NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Сукневичі (Логойський район)

Сукневичі — (біл. вёска Сукневічы), село (веска) в складі Логойського району розташоване в Мінській області Білорусі, підпорядковане Октябрській сільській раді. Село Сукневичі розташоване в центральних районах Білорусі, в північній частині Мінської області орієнтовне розташування [Архівовано 11 червня 2020 у Wayback Machine.]. Джерела «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 1. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2010. — 736 с.: іл. ISBN 978-985-11-0302-3. (біл.) «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 2. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2011. — 464 с.: іл. ISBN 978-985-11-0554-6. (біл.) «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 3. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2012. — 624 с.: іл. ISBN 978-985-11-0636-9. (біл.) Див. також Адміністративний поділ Білорусі Список міст Білорусі Селища міського типу Білорусі Райони Білорусі Посилання Інформація про Логойський район [Архівовано 30 січня 2021 у Wayback Machine.] Каталог сіл Логойського району [Архівовано 2 травня 2013 у Wayback Machine.]
Teremtsi

Teremtsi (en ucraïnès: Теремці) és un poble de l'óblast de Kíev, a Ucraïna, que es troba dins de la Zona d'exclusió de Txornòbil i que ser evacuat arràn de l'accident nuclear del 1986. Es troba entre els rius Dnièper i Prípiat, al nord de l'embassament de Kíev. Abans de l'accident nuclear, Teremtsi tenia 463 habitants, i disposava d'un institut, un club i una biblioteca. Tot i estar dins de la zona d'exclusió, l'any 2009 hi vivien 34 persones (samosely). Els nivells de contaminació radioactiva del poble són controlats mitjançant les visites períodiques d'un laboratori mòbil, i diverses fonts coincideixen que el poble mostra baixos nivells de contaminació. Referències
Teremtsi

Teremtsi fue un antiguo asentamiento de Ucrania, desalojado como consecuencia del accidente de Chernóbil de 1986. Está situado entre los ríos Dniéper y Prípiat, al norte del embalse de Kiev (Raión de Ivankiv). Antes del accidente Teremtsi contaba con 463 habitantes, una escuela secundaria, un club y una biblioteca. A pesar de estar dentro de la zona de alienación, el pueblo está relativamente limpio. Según el censo de 2010, 34 personas viven aquí.​ Referencias
Теремці

Теремці — колишнє село в Іванківському районі Київської області України, відселене внаслідок Чорнобильської катастрофи. Історія та географія Розташоване в межиріччі Дніпра та Прип'яті, в колишньому Чорнобильському районі, нині — Вишгородський район Київської області. У 1971 році тут проживало 463 жителі. До аварії була неповна середня школа, клуб, бібліотека та пристань. За часів Богдана Хмельницького Теремці були прикордонним пунктом. На межі 1970-80-х рр. у селі проживало близько 320 мешканців. До 1986 року входило до складу Чорнобильського району і підпорядковувалося Ладижицькій сільській раді. Напередодні аварії на ЧАЕС у селі мешкало 259 мешканців, було 145 дворів. Мешканці села після аварії на ЧАЕС внаслідок сильного радіоактивного забруднення були відселені у село Сукачі (Вишгородський район). Село є одним з найчистіших в зоні відчуження і було відселене внаслідок віддаленості від інших «чистих» регіонів. Село було повністю відселене 4–7 травня 1986 року внаслідок сильного радіоактивного забруднення, спричиненого аварією на ЧАЕС. Офіційно зняте з обліку 19 серпня 1999 року через відсутність постійного населення. Станом на 2020 рік тут проживає 4 мешканці. Після Чорнобильської катастрофи село увійшло до 30-кілометрової зони відчуження. Після ліквідації Чорнобильського району у 1988 році село було включене до складу Іванківського району Київської області, у межах Чорнобильської зони відчуження. Після адміністративно-територіальної реформи 2020 року територія колишнього села увійшла до складу Іванківської селищної територіальної громади Вишгородського району Київської області, у межах Чорнобильської зони відчуження. З кінця лютого до 1 квітня 2022 року село було окуповане російськими військами. Див. також Перелік населених пунктів, що постраждали від Голодомору 1932—1933 (Київська область) Примітки Посилання Інформація про Чорнобильський район Газета «Вісник Чорнобиля», № 46 (1350)[недоступне посилання з липня 2019]
Usiv

Usiv (ukrajinsky Усів) byla vesnice na severní Ukrajině v Ivankivském rajóně. Poblíž řeky Pripjať. Leží 9 kilometrů od města Pripjať, 11 km od jaderné elektrárny Černobyl a 25 km od Černobylu. Leží v Černobylské zóně, do roku 1986 náležela Černobylskému rajónu. Byla opuštěna v důsledku výbuchu jaderné elektrárny Černobyl.
Усів (Чорнобильський район)

Усів — колишнє село в Україні, за 11 км від ЧАЕС та за 25 км від колишнього райцентра — м. Чорнобиль, на лівому березі річки Прип'ять (в її заплаві), в Іванківському районі Київської області. До 1986 року село входило до Чорнобильського району та підпорядковувалося Новошепелицькій сільській раді. Історія Час виникнення села невідомий. 1864 року у 28 дворах мешкало 168 осіб, 1887 року — 254 особи. 1900 року у 63 дворах мешкало 327 мешканців, що займалися здебільшого хліборобством. У селі було 3 вітряки та топчак. Підпорядковувалося Шепелицькій волості. У 1920-30-і роки у селі було відкрито школу. Адміністративно село у 1960-1980-х роках підпорядковувалося Новошепелицькій сільській раді. На межі 1970-80-х рр. у селі проживало близько 180 мешканців. Напередодні аварії на ЧАЕС у селі проживало 159 жителів, було 76 дворів. Після аварії на станції 26 квітня 1986 року село було повністю відселене 2–3 травня 1986 року внаслідок сильного радіоактивного забруднення, спричиненого аварією на ЧАЕС, мешканці переселені в села Рудницьке та Лукаші Баришівського району. Офіційно зняте з обліку 19 серпня 1999 року через відсутність постійного населення. Після Чорнобильської катастрофи село увійшло до 10-кілометрової зони відчуження. Після ліквідації Чорнобильського району у 1988 році село було включене до складу Іванківського району Київської області, у межах Чорнобильської зони відчуження. Після адміністративно-територіальної реформи 2020 року територія колишнього села увійшла до складу Іванківської селищної територіальної громади Вишгородського району Київської області, у межах Чорнобильської зони відчуження. З кінця лютого до 1 квітня 2022 року село було окуповане російськими військами. Джерела Список населенных мест Киевской губернии. К., 1900; Лаврентій Похилевич. Краєзнавчі праці. Видавець О.Пшонківський. Біла Церква, 2007. Офіційне рішення про зняття села з обліку[недоступне посилання з травня 2019] Куда переехали жители эвакуированных населенных пунктов(рос.) Сведения о населении(рос.) Примітки
Чапаєвка (Чорнобильський район)

Чапаєвка (до 1928 року Хоромне, у 1928–1937 рр. Затонське, також згадується як — Чапаївка) — колишнє село в Україні, за 15 км від ЧАЕС та за 26 км від колишнього райцентру — міста Чорнобиль, в Іванківському районі Київської області, на кордоні з Білоруссю. Розташоване на р. Несвіч. До 1986 року входило до складу Чорнобильського району і було центром сільської ради. Історія Час виникнення села невідомий. 1887 року у селі мешкало 472 особи. 1900 року у 120 дворах мешкало 811 мешканців, що займалися здебільшого хліборобством. У селі діяла школа грамоти. У селі було 3 вітряки та топчак. До 1928 року село мало назву Хоромне, до 1937 року мало назву Затонське. Довідкове видання «Історія міст і сіл УРСР» 1971 року подає такі дані про село: «Чапаєвка — село, центр сільської Ради, розташоване за 26 км від районного центру і за 7 км від залізничної станції Посудове. Населення — 644 чоловіка. Сільській Раді підпорядковані населені пункти Городчан і Коцюбинське. Колгосп „Червоне Полісся“ має 1,8 тис. га сільськогосподарських угідь, у тому числі 1 тис. га орної землі. У селі є восьмирічна школа, клуб, бібліотека.» На межі 1970-80-х рр. у селі проживало близько 490 мешканців. Напередодні аварії на ЧАЕС у селі проживав 331 мешканців, було 195 дворів. Після аварії на станції 26 квітня 1986 року село було повністю відселене 4–7 травня 1986 року внаслідок сильного радіоактивного забруднення, спричиненого аварією на ЧАЕС, мешканці переселені у села Людвинівка та Фасова Макарівського р-ну. Офіційно зняте з обліку 19 серпня 1999 року через відсутність постійного населення. Після Чорнобильської катастрофи село увійшло до 30-кілометрової зони відчуження. Після ліквідації Чорнобильського району у 1988 році село було включене до складу Іванківського району Київської області, у межах Чорнобильської зони відчуження. Частина села згоріла під час лісових пожеж у 1992 році. Після адміністративно-територіальної реформи 2020 року територія колишнього села увійшла до складу Іванківської селищної територіальної громади Вишгородського району Київської області, у межах Чорнобильської зони відчуження. З кінця лютого до 1 квітня 2022 року село було окуповане російськими військами. Джерела Список населенных мест Киевской губернии. К., 1900; Чапаєвка [Архівовано 20 грудня 2012 у Wayback Machine.] Лаврентій Похилевич. Краєзнавчі праці. Видавець О.Пшонківський. Біла Церква, 2007. Офіційне рішення про зняття села з обліку[недоступне посилання з травня 2019] Примітки
Янушковичі (Логойський район)

Янушковичі — (біл. вёска Янушковічы), село (веска) в складі Логойського району розташоване в Мінській області Білорусі, є адміністративним центром Янушковицької сільської ради. Село Янушковичі розташоване в центральних районах Білорусі, в північній частині Мінської області - орієнтовне розташування [Архівовано 25 грудня 2018 у Wayback Machine.]. Джерела «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 1. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2010. — 736 с.: іл. ISBN 978-985-11-0302-3. (біл.) «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 2. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2011. — 464 с.: іл. ISBN 978-985-11-0554-6. (біл.) «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 3. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2012. — 624 с.: іл. ISBN 978-985-11-0636-9. (біл.) Див. також Адміністративний поділ Білорусі Список міст Білорусі Селища міського типу Білорусі Райони Білорусі Посилання Інформація про Логойський район [Архівовано 30 січня 2021 у Wayback Machine.] Каталог сіл Логойського району [Архівовано 2 травня 2013 у Wayback Machine.]
Cerkiew Świętej Trójcy w Mirze

Cerkiew Świętej Trójcy (potocznie Troicka) – prawosławna cerkiew parafialna w Mirze na Białorusi, w dekanacie korelickim eparchii nowogródzkiej Egzarchatu Białoruskiego Patriarchatu Moskiewskiego. Cerkiew znajduje się przy ulicy 17 Września. Historia Pierwsza cerkiew prawosławna została zbudowana w latach 1533–1550. Od 1705 cerkiew należała do unickiego klasztoru bazylianów, który ufundował ks. Karol Stanisław Radziwiłł aż do 1824. W 1839 cerkiew zwrócono prawosławnym, lecz parafia miała swą siedzibę w kaplicy Narodzenia Bogurodzicy. Świątynia spłonęła w 1865 i przez kilka lat ją odbudowywano; w 1868 konsekracji obiektu dokonał biskup eparchii mińskiej Michał. W latach 1873–1875 budynek został całkowicie przebudowany – z barokowej cerkwi pounickiej powstała świątynia w stylu bizantyjsko-rosyjskim. W 1875 świątynię ponownie konsekrowano. Przed rokiem 2011 lub 2012 cerkiew była koloru żółtego. Architektura Wygląd zewnętrzny Cerkiew została zbudowana w stylu bizantyjsko-rosyjskim, orientowana, na planie krzyża. Świątynia ma białe ściany, tak samo jak wieża-dzwonnica i kopułki (tylko dolne części). Nad świątynią góruje ośmioboczna dzwonnica-wieża z niebieską kopułą i wzorami ku dolnej części. Wieżę z nawą łączy korytarz, charakterystyczny do cerkwi tego typu. Nawa ma kształt sześcianu, nad częścią nawową jest 5 niebiesko-białych kopułek zwieńczonymi złotymi krzyżami, dach jest spadowy od strony głównej kopuły, blaszany. Cerkiew liczy ok. 15 okien z białymi wyraźnie obwódkami. Apsyda ma 3 wybrzuszenia (zaokrąglenia). Wnętrze We wnętrzu cerkwi znajduje się trzyrzędowy ikonostas. Ponadto na wyposażeniu świątyni pozostają liczne ikony, w tym w kiotach. Przypisy Linki zewnętrzne radzima.org białoruska wersja Царква Святой Тройцы radzima.org polska wersja cerkiew pw. Św. Trójcy hram.by Prawosławna Architektura Białorusi wordpress.com Cerkiew Św. Trójcy w Mirze
Свято-Троицкая церковь (Мир)

Мирская Троицкая церковь ( Мирская Троицкая церковь ) — памятник архитектуры XVI — XIX веков в городе Мир, Беларусь. История Церковь была построена между 1533 и 1550 годами из кирпича. В 1705 году она стала униатским храмом при Василианском монастыре, который был упразднен в 1824 году. В 1839 году храм был устроен по православному обряду. В 1842 году в нем был создан придел во имя Рождества Пресвятой Богородицы. Он был восстановлен после пожара 1865 года (сохранилось наполнение и иконостас) и освящен 9 июня 1868 года архиепископом Минским Михаилом. Здание было полностью перестроено в 1873 году, после чего 25 мая 1875 года вновь освящено. Архитектура Кирпичный пятикупольный храм продольно-осевой композиции включает в себя квадратный основной объем, полукруглую апсиду с ризницей и прямоугольными бабинцами, к которым в плане была пристроена трёхъярусная колокольня (восьмерик на двух четвериках), кирпичный первый этаж, деревянные 2-е и 3-е ярусы, законченной 8-гранной шатровой крышей с главой на глухом барабане. К постройкам 1870-х годов относятся также 5 недействительных куполов над основным объемом. Основной объем перекрыт четырехскатной крышей и имеет декоративный пятиглавое навершие. Апсида перекрыта полуовальной, двухскатной крышей. Окна круглые и прямоугольные с арочными карнизами. Примечания
Каплиця-усипальниця Святополк-Мірських

Каплиця-усипальниця Святополк-Мірських (іноді Спаська каплиця) — пам'ятник архітектури в містечку Мір в Гродненській області Білорусі, в Корелицькому районі. Розташована недалеко від Мірського замку в англійському парку, закладеному наприкінці XIX — початку XX століття. Каплиця-усипальниця була побудована за проектом архітектора Роберта Марфельда в 1904—1910 роках на кошти Клеопатри Святополк-Мірської і освячена на честь святого Миколи Чудотворця. У наступні роки в склепі були поховані шість членів роду Святополк-Мірських. У період Польської республіки завдяки старанням князя Михайла Святополк-Мірського навколо будівлі були висаджені рідкісні хвойні дерева і троянди. З приходом радянської влади церковне майно було розграбовано, частину вдалося перевести в сусідній храм. У повоєнний час в каплиці розмістили зерносховище спиртзаводу. Потім вона довгий час перебувала в запустінні. У 2004 році були розпочаті реставраційні роботи, які були завершені 1 грудня 2008 року, коли двері каплиці були відкриті для відвідувачів. У 2014 році були проведені перші служби: панахида та Божественна літургія. Більшість дослідників відносить каплицю-усипальницю до стилю модерн. З архітектурної точки зору, динамічно-асиметрична композиція будівлі виявилася для свого часу новаторською. Його складовими частинами є притвор, зал каплиці, апсида і домінанта каплиці — висока вежа-дзвіниця. Усипальниця як пластично, так і колористично насичена. Самостійними елементами є герб-картуш Святополк-Мірських і величезне мозаїчне панно із зображенням Христа Вседержителя. Останнє панує в образі каплиці. Усередині будівля складається з двох рівнів — крипти і власне залу для проведення служб. Сама каплиця є вже і малою архітектурною формою Мірського парку. Каплиця-усипальниця Святополк-Мірських входить в Мірський замково-парковий комплекс, який в 2000 році включений до Списку об'єктів Світової спадщини ЮНЕСКО в Білорусі. Мальовниче мозаїчне панно окремо включено до Державного списку історико-культурних цінностей Республіки Білорусь. Примітки
Krošynský selsovět

Krošynský selsovět (bělorusky Крошынскі сельсавет, rusky Крошинский сельсовет) je administrativně-územní jednotka, která se nachází pod správou Baranavického rajónu v Brestské oblasti. Administrativním centrem je obec Krošyn. Historie Dne 26. června 2013 byly k selsovětu (vesnické radě) připojeny sídla zrušeného Pětkavického selsovětu a také část sídel zrušeného Kaŭpěnického selsovětu s obcemi Adachaŭščyna, Hirava, Dubava, Zabroddze, Laŭrynavičy, Jakimavičy. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Крошынскі сельсавет na běloruské Wikipedii.
Selsawet Kroschyn

Der Selsawet Kroschyn, Kroschynski Selsawet (belarussisch Крошынскі сельсавет; russisch Крошинский сельсовет) ist eine Verwaltungseinheit im Rajon Baranawitschy in der Breszkaja Woblasz in Belarus. Das Zentrum des Selsawets ist das Dorf Kroschyn. Der Kroschynski Selsawet umfasst 13 Dörfer und liegt im Osten des Rajons Baranawitschy. Geographie Der größte Fluss auf dem Territorium des Selsawets ist die Schtschara. Persönlichkeiten Pauljuk Bahrym, belarussischer Dichter, geboren im Dorf Kroschyn Orte
Sielsowiet Kroszyn

Sielsowiet Kroszyn (biał. Крошынскі сельсавет, Kroszynski sielsawiet; ros. Крошинский сельсовет) – sielsowiet na Białorusi, w obwodzie brzeskim, w rejonie baranowickim, z siedzibą w Kroszynie. Demografia Według spisu z 2009 sielsowiety Kroszyn i Pietkiewicze zamieszkiwało 2604 osób (łącznie na terytorium współczesnego sielsowietu Kroszyn mieszkało wówczas 3873 osób), w tym 2119 Białorusinów (81,37%), 333 Rosjan (12,79%), 105 Polaków (4,03%), 28 Ukraińców (1,08%), 4 Ormian (0,15%), 11 osób innych narodowości i 4 osoby, które nie podały żadnej narodowości. Do 2019 liczba ludności spadła do 2641 osób. Największymi miejscowościami były wówczas Kroszyn (650 mieszkańców), Ławrynowicze (306 mieszkańców), Hirowo (282 mieszkańców), Podlisiejki (274 mieszkańców) i Pietkiewicze (209 mieszkańców). Liczba ludności żadnej z pozostałych miejscowości nie przekraczała 119 osób. Geografia i transport Sielsowiet geograficznie położony jest na Równinie Baranowickiej, a historycznie na Nowogródczyźnie, we wschodniej części rejonu baranowickiego. Dzieli się na dwie osobne części. Graniczy z Baranowiczami. Największymi rzekami są Szczara i Usza. Przez sielsowiet przebiegają linia kolejowa Moskwa – Mińsk – Brześć oraz drogi: magistralna M1 oraz republikańskie R2, R4 i R91. Historia 26 czerwca 2013 do sielsowietu Kroszyn przyłączono w całości liczący 5 miejscowości sielsowiet Pietkiewicze oraz 6 z 10 miejscowości z likwidowanego sielsowietu Kołpienica. Miejscowości agromiasteczko: Kroszyn wsie: Zniesione miejscowości: Gajewszczyzna Zankiewicze Zankowicze Uwagi Przypisy Bibliografia Publiczna Mapa Katastralna Republiki Białorusi. [dostęp 2025-10-08]. (ros. • biał.).
Крошинский сельсовет

Кро́шинский сельсове́т (бел. Крошынскі сельсавет) — административная единица на территории Барановичского района Брестской области Беларуси. Административный центр — агрогородок Крошин. История В 2012 году часть территории населённых пунктов Гирово, Дубово включены в состав города Барановичи. Состав В состав сельсовета входят 1 агрогородок и 23 деревни: Источник: Примечания Ссылки Крошинский сельский исполком Барановичский райисполком
Крошинська сільська рада

Крошинська сільська́ ра́да (біл. Крошынскі сельсавет) — адміністративно-територіальна одиниця у складі Барановицького району Берестейської області Білорусі. Адміністративний центр сільської ради — село Крошин. Історія 26 червня 2013 року до складу Крошинської сільської ради була включена низка населених пунктів та землі ліквідованої Ковпеницької сільської ради (села Адаховщина, Гірово, Дубово, Заброддя, Лавриновичі, Якимовичі) та усі населені пункти ліквідованої Петковицької сільської ради. Склад ради Населені пункти, що підпорядковувалися сільській раді станом на 2009 рік: Населення За переписом населення Білорусі 2009 року чисельність населення сільської ради становило 1992 особи. Національність Розподіл населення за рідною національністю за даними перепису 2009 року: Примітки
Dana Mall

«Dana Mall» («Дана Молл») — торгово-развлекательный центр в Минске. Один из крупнейших ТРЦ в Беларуси. История Торгово-развлекательный центр «Дана Молл» построен в 2016 году в рамках возведения жилого комплекса «Маяк Минска». Проект реализован совместным обществом с ограниченной ответственностью «Белинте-Роба», входящим в группу компаний Dana Holdings. 2 ноября 2016 года в ТРЦ «Dana Mall» открылись для покупателей гипермаркет торговой сети Green и подземный паркинг. Торжественная церемония открытия всего комплекса, в которой приняли участие главы правительств Беларуси и Сербии Андрей Кобяков и Александр Вучич, состоялась 27 января 2017 года. Описание Длинный красно-зелёный фасад «Дана Молл» с криволинейной поверхностью вытянут вдоль проспекта Независимости. Трёхэтажный торгово-развлекательный центр имеет общую площадь 97 тысяч м², на 2021 год является самым большим ТРЦ в Беларуси. Помимо магазинов, в нём имеется фудкорт, детский развлекательный центр, кинотеатр. Критика Белорусский портал Onliner.by включил торгово-развлекательный центр в свой список десяти худших современных зданий города Минска. Как отмечает доктор искусствоведения Алла Шамрук, он «своим аттрактивным образом, прямолинейной символикой и вызывающим колористическим решением разрушил символическое значение ансамбля 1970-х гг.», выступавшего в качестве «въездных ворот» белорусской столицы. Примечания Литература Локотко А. И. «В музыке летящих ракет...»: (космос в зеркале авангардной архитектуры) = "The music of rockets rushing into the sky...": (the cosmos in the mirror of avant-garde architecture) (рус.). — Минск: Беларуская навука, 2021. — 94 с. — ISBN 978-985-08-2689-3. Республика Беларусь – 25 лет созидания и свершений. В 7 т. (рус.) / М. Н. Антоненко [и др.] ; редсовет: В. П. Андрейченко [и др.]. — Минск: Беларуская навука, 2020. — Т. 4. Агропромышленный комплекс. Архитектура и градостроительство. Беларусь на мировой арене. — 733 с. — ISBN 978-985-08-2534-6. Шамрук А. С. Искусство архитектуры информационной эпохи (рус.) / Национальная академия наук Беларуси, Центр исследований белорусской культуры, языка и литературы, филиал «Институт искусствоведения, этнографии и фольклора имени Кондрата Крапивы». — Минск: Беларуская навука, 2023. — 269 с. — ISBN 978-985-08-2957-3.
Serwecz (dopływ Niemna)

Serwecz (biał. Сэрвач, Serwacz; ros. Сервечь, Sierwiecz) – rzeka na Białorusi, w obwodach brzeskim i grodzieńskim. Lewy dopływ Niemna. Należy do zlewiska Morza Bałtyckiego dorzecza Niemna. Rzeka i dolina Dolina szeroka na 0,3–0,5 km w górnym biegu i 1–1,5 km w środkowym biegu. Terasa zalewowa dwustronna, bagnista lub łąkowa, szeroka na 50–100 m w górnym biegu i 1-2 km przy ujściu. Koryto kręte, częściowo skanalizowane. Wiosną występują na niej powodzie. Znajduje się na niej jezioro zaporowe Kutowszczyzna. Występują w niej takie gatunki jak leszcz, płoć, wzdręga, okoń i szczupak. Przebieg Powstaje z kilku strumieni w pobliżu wsi Sielawicze, w rejonie baranowickim. Początkowo rzeka płynie na wschód, następnie skręcając na północ. Przepływa przez rejon korelicki i na niewielkim odcinku przez rejon nowogródzki, gdzie uchodzi do Niemna. Dopływy Do znaczniejszych dopływów zaliczają się Newda i Ruta. Przypisy Bibliografia Дзяржаўнага цэнтра картографа-геадэзічных матэрыялаў і даных Рэспублікі Беларусь. [dostęp 2023-12-19]. (ros.).
Servatj (vattendrag i Belarus, lat 53,65, long 26,23)

Servatj (vitryska: Сэрвач, ryska: Servech’) är ett vattendrag i Belarus. Det ligger i den centrala delen av landet, 90 km väster om huvudstaden Minsk. Trakten runt Servatj består till största delen av jordbruksmark. Runt Servatj är det ganska glesbefolkat, med 27 invånare per kvadratkilometer. Källor