NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Mamony

Mamony (biał. Мамоны, ros. Мамоны) – wieś na Białorusi, w obwodzie mińskim, w rejonie mołodeckim, w sielsowiecie Połoczany. Historia W czasach zaborów w gminie Połoczany, w powiecie oszmiańskim, w guberni wileńskiej Imperium Rosyjskiego. W 1866 roku liczyła 40 dusz rewizyjnych. W latach 1921–1945 wieś leżała w Polsce, w województwie wileńskim, w powiecie wołożyńskim, a od 1927 w powiecie mołodeckim, w gminie Połoczany. W 1931 w 18 domach zamieszkiwało 100 osób. Wierni należeli do parafii rzymskokatolickiej i prawosławnej w Lebiedziewie. Miejscowość podlegała pod Sąd Grodzki w Mołodecznie i Okręgowy w Wilnie; właściwy urząd pocztowy mieścił się w Połoczanach. Przynależność państwowa i administracyjna 1575–1793 I Rzeczpospolita 1793–1917 Imperium Rosyjskie, gubernia wileńska, powiat oszmiański 1917–1919 Rosyjska FSRR 1919–1920 Polska, Zarząd Cywilny Ziem Wschodnich, okręg wileński, powiat oszmiański 1920–1920 Rosyjska FSRR 1920–1945 Polska województwo: okręg nowogródzki (1920–1921) nowogródzkie (1921–1927) wileńskie (od 1927) powiat: wołożyński (1920–1927) mołodecki (od 1927) 1945–1991 ZSRR, Białoruska SRR od 1991 Białoruś Uwagi Przypisy Bibliografia Mamony, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 2: Januszpol – Wola Justowska, Warszawa 1902, s. 299 . Mamony na mapie WIG Witold Sienkiewicz, Elżbieta Olczak: Dzieje Polski. Atlas ilustrowany. Warszawa: Demart SA, 2007. ISBN 978-83-7427-363-3.
Мамони

Мамони (біл. вёска Мамоны) — село в складі Молодечненського району Мінської області, Білорусь. Село підпорядковане Полочанській сільській раді, розташоване в західній частині області. Джерела «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 1. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2010. — 736 с.: іл. ISBN 978-985-11-0302-3. «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 2. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2011. — 464 с.: іл. ISBN 978-985-11-0554-6. «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 3. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2012. — 624 с.: іл. ISBN 978-985-11-0636-9. Посилання Вебресурс Молодечненського району [Архівовано 9 червня 2013 у Wayback Machine.] Каталог сіл Молодечненського району [Архівовано 4 липня 2013 у Wayback Machine.]
Milcza (rejon wilejski)

Milcza (biał. Мільча; ros. Мильча) – wieś na Białorusi, w obwodzie mińskim, w rejonie wilejskim, w sielsowiecie Dołhinów. Historia W czasach zaborów w powiecie wilejskim, w guberni wileńskiej Imperium Rosyjskiego. W latach 1921–1945 wieś leżała w Polsce, w województwie wileńskim, w powiecie wilejskim, w gminie Dołhinów. Według Powszechnego Spisu Ludności z 1921 roku zamieszkiwało tu 535 osób, 10 było wyznania rzymskokatolickiego, 506 prawosławnego a 19 mojżeszowego. Jednocześnie 23 mieszkańców zadeklarowało polską, 512 białoruską przynależność narodową. Były tu 94 budynki mieszkalne. W 1931 w 100 domach zamieszkiwały 602 osoby. Wierni należeli do parafii rzymskokatolickiej w Dołhinowie i miejscowej prawosławnej. Miejscowość podlegała pod Sąd Grodzki w Dołhinowie i Okręgowy w Wilnie; właściwy urząd pocztowy mieścił się w Dołhinowie. W okresie międzywojennym umiejscowiona była tu strażnica KOP „Milcza”. W 1932 roku obsada strażnicy zakwaterowana była w budynku KOP. W wyniku napaści ZSRR na Polskę we wrześniu 1939 miejscowość znalazła się pod okupacją sowiecką. 2 listopada została włączona do Białoruskiej SRR. Od czerwca 1941 roku pod okupacją niemiecką. W 1944 miejscowość została ponownie zajęta przez wojska sowieckie i włączona do Białoruskiej SRR. W latach 1940 – 1977 stolica sielsowietu Milcza. Od 1991 w składzie niepodległej Białorusi. Uwagi Przypisy
Мильча (Минская область)

Мильча (бел. Мільча) — деревня в Вилейском районе Минской области Белоруссии, в составе Долгиновского сельсовета. Население 262 человека (2009). История В 1921—1939 годах деревня в составе гмины Долгиново Виленского воеводства Польской Республики. В межвоенный период (1923—1939) здесь располагалась сторожевая башня KOP "Мильча". География Мильча находится в 10 км к северо-востоку от центра сельсовета агрогородка Долгиново и в 50 км к северо-востоку от центра города Вилейка. Мильча расположена на восточной окраине Вилейского района близ границ с Логойским районом и с Докшицким районом Витебской области. В 2 км к югу протекает река Вилия. Деревня соединена с Долгиновым и с окрестными деревнями местными дорогами. Население 1921 год — 535 жителей, 94 домов. 1931 год — 602 жителей, 100 домов. Достопримечательности Православная церковь Рождества Богородицы (1865). Построена в конце XIX века в русском стиле. Включена в Государственный список историко-культурных ценностей Республики Беларусь Православная часовня Придорожная часовня Галерея Примечания Ссылки Мильча на сайте globustut.by Архивная копия от 5 марта 2016 на Wayback Machine Мильча на сайте radzima.org
Мильча (Вілейський район)

Мильча (біл. вёска Мільча) — село в складі Вілейського району Мінської області, Білорусь. Село підпорядковане Довгинівській сільській раді, розташоване в північній частині області. Історія У 1921–1945 роках застінок знаходилось у Польщі, у Вільнюській воєводстві, Вілейського повіту, гміні Довгиново. У міжвоєнний період тут містилася гауптвахта Корпусу Охорони Кордону (KOP) Населення 1921 рік - 535 люди, 94 будинки. 1931 рік - 602 люди, 100 будинки. Примітки Джерела «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя.» Т.6, Менска вобласьць/С. В. Марцэлеў; Рэдкалегія: Г. П. Пашкоў (галоўны рэдактар) і інш. — Мн.: Белэн Посилання Інформація про Вілейський район Каталог сіл Вілейського району [Архівовано 4 липня 2013 у Wayback Machine.]
Трилесино (Дрибинский район)

Триле́сино (бел. Трыле́сіна) — агрогородок в составе Первомайского сельсовета Дрибинского района Могилёвской области Республики Беларусь. Административный центр Первомайского сельсовета. Статус агрогородка присвоен 4 мая 2012 года. История Впервые Трилесино упоминается в 1636 году как село Бордиловского войтовства Могилевской экономии Оршанского уезда. В середине XIX века Трилесино являлось центром поместья А. Пересвет-Солтана, позже — пани М. Хлюдинской. В помещичью усадьбу входили 2 фольварка, село, 5 деревень, 4 мельницы, кузня, кирпичный завод и винокурня. В 1922 году в бывшем поместье была организована сельскохозяйственная артель «Просвещение». Спустя 8 лет в хозяйстве действовали водяная мельница, гончарное, маслосыродельное и кирпичное предприятия, колхоз «Майский день» (с 1950 года — колхоз «Красный Богатырь», с 1957 года — совхоз «Первомайский»), 7-летняя школа. Население 1999 год — 1369 человек 2010 год — 1247 человек 2018 год — 1589 человек Памятные места Воинский мемориал Природный памятник «Трилесинские исполины» «Трилесинские исполины» — памятник природы, находящийся в Трилесино. Это группа старинных деревьев, которая состоит из дубов, лип, осин и тополей. Некоторые из этих деревьев имеют возраст до 200 лет. Все они на площади 3,3 га в 1997 году взяты под опеку инспекцией природных ресурсов и охраны окружающей среды. Также они включены в природно-заповедный фонд Могилёвской области местного значения. Галерея См. также Первомайский сельсовет Дрибинский район Примечания Літаратура Беларуская энцыклапедыя: У 18 т. Т. 15: Следавікі — Трыо / Рэдкал.: Г. П. Пашкоў і інш. — Мн. : БелЭн, 2002. — Т. 15. — 552 с. — 10 000 экз. — ISBN 985-11-0035-8. — ISBN 985-11-0251-2 (т. 15). Ссылки Населённые пункты Республики Беларусь Национальное кадастровое агентство Республики Беларусь Государственный комитет по имуществу Республики Беларусь
Мурована

Мурована (бел. Мурава́на; транслит.: Muravana) — деревня в Беларуси в Берестовицком районе Гродненской области, в составе Олекшицкого сельсовета, примерно в 13 км к северо-западу от Большой Берестовицы. История В середине XVI века, в 1569 году, эти владения принадлежали Остафию Воловичу. От него перешли к его зятю Северыну Бонеру, который их продал Юзефу Карпу (пол. Józef Karp). В руках семьи Карпов они оставались до 1750 года, когда были проданы Тадеушу Юндзиллу и оставался в руках его семьи до 1858 года, пока правнучка Тадеуша, Мария Юндзилл (1827—1858), не вышла замуж за Станислава Солтана (1822—1897). Его внук Георгий Солтан (1893—1960) был последним собственником Мурованы до 1939 года. После третьего раздела Речи Посполитой в 1795 году Мурована, ранее принадлежащая Троксому воеводству Речи Посполитой, оказалась на территории Гродненской губернии Российской Империи. После стабилизации польско-советской границы в 1921 году Мурована вернулась в Польшу, оказавшись в гмине Мала Бжостовица в Гродзенском повяте Белостокского воеводства. С 1945 года — в СССР, с 1991 года — на территории Республики Беларусь. В 2009 году деревня насчитывала 377 жителей. Старый дворец Находящуюся сегодня в руинах усадьбу начал строить Тадеуш Юндзилл, а закончил его сын от второго брака, Францишек (1750—1818). Первоначально усадьба состояла из трёх частей, однако в первой половине XIX века боковые крылья были снесены, и остался только основной корпус. Это было кирпичное, двухэтажное здание с подвальными помещениями, девятиосное, покрытое гладкой двускатной крышей. Арочный портик помогал удерживать балкон с балюстрадой. Перед портиком был круглый газон с цветочными грядками. На некотором расстоянии от него находились въездные ворота, состоящие из четырёх колонн с коническими пиками. С обеих сторон ворот стояли две хозяйственные постройки (конюшня и хлев), а по обе стороны здания усадьбы были построены два кирпичных, одноэтажных флигеля. С садовой стороны к зданию прилегала терраса, от которой ступени вели к занимающему несколько гектаров парку. В нём были три аллеи, оканчивающиеся на берегу большого пруда, с островом посередине, связанного с несколькими меньшими садками. Разные виды деревьев в парке постепенно переходили в нерегулярный лес. Станислав Солтан перестроил дом: на обоих скатах крыши были пробиты четыре прямоугольные люкарни. Со стороны фронта имели привлекательный вид, со стороны сада — более простой, характерный для жилых помещений. Большой зал занимал оба тракта в конце правого крыла. Здание усадьбы пережило Вторую мировую войну. После войны было превращено в профучилище. Ещё в 90-е годы XX века в ней обучались трактористы. С тех пор здание находится в опустошении и разрушается. Сегодня представляет собой руину. Владения в Муровине были описаны в 3 томе «История резиденций на давних окраинах Речи Посполитой» Романа Афтанази. Примечания Ссылки Падарожжа Дылетанта. Вёска Муравана Бераставіцкага раёна Гродзенскай вобласці — фильм об истории и современном состоянии имения в Муроване (бел.)
Мурована (Берестовицький район)

Мурована (біл. Муравана) — село в складі Берестовицького району Гродненської області, Білорусь. Село підпорядковане Олекшицькій сільській раді, розташоване у західній частині області. Примітки Література (біл.) Назвы населеных пунктаў Рэспублікі Беларусь / І. А. Гапоненка і інш.; пад рэд. В. П. Лемцюговай. — Мінськ : Тэхналогія, 2004. — ISBN 985-458-098-9.
Новые Грядки

Новые грядки (бел. Новыя градкі) — микрорайон в составе Жодино. До 2015 года деревня в Смолевичском районе. История До 12 ноября 1957 года деревня входила в состав Плисского сельсовета, до 2015 года в составе Жодинского сельсовета. В 2015 году включена в состав города Жодино, где стала микрорайоном. Климат Климат здесь умеренный, с теплым летом и мягкой зимой. Средняя температура января минус 6,8 °С, июля плюс 17,5 °С. Зимой дуют южные ветры, а летом восточные и северо-восточные. Средняя скорость ветра 3 м/с. Годовое количество осадков 550—650 мм. Населения Как деревни: 1999 — 20 жителей 2009 — 21 житель Примечания
Нові Грядки

Нові Грядки (біл. вёска Новые Грядзькы) — село в складі Смолевицького району Мінської області, Білорусь. Село підпорядковане Жодинській сільській раді, розташоване в центральній частині області. Джерела «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 1. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2010. — 736 с.: іл. ISBN 978-985-11-0302-3. (біл.) «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 2. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2011. — 464 с.: іл. ISBN 978-985-11-0554-6. (біл.) «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 3. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2012. — 624 с.: іл. ISBN 978-985-11-0636-9. (біл.) Див. також Адміністративний поділ Білорусі Список міст Білорусі Селища міського типу Білорусі Райони Білорусі Посилання Офіційний вебресурс Смолевицького району Про міста і села Смолевицького району
Pychowczyce

Pychowczyce (biał. Пыхоўчыцы; ros. Пыховчицы) – wieś na Białorusi, w obwodzie grodzieńskim, w rejonie brzostowickim, w sielsowiecie Olekszyce. W dwudziestoleciu międzywojennym wieś leżała w Polsce, w województwie białostockim, w powiecie grodzieńskim, w gminie Brzostowica Mała. Według Powszechnego Spisu Ludności z 1921 roku zamieszkiwały tu 53 osoby, wszystkie były wyznania prawosławnego. Jednocześnie 4 mieszkańców zadeklarowało polską przynależność narodową, a 49 białoruską. Było tu 7 budynków mieszkalnych. Przypisy Bibliografia Pychowczyce, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. IX: Pożajście – Ruksze, Warszawa 1888, s. 327 . Pychowczyce na mapie WIG Witold Sienkiewicz, Elżbieta Olczak: Dzieje Polski. Atlas ilustrowany. Warszawa: Demart SA, 2007. ISBN 978-83-7427-363-3.
Пиховчиці

Пиховчиці (біл. Пыхоўчыцы) — село в складі Берестовицького району Гродненської області, Білорусь. Село підпорядковане Олекшицькій сільській раді, розташоване у західній частині області. Примітки Література (біл.) Назвы населеных пунктаў Рэспублікі Беларусь / І. А. Гапоненка і інш.; пад рэд. В. П. Лемцюговай. — Мінськ : Тэхналогія, 2004. — ISBN 985-458-098-9.
Плиса (Смолевицький район)

Плиса (біл. вёска Пліса) — село в складі Смолевицького району Мінської області, Білорусь. Село підпорядковане Плиській сільській раді, розташоване в центральній частині області. Церква Різдва Богородиці (1905). В селі є три вулиці - Садова, Коптєва та Юрія Гагаріна. Джерела «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 3. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2012. — 624 с.: іл. ISBN 978-985-11-0636-9. (біл.) Див. також Адміністративний поділ Білорусі Список міст Білорусі Селища міського типу Білорусі Райони Білорусі Посилання Офіційний вебресурс Смолевицького району Про міста і села Смолевицького району
Путилове (Логойський район)

Путилове (біл. вёска Пуцілава) — село в складі Логойського району Мінської області, Білорусь. Село підпорядковане Гайнинській сільській раді і розташоване в північній частині області. Джерела «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 1. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2010. — 736 с.: іл. ISBN 978-985-11-0302-3. (біл.) «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 2. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2011. — 464 с.: іл. ISBN 978-985-11-0554-6. (біл.) «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 3. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2012. — 624 с.: іл. ISBN 978-985-11-0636-9. (біл.) Див. також Адміністративний поділ Білорусі Список міст Білорусі Селища міського типу Білорусі Райони Білорусі Посилання Інформація про Логойський район [Архівовано 30 січня 2021 у Wayback Machine.] Каталог сіл Логойського району [Архівовано 2 травня 2013 у Wayback Machine.]
Пуща (Логойський район, Октябрська сільська рада)

Пуща (біл. вёска Пушча) — село (веска) в складі Логойського району розташоване в Мінській області Білорусі, підпорядковане Октябрській сільській раді. Село Пуща розташоване в центрі Білорусі — в північній частині Мінської області - орієнтовне розташування [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]. Джерела «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 1. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2010. — 736 с.: іл. ISBN 978-985-11-0302-3. (біл.) «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 2. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2011. — 464 с.: іл. ISBN 978-985-11-0554-6. (біл.) «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 3. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2012. — 624 с.: іл. ISBN 978-985-11-0636-9. (біл.) Див. також Адміністративний поділ Білорусі Список міст Білорусі Селища міського типу Білорусі Райони Білорусі Посилання Інформація про Логойський район [Архівовано 30 січня 2021 у Wayback Machine.] Каталог сіл Логойського району [Архівовано 2 травня 2013 у Wayback Machine.]
Podbohonniki

Podbohonniki, Podbohoniki, Podbogoniki (biał. Падбагонікі; ros. Подбагоники) – wieś na Białorusi, w obwodzie grodzieńskim, w rejonie brzostowickim, w sielsowiecie Olekszyce. W dwudziestoleciu międzywojennym wieś leżała w Polsce, w województwie białostockim, w powiecie grodzieńskim, w gminie Brzostowica Mała. Według Powszechnego Spisu Ludności z 1921 roku zamieszkiwało tu 218 osób, 1 była wyznania rzymskokatolickiego, 193 prawosławnego a 24 mojżeszowego. 61 mieszkańców zadeklarowało polską przynależność narodową, 150 białoruską a 5 żydowską. Było tu 32 budynki mieszkalne. Przypisy Bibliografia Podbohonniki na mapie WIG Witold Sienkiewicz, Elżbieta Olczak: Dzieje Polski. Atlas ilustrowany. Warszawa: Demart SA, 2007. ISBN 978-83-7427-363-3.
Підбагоники

Підбагоники (біл. Падбагонікі) — село в складі Берестовицького району Гродненської області, Білорусь. Село підпорядковане Олекшицькій сільській раді, розташоване у західній частині області. Примітки Література (біл.) Назвы населеных пунктаў Рэспублікі Беларусь / І. А. Гапоненка і інш.; пад рэд. В. П. Лемцюговай. — Мінськ : Тэхналогія, 2004. — ISBN 985-458-098-9.
Padlesnaja (obwód miński)

Padlesnaja (biał. Падлесная; ros. Подлесная; do 1964 roku Cielatki) – wieś na Białorusi, w obwodzie mińskim, w rejonie mołodeckim, w sielsowiecie Horodziłowo. Obejmuje dawny zaścianek Korniłówka. Historia W czasach zaborów wieś i dobra w gminie Bienica, w powiecie oszmiańskim, w granicach Imperium Rosyjskiego. W 1866 roku wieś liczyła 14 dusz rewizyjnych, dobra należały do Bujków. W latach 1921–1945 wieś i folwark leżały w Polsce w województwie wileńskim, w powiecie oszmiańskim (od 1927 roku w powiecie mołodeckim), w gminie Bienica. W 1931 we wsi w 9 domach zamieszkiwało 58 osób, folwark w 2 domach 24 osoby. Wierni należeli do parafii rzymskokatolickiej w Lebiedziewie. Miejscowość podlegała pod Sąd Grodzki w Mołodecznie i Okręgowy w Wilnie; właściwy urząd pocztowy mieścił się w Bienicy. Przynależność państwowa i administracyjna ? – 1795 I Rzeczpospolita 1795–1917 Imperium Rosyjskie, gubernia wileńska, powiat oszmiański 1917–1919 Rosyjska FSRR 1919–1920 Polska, Zarząd Cywilny Ziem Wschodnich, okręg wileński 1920 Rosyjska FSRR 1920–1922 Litwa Środkowa, powiat oszmiański 1922–1945 Polska województwo: Ziemia Wileńska (1922–1926) wileńskie (od 1926) powiat: oszmiański (1922–1927) mołodecki (od 1927) 1945–1991 ZSRR, Białoruska SRR od 1991 Białoruś Uwagi Przypisy Bibliografia Cielatki, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 1: Abablewo – Januszowo, Warszawa 1900, s. 338 . Cielatki i Korniłówka na mapie WIG Witold Sienkiewicz, Elżbieta Olczak: Dzieje Polski. Atlas ilustrowany. Warszawa: Demart SA, 2007. ISBN 978-83-7427-363-3.
Підлісне (Молодечненський район)

Підлісне (біл. вёска Падлесная) — село в складі Молодечненського району Мінської області, Білорусь. Село підпорядковане Городилівській сільській раді, розташоване в західній частині області. Джерела «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 1. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2010. — 736 с.: іл. ISBN 978-985-11-0302-3. (біл.) «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 2. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2011. — 464 с.: іл. ISBN 978-985-11-0554-6. (біл.) «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 3. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2012. — 624 с.: іл. ISBN 978-985-11-0636-9. (біл.) Див. також Адміністративний поділ Білорусі Список міст Білорусі Селища міського типу Білорусі Райони Білорусі Посилання Вебресурс Молодечненського району [Архівовано 9 червня 2013 у Wayback Machine.] Каталог сіл Молодечненського району [Архівовано 4 липня 2013 у Wayback Machine.]
Chodaki (obwód grodzieński)

Chodaki (biał. Хадакі; ros. Ходаки) − wieś na Białorusi, w obwodzie grodzieńskim, w rejonie smorgońskim, w sielsowiecie Korzenie. Dawniej używana nazwa – Boży Dar. Historia W czasach zaborów wieś w gminie Smorgonie, w powiecie oszmiańskim, w guberni wileńskiej Imperium Rosyjskiego. W 1866 roku liczyła 35 dusz rewizyjnych. Należała do dóbr skarbowych Smorgonie. W 1905 roku liczyła 92 mieszkańców, 215 dziesięcin. W latach 1921–1945 wieś leżała w Polsce, w województwie wileńskim, w powiecie oszmiańskim, w gminie Smorgonie. W 1931 wieś w 20 domach zamieszkiwało 108 osób. Wierni należeli do parafii rzymskokatolickiej i prawosławnej w Smorgoniach. Miejscowość podlegała pod Sąd Grodzki w Smorgoniach i Okręgowy w Wilnie; właściwy urząd pocztowy mieścił się w Smorgoniach. Po II wojnie światowej w granicach Związku Sowieckiego. Od 1991 w niepodległej Białorusi. Przypisy Linki zewnętrzne Chodaki, pow. oszmiański, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 1: Abablewo – Januszowo, Warszawa 1900, s. 311 .
Ходаки (Гродненская область)

Ходаки́ (бел. Хадакі́, пол. Boży Dar) — деревня в Сморгонском районе Гродненской области Белоруссии. Входит в состав Коренёвского сельсовета. Расположена в центральной части района. Расстояние до районного центра Сморгонь по автодороге — около 7,5 км, до центра сельсовета деревни Корени по прямой — порядка 7 км. Ближайшие населённые пункты — Василевичи, Левки, Осиновка. Площадь занимаемой территории составляет 0,6250 км², протяжённость границ 6690 м. Согласно переписи население деревни в 1999 году насчитывало 66 человек. До 2008 года Ходаки входили в состав Белковщинского сельсовета. Через деревню проходит автомобильная дорога местного значения Н6741 Ходаки — Красное. Примечания Ссылки Сморгонский райисполком
Chocienie

Chocienie (biał. Хацені; ros. Хотени) − wieś na Białorusi, w obwodzie grodzieńskim, w rejonie smorgońskim, w sielsowiecie Korzenie. Historia W czasach zaborów wieś w gminie Smorgonie, w powiecie oszmiańskim, w guberni wileńskiej Imperium Rosyjskiego. W 1905 roku liczyła 69 mieszkańców, 217 dziesięcin. W latach 1921–1945 wieś leżała w Polsce, w województwie wileńskim, w powiecie oszmiańskim, w gminie Smorgonie. W 1931 wieś w 21 domach zamieszkiwało 105 osób. Wierni należeli do parafii rzymskokatolickiej w Węsławiniętach. Miejscowość podlegała pod Sąd Grodzki w Smorgoniach i Okręgowy w Wilnie; właściwy urząd pocztowy mieścił się w Smorgoniach. Po II wojnie światowej w granicach Związku Sowieckiego. Od 1991 w niepodległej Białorusi. Do 2008 roku w sielsowiecie Białkowszczyzna. Przypisy
Хотени

Хоте́ни (бел. Хаце́ні, пол. Chocienie) — деревня в Сморгонском районе Гродненской области Белоруссии. Входит в состав Коренёвского сельсовета. Расположена в центральной части района. Расстояние до районного центра Сморгонь по автодороге — около 8 км, до центра сельсовета деревни Корени — порядка 8 км. Ближайшие населённые пункты — Белковщина, Гаути, Затишье. Площадь занимаемой территории составляет 0,0639 км², протяжённость границ 2340 м. Согласно переписи население деревни в 1999 году насчитывало 4 жителя. До 2008 года Хотени входили в состав Белковщинского сельсовета. Через деревню проходит грунтовая автомобильная дорога местного значения Н7989 Хотени — Гаути. Примечания Ссылки Сморгонский райисполком