 355 «Об организации Института математики, вычислительной техники с вычислительным центром при нём Академии наук БССР» на основе математических лабораторий и лаборатории электронных вычислительных машин Института физики и математики Академии наук БССР . Первоначально он назывался Институтом математики и вычислительной техники Академии наук БССР. С 1965 года – Институт математики АН БССР. Дальнейшие изменения названия института были связаны с изменением названия Академии наук. Отделы По состоянию на 2024 год в институте есть следующие отделы:. Алгебра. Вычислительная математика и математическое моделирование. Дифференциальные уравнения. Теория конечных групп и её приложения (в Гомеле). Нелинейный и стохастический анализ. Известные сотрудники В институте работают: академики Н.А. Изобов, В.И. Корзюк, члены-корреспонденты В.В. Гороховик, П.П. Матус; Ранее трудились: академики Е.А. Барбашин, Н.П. Еругин (директор с 1959 по 1977 г.), В.И. Крылов, В.П. Платонов (директор с 1977 по 1992 г.), В.Г. Спринджук, Д.А. Супруненко, С.А. Чунихин, И.В. Гайшун (директор с 1992 по 2018 г.), В.И. Янчевский. члены-корреспонденты Э.И. Грудо, А.Е. Залесский, Е.А. Иванов, Л.Я. Янович, Ф.М. Кириллова. Международное научное сотрудничество Институт поддерживает деятельные творческие связи с ведущими научными учреждениями во многих странах мира (Германия, Франция, Бельгия, Россия, Грузия, Украина, Греция, Италия, Польша, Австрия, Китай, США, Великобритания, Дания, Швейцария, Чехия, Сербия, Япония, Болгария), является организатором ряда международных конференций, школ, симпозиумов. Издания института Журнал "Труды Института математики НАН Беларуси". Входит в «Перечень научных изданий Республики Беларусь для опубликования результатов диссертационных исследований» по физико-математическим наукам (в области математики). Выходит два раза в год. Награды и премии сотрудников Достижения учёных института отмечены Ленинской премией (1978), Государственной премией СССР (1970, 1972), Государственными премиями БССР (1974, 1978, 1982), Государственной премией Республики Беларусь (1998, 2000, 2004), премией Совета Министров СССР (1986), премиями Ленинского комсомола (1970, 1987) и Ленинского комсомола Белоруссии (1976, 1984, 1990), премиями НАН Беларуси (1993, 1995) . Ссылки ИМ НАНБ (сетевая страница) Примечания
Дом вице-губернатора (Минск)

Дом вице-губернатора — историческое здание XVIII—XIX веков в Минске, памятник архитектуры (номер 711Е000001). Расположен по адресу: Революционная улица, дом 3. История Первоначальное здание было построено в 1745 году как часть крупного комплекса коллегиума иезуитов. В конце XVIII — начале XIX века дом перестроен в стиле классицизма для размещения резиденции минского вице-губернатора по проекту архитектора Фёдора Крамера. В то время это было одноэтажное здание на высоком цокольном этаже. В 1873 году дом пострадал от пожара, был восстановлен. На рубеже XIX—XX веков первый этаж использовался под жильё, в цокольном этаже находились разные магазины. В 1924 году дом был реконструирован в стиле неоклассицизма с надстройкой второго этажа по проекту архитектора Алексея Денисова. В 1932—1941 гг. в здании находился Комитет по радиовещанию, с 1933 года называвшийся Комитетом радиоинформации и радиовещания при СНК БССР. Во время Великой Отечественной войны здание не пострадало. В 1950-е годы при очередной реконструкции здание частично утратило декор. В конце XX века при реставрации, проведённой архитектором Людмилой Ивановой, облик здания возвращён к состоянию на 1924 год. В настоящее время в доме располагается центральный аппарат ГУБОПиК. Архитектура Здание оформлено в стиле неоклассицизма с элементами модерна. Композиция фасада симметричная. Двухэтажное здание завершается возвышенной частью в виде треугольного щита. Вход декорирован двумя круглыми колоннами. Оконные проёмы прямоугольные, без наличников. В центре фасада на первом этаже окна сдвоенные. Примечания
Спутник (микрорайон Могилёва)

Спутник (бел. Спадарожнік) — микрорайон в Ленинском районе города Могилёва. Географическое положение Располагается в западной части города, на крупной улице Якубовского, в пол-километре от Печерского озера. На микрорайон «Спутник» курсируют маршрутные такси и автобусы. Ссылки Официальный сайт Могилёвского горисполкома Официальный сайт Администрации Ленинского района г. Могилёва
Дом Монюшко

Дом Моню́шко (также дом Френкеля) — историческое здание XVIII века в Минске, памятник архитектуры и истории (номер 711Е000001). Расположен по адресу: Интернациональная улица, дом 21 (также улица Энгельса, дом 3). История Дом впервые обозначен на плане 1797 года. В конце XVIII века участок с домом принадлежал помещикам Ратынским, которые в 1810 году продали его минскому городскому голове Николаю Гайдукевичу. По его заказу в 1819 году дом перестроен и стал трёхэтажным (по другим данным, третий этаж надстроен лишь в начале XX века). Большая часть помещений в обновлённом доме была жилой, на первом этаже были магазины. Композитор Станислав Монюшко жил в этом доме с 1830 по 1831 гг. В 1855 году наследники Гайдукевича продали дом помещику Михаилу Карказевичу. В доме находился книжный и нотный магазин, принадлежавший Александру Валицкому, первому биографу Монюшко. Во второй половине XIX века к дому пристроен двухэтажный корпус вдоль Волоцкой (ныне Интернациональной) улицы. В конце XIX века домами владели Моисей Заблудовский и Леон Френкель. Френкелям дом принадлежал до 1920 года. В советский период дом использовался под жильё. Архитектура Кирпичное трёхэтажное здание построено в стиле классицизма. В плане здание имеет Г-образную форму, композиция фасада несимметричная. Оконные проёмы имеют простую прямоугольную форму. Окна второго этажа снабжены простыми наличниками и сандриками. Со стороны Интернациональной улицы здание имеет два балкона. Со двора стены поддерживают три массивных контрфорса. Примечания
St Andrew's Church, Slonim

St Andrew's Church (Belarusian: Касцёл Святога Андрэя, Polish: Kościół św. Andrzeja) in Slonim is a Roman Catholic church built in 1775, a monument of Belarusian cultural heritage. Description In 1490 the king Casimir IV Jagiellon constructed the first wooden Catholic church in Slonim. It was consecrated in 1493 and worked until the Russo-Polish war of 1654-1667 when it was destroyed by fire. After that catholic masses in Slonim were served in a small chapel. The construction of a new stone church started in 1770 and lasted five years. The new building was completed and consecrated in 1775. The church has 14 meters high nave and two small sacristies on both sides of the chancel. The facade is supported by two symmetrical towers. Statues of St Peter and St Paul are placed in the niches near the main entrance. The main altar is decorated in Rococo style. The church was almost destroyed during World War I but reconstructed after the war. After World War II Slonim became a part of the USSR and was soon closed by order of the Soviet government. The building was used as a food storage facility. After the dissolution of the Soviet Union and restoration of Catholicism in Belarus, the church was returned to the local parish, reconstructed and re-opened in 1993. References Sources
Iglesia de San Andrés (Slonim)

La iglesia de San Andrés (en bielorruso: Касцёл святога Андрэя апостала; en polaco: Kościół św. Andrzeja) es un edificio religioso que pertenece a la Iglesia católica y se localiza en Slonim, Bielorrusia.​ Historia En 1490, el rey Casimiro IV Jagellón construyó la primera iglesia católica de madera en Slonim. Fue consagrada en 1493 y funcionó hasta la guerra ruso-polaca de 1654-1667, cuando fue destruida por un incendio.​ Después de eso, las misas católicas en Slonim se celebraban en una pequeña capilla. La construcción de una nueva iglesia de piedra comenzó en 1770, promovida por el obispo de Livonia Jan Stefan Giedroyc, y duró cinco años. El nuevo edificio en barroco de Vilna fue terminado y consagrado en 1775. La iglesia fue casi destruida durante la Primera Guerra Mundial, pero reconstruida después de la guerra. En 1921 se inició la renovación de la iglesia con fondos de la Oficina Estatal de Reconstrucción de Polonia, pero se interrumpió en 1923 por falta de fondos. Después de la Segunda Guerra Mundial, Slonim pasó a formar parte de la URSS y pronto fue cerrada por orden del gobierno soviético. El edificio se utilizó como almacén de alimentos.​ Tras la disolución de la Unión Soviética y la restauración del catolicismo en Bielorrusia, la iglesia fue devuelta a la parroquia local, reconstruida y reabierta en 1993. Arquitectura La iglesia tiene una nave de 14 metros de altura y dos pequeñas sacristías a ambos lados del presbiterio. La fachada está sostenida por dos torres simétricas; las estatuas de San Pedro y San Pablo están colocadas en los nichos cerca de la entrada principal. El altar mayor está decorado en estilo rococó. Galería Referencias Enlaces externos
Церковь Святого Апостола Андрея (Слоним)

Костел святого апостола Андрея (бел. Касцёл святога Андрэя апостала) — католический храм в городе Слоним, Беларусь). Относится к Слонимскому деканату Гродненского диоцеза. Памятник архитектуры в стиле барокко, построен в 1770—1775 годах. История В 1490 году по инициативе короля Казимира IV Ягелло в Слониме было начато строительство деревянного католического храма, тремя годами позже его освятили. Храм был разрушен во время русско-польской войны 1654-1667 годов, после этого католические богослужения в Слониме проходили в небольшой часовне. В 1770 году было начато строительство большого каменного храма в стиле позднего виленского барокко, в 1775 году строительство было закончено, а храм освящён. В годы первой мировой войны церковь сильно пострадала, была восстановлена в послевоенные годы. После второй мировой войны Слоним оказался в составе СССР, храм был закрыт и использовался как соляной склад. После распада СССР и восстановления католических структур в Беларуси в начале 90-х годов церковь была возвращена католической общине. После длительной реставрации храм был повторно освящён в 1993 году. Архитектура Храм святого апостола Андрея — однонефный, прямоугольный в плане, с небольшими квадратными ризницами по бокам от пресвитерия. Высокий неф (высота — 14 м) перекрыт цилиндрическими сводами и освещён арочными окнами. По бокам фасада расположены симметричные башни, которые поставлены под углом к плоскости фасада. В нишах над входом помещены деревянные скульптуры апостолов Петра и Павла. В интерьере храма выделяется главный алтарь, богато декорированный в стиле рококо. Стены украшены росписью и лепниной. Литература Архітэктура Беларусі: Энцыклапедычны даведнік. — Мн.: БелЭН, 1993. — 620 с. ISBN 5-85700-078-5 Кулагін А.М. Эклектыка. Архітэктура Беларусі другой паловы XIX — пачатку XX ст. — Мн.: Ураджай, 2000. — 304 с. іл. ISBN 985-04-0350-0 Ссылки Глобус Беларуси Архивная копия от 24 февраля 2018 на Wayback Machine radzima.org
Костел Святого Андрія (Слонім)

Костел Святого Андрія — фарний костел Св. Андрія апостола, пам'ятка архітектури пізнього бароко і рококо в місті Слонім, Білорусь. Історія 1490 — з ініціативи короля Казимира IV Ягайло в місті розпочато будівництво дерев'яної церкви. Вона стала першою значною фундацією в місті. 1493 — церкву висвятили. 1593 — через 100 років фундацією слонімського старости Лева Сапеги парафія отримала землі, де розмістили шпиталь, школу, будинок причту та цвинтар. В роки війни з Московією (1655—1661) костел поруйновано, службу божу правили в старій каплиці. 1775 — нині існуючий костел створено з ініціативи ксенза Франциска Анцути та віленського єпископа Гедройца. В роки 1-ї світової війни (1914—1918) костел зазнав пошкоджень і був відновлений у повоєнні роки. По війні 1941—1945 р. територія відійшла до СРСР, костел зачинили і радянська влада перетворила приміщення на комору солі. 1990 — розпочата реставрація костелу, якого повернули релігійній громаді. Опис споруди Однонавний, зального типу. Склепіння — циліндричні, сягають позначки 14 метрів. Вівтар архітектурний у вигляді порталу з подвоєними бічними колонами та розірваним фронтоном. Серед вівтарних скульптур — янголи і святі. На аркаді з північного боку — хори. Інтер'єр прикрашено фресками, які реставорано в 1990—1993 рр. Західний фасад хвилястий, двоярусний, оздоблений пілястрами і нішами для скульптур. Середня частина завершена складним, бароковим фронтоном. Філурний бароковий фронтон облямований круглими вежами в стилі рококо з бароковими дахами. Бічні фасади прикрашають високі напівциркульні вікна та пілястри, стіни — завтовшки 1,85 м. На даху — сигнатурка. Галерея Джерела А. М. Кулагін, Каталіцкія храмы на Беларусі, Мінск, Беларуская Энцыклапедыя, 2000 Див. також Архітектура Білорусі Бароко в Речі Посполитій Віленське бароко Ян Марія Бернардоні Палаци і замки Білорусі