NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Дом ремесленника (Несвиж)

Дом ремесленника (бел. Дом рамесніка), также известен как Дом на рынке (бел. Дом на рынку) — памятник архитектуры барокко в городе Несвиже Минской области Белоруссии, образец каменного жилого дома начала XVIII века. Расположен по адресу: ул. Чапаева, 4/2. Включён в Государственный список историко-культурных ценностей Республики Беларусь. История Здание возведено в 1721 году на исторической Рыночной площади города. Несмотря на устоявшееся название, достоверно неизвестно, кто являлся владельцем дома. Принято считать, что это был купец или ремесленник в связи с тем, что такое жильё мог построить лишь зажиточный человек. На первом этаже располагались складские помещения и магазины, на втором — жилые комнаты. В XIX веке со стороны двора пристроено помещение. С декабря 1992 по 2015 гг. в реконструированном доме ремесленника находилась детская районная библиотека. Архитектура Двухэтажное прямоугольное в плане здание с полуподвалом. Первый этаж каменный, второй — из деревянных конструкций. Первоначально входил в ансамбль застройки Рыночной площади. Главный торцовый фасад выходит на линию застройки улицы и решён единым фигурным барочным щипцом, который закрывает более узкий этаж с двускатной крышей, с прямоугольными оконными проёмами, расположенными симметрично центральной оси. В центре фасада главный вход, над которым расположен балкон с ажурной металлической литой оградой. Небольшой арочный проём и две маленькие ниши в завершении фасадного щипца отделаны лепниной и декоративными наличниками. Фигурный контур щипца подчёркнут тонким профилированным карнизом. Вход на второй этаж со стороны дворового фасада. Галерея Исторические снимки Современные снимки Примечания Литература Памяць. Нясвіжскi раён: гіст.-дак. хронікі гарадоў і раёнаў Беларусі (бел.) / Г. П. Пашкоў, У. Н. Дражын, Л. Ф. Крупец i iнш. (рэдкал.), С. П. Самуэль (укладальнік). — Минск: Беларуская энцыклапедыя, 2001. — 632 с. — ISBN 985-11-0206-7. Чарняўская Т.І. Дом рамесніка // Збор помнікаў гісторыі і культуры Беларусі. Мінская вобласць / АН БССР. Ін-т мастацтвазнаўства, зтнаграфіі і фальклору; Рэдкал.: С. В. Марцэлеў (гал. рэд.) і інш. — Мн.: БелСЭ, 1987. — С. 96—97. — 308 с.: іл. (бел.) Чарняўская Т.І. Нясвіжскі «Дом на Рынку» // Архітэктура Беларусі: Энцыклапедычны даведнік. — Мн.: БелЭн, 1993. — С. 370. — 620 с.: іл. — ISBN 5-85700-078-5. (бел.) Ссылки Дом ремесленника в Несвиже на Глобус Беларуси Архивная копия от 26 января 2021 на Wayback Machine Дом ремесленника в Несвиже на сайте Radzima.org Дом ремесленника в Несвиже на сайте Планета Беларусь
Дубровское водохранилище (Беларусь)

Дубровское водохранилище (бел. Дубраўскае вадасховішча) — водохранилище в Беларуси, на реке Усяжа при впадении в неё реки Дубровка. Расположено в Смолевичском районе, на границе с Минским районом. Создано в 1983 году. Водохранилище русловое, сезонного регулирования. Используется для водоснабжения и отдыха населения. В 2001 построена малая ГЭС мощностью 0,1 тыс. кВт. Водохранилище является частью Вилейско-Минской водной системы. География Водохранилище расположено в Смолевичском районе, на границе с Минским районом, в 25 км к северо-востоку от Минска. У плотины расположены деревни Прилепы и Кудрищино. Подпор воды распространяется по Усяже на юго-запад до плотины Раубичского водохранилища в деревне Раубичи, и по реке Дубровке на северо-восток до деревни Дуброва. Площадь водосбора 214 км² , местность холмистая, распаханность водосбора 30 %, залесённость 30 %. По берегам зоны отдыха, гостиничный комплекс «Динамо», рядом расположен также республиканский спортивный комплекс «Раубичи». Морфометрия Гидроузел включает земляную плотину, укреплённую железобетонными плитами, водосброс и водозабор. Плотина длиной 800 м, максимальная высота плотины 16,8 м, ширина по гребню 4 м. Монолитный железобетонный водосброс имеет 3 три пролёта шириной по 5,5 м, три донных отверстия, с понуром, многоступенчатым перепадом и рисбермой. Водозабор башенного типа с двумя трубопроводами диаметром 1400 и 1200 мм, с рыбозащитным устройством, устроен на правом берегу у плотины и служит для переброски стока из водохранилища в реку Волма. Площадь водоёма 3,5 км², длина 6,5 км (по руслам Усяжи и Дубровки), максимальная ширина 1,2 км, максимальная глубина 14 м. Средняя ширина — 0,5 км; средняя глубина — 6,2 м. Полный объём воды 22,4 млн. м3, полезный 19,0 млн. м3. Средний годовой сток 41,6 млн. м3. Колебания уровня на протяжении года 8 м. Примечания Литература Калинин М. Ю., Счисленок В. Н., Рутковский П. П., Юревич Р. А., Сиротенко B..E., Фролова Х. Е.·. Водохранилища Беларуси: справочник / М. Ю. Калинин (ред). — Минск: ЦНИИ КИВР, 2005. — 183 с. — ISBN 985-6474-42-6.
Дудуткі

Музейний комплекс стародавніх народних ремесел та технологій «Дудуткі» — це приватний музейний комплекс старовинних білоруських народних ремесел та технологій. Розташований поблизу села Дудичі Пуховицького району Мінської області Республіки Білорусь (40 кілометрів від Мінська) на річці Птич. Історія створення Засновником музею є Євген Домінікович Будінас (1944-2007), який не мав уявлення про давню історію села Дудичі та його дворянську садибу, при створенні на початку 1990-х років музею «Дудуткі». Музей розпочався зі створення центру приватного сільського господарства. Голова видавництва та видавничого центру «Поліфакт» (Мінськ, Білорусь) Євген Будінас звернувся до Пуховицького райвиконкому з проханням виділити йому в цих місцях 162 гектари землі для ведення натурального господарства, що було дозволено рішенням Пуховицького райвиконкому в 1992 році. За власні кошти, видавництво «Поліфакт» насипали грунтові дороги, побудували високовольтну лінію електропередач, провели телефон, побудували свинарник, корівник, придбали худобу, сільськогосподарську техніку та розпочали фермерське господарство. З жовтня 1994 року на базі ферми «Поліфакт», яка приймає перших відвідувачів, створюється приватний Музейний комплекс старовинних народних ремесел та технологій «Дудуткі». Борис Борисович Цітович став головним художнім керівником музейного комплексу. З 1998 року музейний комплекс «Дудуткі» входить до холдингового банку «Трастбанк», поступово оновлюючи та розвиваючи свою музейну базу, що дозволяє просувати не тільки традиційні білоруські народні ремесла, а й побут дворянського маєтку. Профіль і структура музею Музей є розвиненим культурним, освітнім, туристично-рекреаційним центром. На території музейного комплексу знаходиться розвинена інфраструктура: 1) Млин, 2) Будинок візника, 3) Храм (церква), 4) Стіл замовлень, 5) Адміністрація, 6) Кафе «Дудуткі», 7) Сироварня, 8) Птахофабрика, 9) Пивоварня, 10) Бар «Шинок», 11) Літнє кафе, 12) Деревообробна майстерня, 13) Дитячий майданчик, 14) Гончарна майстерня, 15) Авторетро, ​​16) Будинок бортника, 17) Пекарня, 18) Кузня, 19) Етнографічна галерея, 20) Ферма, 21) Конюшня, 22) Фруктовий сад, 23) Музейна поляна, 24) Валяльна майстерня, 25) Майстерня лозоплетіння, 26) Майстерня ткацтва, 27) Майстерня соломоплетіння, 28) Майстерня гончарної справи, 29) Торгові ряди, 30) Готель «Птах», 31) Таверна, 32) Гостьовий будинок з лазнею. Свята та фестивалі Протягом року в «Дудутках» проводяться свята та фестивалі: Масниця Відкриття і закриття сезону («Спадщина Єльських») День Перемоги та День Незалежності Фестиваль вуличних артистів Ковальський пленер Open-air «Купала» Купальський фестиваль «Свято Сонця» Престольні свята Дудутківського храму Фестиваль військово-історичної реконструкції «Наш Грюнвальд» Фестиваль «Етно Млин» Свято «Трьох Спасів» «Різдвяна виставка» Галерея Література Дудзіцкі музей матэрыяльнай культуры // Беларуская энцыклапедыя: У 18 т. / Рэдкал.: Г. П. Пашкоў і інш.. — Мн.: БелЭн, 1998. — Т. 6: Дадаізм — Застава. — С. 254. — 576 с. — ISBN 985-11-0106-0 (т. 6), ISBN 985-11-0035-8.
Копильський районний краєзнавчий музей

Копильський районний краєзнавчий музей (біл. Капыльскі раённы краязнаўчы музей) — музей в місті Копиль, Мінська область, Білорусь. Він був створений рішенням Копильського районного виконавчого комітету 1 грудня 1978 року. Музей розташовується в будівлі колишньої шкіряної майстерні, в якому також починав працювати білоруський письменник та громадський діяч Дмитро Жилунович. Спочатку музей ділив будівлю разом із районним відділком статистики і займав 120 м², але після реконструкції 1997 року він знову відкрився для відвідувачів 14 травня 2000 року і з тих пір займав усю будівлю. В 2000 році музей отримав грант Президента Республіки Білорусь на створення музейної експозиції. Музей двічі перемагав у номінації Мінського обласного виконавчого комітету «Музейна справа» (2004, 2009), а також отримував нагороду «Найкращий музей року». Музейний фонд Основний фонд музею (станом на 2012 рік) складає 24 854 одиниць зберігання та 3 709 науково-допоміжних одиниць (на 2008 рік). Наразі площа експозиційних приміщень складає 195,8 м², виставкової зали — 47 м². До колекцій музею належать: археологічна (1277 одиниць), іконаписна (299 одиниць), народноткацька (225 одиниць), живописна (215 одиниць). Експозиція музею розміщена в трьох залах і поділяється на два тематичні розділи: «Археологічна історія Копильщини з давніх часів до початку XIX ст.» та «Місто Копиль кінця ХІХ — початку XX ст.». У першому представлені знахідки з археологічних розкопок, які проходили в Копилі в 1996—1999, 2004 та 2007 роках. Серед них є єдині у Білорусі бджолині стільники XIII ст., хірургічний ніж XIII ст., навершя шолома XII—ХІІІ ст., арбалетний болт XVI ст., тощо. У другому залі представлена історія Копильського району в XX сторіччі. В третьому залі та коридорі проходять тимчасові виставки. Філіали музею Музей має два філіали: Дом-музей Героя Білорусі Михайла Висоцького в агромістечку Семежава. Цей філіал був відкритий в 2008 році і складається з двох частин: «Рідна хата» та «Творча, академічна і громадська діяльність М. С. Висоцького». Музей етнографії і побуту кінця XIX — початку XX ст. в селі Вялешина-1. Галерея Примітки
Chiesa dell'Immacolata Concezione di Maria a Udzial

La chiesa dell'Immacolata Concezione di Maria a Udział (in bielorusso Касцёл Беззаганнага Зачацця Найсвяцейшай Панны Марыі у Удзела?) è la chiesa parrocchiale nella cittadina di Udział, nella parte settentrionale della Bielorussia, nella diocesi di Vitebsk. Storia Il fondatore della prima chiesa (in legno) e del monastero fu nel 1642 voivoda Mścisław Józef Korsak Głębocki insieme con la sua moglie Marianna Szwejkowska. L'anno successivo, con l'approvazione del re Ladislao IV, arrivarono i francescani, che hanno iniziato l’attività pastorale presso la chiesa (la parrocchia fu fondata più tardi, nel 1727. L'8 novembre 1777 il vescovo Feliks Towiański pose la prima pietra per la costruzione di un nuovo tempio in mattoni. Nel 1791 il vescovo Ignacy Jakub Massalski consacrò la chiesa dedicata all'Immacolata Concezione di Maria. Accanto alla chiesa furono costruiti un monastero e un campanile a due piani. Il complesso della chiesa e del monastero fu circondato da un muro. Quattro lapidi commemorative montate sulle pareti del presbiterio fanno una sorta di "documento in pietra", ricordando la fondazione e gli inizi della chiesa. Dopo la seconda guerra mondiale le autorità sovietiche decisero di chiudere la chiesa (nel 1948) e la adibirono a un magazzino, mentre negli edifici del monastero collocarono una scuola e appartamenti per gli insegnanti. Nel 1989 grazie al comitato ecclesiastico istituito dai parrocchiani, la chiesa fu restituita ai fedeli cattolici. Nel 2002 accanto alla chiesa parrocchiale è stata inaugurata la statua di san Massimiliano Kolbe. Note Bibliografia У Удзеле ўрачыста адзначаць 20-годддзе беларускага Непакалянава – Anniversario francescano (sito in bielorusso) Paolo Fiasconaro OFMConv (a cura di), Andate e annunziate... Presenza dei Frati Minori Conventuali nel Mondo (capitolo Delegazione provinciale in Bielorussia). Centro Missionario Francescano Onlus – FIMP, Roma 2022 Касцёл Беззаганнага Зачацця Найсвяцейшай Панны Марыі і кляштар францысканаў – Storia e foto (sito in bielorusso) Zdzisław Gogola, Dzieje franciszkańskiej Prowincji św. Antoniego i bł. Jakuba Strzemię 1918 – 1939 (libro storico in polacco). Wydawnictwo UNUM, Kraków 2011, ISBN 978-83-7643-072-0 Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa dell'Immacolata Concezione di Maria a Udzial
Kościół Niepokalanego Poczęcia Najświętszej Maryi Panny w Udziale

Kościół Niepokalanego Poczęcia Najświętszej Maryi Panny w Udziale (biał. Касцёл Беззаганнага Зачацця Найсвяцейшай Панны Марыі у Удзела) – kościół parafialny w agromiasteczku Udział w północnej części Białorusi, w diec. witebskiej. Historia Fundatorem pierwotnego, drewnianego kościoła i klasztoru, był w 1642 roku wojewoda mścisławski Józef Korsak Głębocki wraz z małżonką Marianną ze Szwejkowskich. Rok później za potwierdzeniem króla Władysława IV przybyli tu Franciszkanie, którzy pracowali w parafii funkcjonującej od 1727 roku przy kościele. 8 listopada 1777 roku biskup Feliks Towiański położył kamień węgielny pod budowę nowej, murowanej świątyni w stylu barokowym. W 1791 roku biskup Ignacy Jakub Massalski konsekrował kościół pw. Niepokalanego Poczęcia NMP. Obok stanęła dwukondygnacyjna brama-dzwonnica. Zespół kościelno-klasztorny został obwiedziony murem. W 1805 ukończono budowę klasztoru, lecz cztery lata później budynek ucierpiał od pożaru. W 1837 roku fasadę główną i wnętrze przebudowano w stylu późnego klasycyzmu. Swoistym "dokumentem", przypominającym o fundacji i początkach istnienia kościoła, są cztery tablice historyczne, zamontowane na ścianach prezbiterium. Po upadku powstania listopadowego i kasacie klasztoru w 1851, obsługę parafii przejęli księża diecezjalni. W 1948 roku władze sowieckie zamknęły kościół i przeznaczyły na magazyn, natomiast w zabudowaniach klasztornych ulokowały szkołę i mieszkania dla nauczycieli. Współczesność W 1988 roku zawiązał się komitet kościelny i dzięki zabiegom parafian w 1989 roku świątynia została zwrócona katolikom. Oba budynki – kościół i klasztor-plebania – zostały wyremontowane pod kierownictwem ks. prał. Józefa Bułki, który przez kolejną dekadę sprawował w Udziale duszpasterstwo. Franciszkanie powrócili do Udziału w 2000 roku. Obecnie, oprócz głównej świątyni parafialnej w tej miejscowości, pracują też w dwóch okolicznych ośrodkach w Piotrowszczyźnie (Пятроўшчына) oraz Babiczach (Бабічы). W 2002 roku przy kościele odsłonięto pomnik św. Maksymiliana Kolbe. Architektura Murowana świątynia z końca XVIII w. została zbudowana w stylu klasycystyczno-barokowym. Fasada, zwieńczona trójkątnym szczytem, ozdobiona jest pilastrami, niszami oraz gzymsami. Trzynawowe wnętrze świątyni charakteryzuje oszczędny, klasycystyczny styl. W jednym z bocznych ołtarzy umieszczono zabytkowy obraz (z pocz. XVIII w.) Matki Bożej Zwycięskiej w srebrnej, pozłacanej sukience. Galeria Przypisy Bibliografia Parafia Niepokalanego Poczęcia NMP w Udziale na oficjalnej stronie kościoła rzymskokatolickiego na Białorusi (catholic.by) Udział, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XII: Szlurpkiszki – Warłynka, Warszawa 1892, s. 746 . Arturo Giuseppe Saliba OFMConv, I Francescani Conventuali in Russia e Lituania. Documentazione storica (sec. XIII-XX). Convento san Francesco, Rabat – Malta 2002, ISBN 99932-0-186-3 Kościół i klasztor franciszkanów w Udziale na stronie internetowej radzima.org
Церковь Посещения Пресвятой Девы Марии (Трокели)

Церковь Посещения Пресвятой Девы Марии (бел. Касцёл Адведзінаў Найсвяцейшай Панны Марыі) — католический храм в агрогородке Трокели, Гродненская область, Беларусь. Относится к Радунскому деканату Гродненского диоцеза. Памятник архитектуры с элементами барокко и классицизма. Включён в Государственный список историко-культурных ценностей Республики Беларусь. В некоторых источниках называется «костёлом Благовещения Пресвятой Девы Марии». История Католический приход в Трокелях создан в 1500 году, принадлежал ордену иезуитов. В конце XVI века иезуиты привезли из Вильны образ Девы Марии, который с этого времени стал известен как икона Божией Матери Трокельской. В 1656 году во время шведского потопа деревянный костёл в Трокелях был полностью сожжён, однако икона чудом уцелела. История повторилась в 1738 году, когда храм снова сгорел, но икона опять уцелела. Икона почиталась католиками чудотворной, к ней организовывались паломничества. Современное здание храма построено в 1809 году. В 1928 году костёл реставрировался. В 1961 году храм закрыт, возвращён верующим в 1975 году. В 1994 году получил статус епархиального санктуария. В 2009 году Трокельская икона была торжественно коронована кардиналом Казимиром Свёнтеком в присутствии 25 тысяч паломников. Архитектура Храм Посещения построен из дерева, в архитектуре присутствуют черты барокко и классицизма. Здание костёла состоит из трёх одинаковых по высоте срубов — притвора, основной части и апсиды с боковыми низкими ризницами. Основной объём храма и притвор накрыты вальмовыми крышами, а ризницы — двускатными. Венчает храм маленький купол на гранёном барабане. Интерьер храма — зальный. Потолок плоский, над алтарной частью — цилиндрический свод. Над входом находятся хоры на 4 колоннах. Деревянный алтарь выполнен в необарочных формах. Главная достопримечательность храма — икона Богоматери Трокельской. Образ относится к типу Матери Божьей Снежной, был привезён в Трокели около 1595 года из Вильны. Рядом с Богородицей изображён Святой Казимир, покровитель Великого княжества Литовского. Икона выполнена на полотне, имеет размеры 180х100 см, автор неизвестен. К северу от храма стояла деревянная двухъярусная каркасная колокольня (не сохранилась). Литература А. М. Кулагін. Каталіцкія храмы Беларусi. — Мінск: 2008. ISBN 978-985-11-0395-5 Збор помнікаў гісторыі і культуры Беларусі / АН БССР. Ін-т мастацтвазнаўства, этнаграфіі і фальклору; Рэд. кал.: С. В. Марцэлеў (гал. рэд.) і інш. — Мн.: БелСЭ, [1984—1988]. Примечания Ссылки Костёл на сайте Католической церкви в Белоруссии Костёл на сайте globustut.by Архивная копия от 8 августа 2015 на Wayback Machine Костёл на сайте radzima.org slowo.grodnensis.by Коронация иконы Матери Божьей Трокельской Архивная копия от 18 июня 2015 на Wayback Machine
Kościół Matki Bożej Fatimskiej i św. Jozafata Kuncewicza w Szumilinie

Kościół Matki Bożej Fatimskiej i św. Jozafata Kuncewicza w Szumilinie – kościół parafialny w Swietłosielsku koło Szumilina. Jest to Sanktuarium Matki Bożej Fatimskiej. Historia W okresie ZSRR rozpoczęto w tym miejscu budowę domu kultury. W 2001 r. z inicjatywy pierwszego biskupa witebskiego Władysława Blina na fundamentach niedokończonego, popadającego w ruinę budynku, wzniesiono świątynię katolicką według planów oblata o. Alfonsa Kupki. Kościół ustanowiono diecezjalnym sanktuarium Matki Bożej Fatimskiej. Przed sanktuarium ustawiono z inicjatywy polskich motocyklistów pomnik św. Jana Pawła II. Przypisy Bibliografia Parafia Matki Bożej Fatimskiej i św. Jozafata Kuncewicza w Szumilinie na stronie catholic.by Parafia Matki Bożej Fatimskiej i św. Jozafata Kuncewicza w Szumilinie na stronie diecezji witebskiej
Костёл Пресвятой Девы Марии и монастырь францисканцев

Костел Пресвятой Девы Марии и монастырь францисканцев в Старой Ошмяне (сейчас окраина города Ошмяны) появились на рубеже XIV и XV веков. История Первое упоминание, которое с достоверностью связано со храмом в Старой Ошмяне, относится к 1407 г., когда Войцех Монивид записал ему подданных в деревне Мириклишки. Сохранился также документ 1497 г., которым некий Юрий Янович записывает фундуш «к Благословлённой Деве в Старой Ошмяне к конвенту братьев ордена святителя Франциска». Таким образом упоминания в литературе, начиная с XIX в., что монастырь основан в 1505 г. Александром Ягеллончиком, явно ошибочные; правдоподобно, что Александр просто дополнительно жертвовал деньги в этот монастырь. После раздела францисканского ордена в 1517 Ошмянский монастырь подчинялся Литовской контрации Польско-Чешской провинции францисканцев-конвентуалов. В инвентаре костёла 1585 среди книг упоминается антифонор (книга литургических пений) на пергаменте. Старейшие части современных руин (нижняя часть стен в восточной половине храма) относятся к готическому стилю и являются остатками костёла, возведённого, правдоподобно, в кан. XV-нач. XVI вв. Во время войны в середине XVII в. деревянные здания монастыря были уничтоженные пожаром, но в скором времени восстановлены, а костёл переделан и оштукатурен. В 1812 костёльное здание было частично разрушено, в 1822 отстроено в стиле классицизма. В 1845 монастырь был закрыт, монастырские здания уничтожены, а костёл переделан в склад, затем был повреждён в войнах, в нынешнее время в руинах. Галерея Примечания Литература Вялікае Княства Літоўскае. Энцыкладедыя у 3 т. — Мінск: БелЭн, 2010. — Т. 3: Дадатак А — Я. — 690 с. — ISBN 978-985-11-0487-7. (бел.) Кушнярэвіч А., Брыль А. Готыка ў Ашмянах // Беларускі гістарчыны часопіс. № 10, 2010. С. 24-25 Ссылки Касцёл Найсвяцейшай Дзевы Марыі і кляштар францысканцаў (Ашмяны) на сайте Radzima.org (бел.) Костёл Пресвятой Девы Марии и монастырь францисканцев на Глобус Беларуси Архивная копия от 23 сентября 2017 на Wayback Machine
Church of the Holy Trinity, Hyervyaty

The Church of the Holy Trinity (Belarusian: Касцёл Найсвяцейшай Тройцы; Polish: Kościół Trójcy Przenajświetszej, Lithuanian: Gervėčių Švenčiausiosios Trejybės bažnyčia) is a Roman Catholic church in Hyervyaty, Grodno Region, Belarus. It is an example of the Belarusian Neogothic architecture and was built in 1899–1903. The church is a site of cultural heritage of Belarus. History The first parish in Hyervyaty was established in 1526 by the archbishop John. Gradually it fell into decline and in 1621 Eustachy Wołłowicz constructed the new wooden church. It was destroyed by fire in 1736. Almost a hundred years later the philanthropist reconstructed the church. In 1860, Kazimir Domeyko founded the stone bell tower and reconstructed the church in 1862. The last restoration was executed in 1894-1895, but three years later the church was demolished. The modern building was constructed in place of the old one in 1899—1903. Usually the authorship is attributed to architects Wacław Michniewicz and Alaksiej Połazaŭ (1820-1903). However, some sources claim that the design was created by Ignatiy Olshansky, brother of a local priest. According to the year books, every day 70 men worked at the construction site. Specially for the church a brick factory was built near the village. Lime was mined near the Losha, to make limestone more solid thousands of eggs were bought from local farmers. Roof tiles were imported from Germany. Mostly the funds for construction were donated by Vazlav Domeyko and his mother Anjela, nee Naruszewicz. Her son-in-law brought from Germany the ceramic tiles to the church. The new church was consecrated on September 8, 1904. In 1921–28 the Lithuanians of Gierviaty(Gervėčiai) fought with the Polish administration over Lithuanian services in the church. Architecture The Church of the Holy Trinity is a typical example of the Neogothic style. Its height is 61 meter, and it's one of the tallest churches in Belarus. The temple has three naves and a small transept, the naves are separated from each other by two rows of five columns each. There is no apse behind the presbytery. A characteristic element of the architecture of the temple are multi-stage buttresses, turning into flying buttresses. The walls of the temple are cut through with narrow lancet window openings in niches. In front of the temple there are several wooden crosses with rich carvings, which is typical for Lithuanian temples. Around the temple there is a landscape park with rare plants and figures of the apostles. The church is acknowledged as one of the most beautiful in Belarus, nicknamed ‘Little Switzerland’ and ‘Belarusian Notre-Dame. The church is the main tourist attraction in Hyervyaty. Plan of the church References Further reading А. М. Кулагін. Каталіцкія храмы Беларусі. — Мінск: 2008. ISBN 978-985-11-0395-5 «Гервяты, костел Троицкий» //«Архітэктура Беларусі. Энцыклапедычны даведнік». Мінск, «Беларуская Энцыклапедыя імя Петруся Броўкі», 1993 год. ISBN 5-85700-078-5 External links Church interior on Google Street View