NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Concatedral de la Asunción de la Virgen y San Estanislao (Maguilov)

La Concatedral de la Asunción de la Virgen y San Estanislao​ o simplemente Catedral de Maguilov (en bielorruso: Унебаўзяцця Найсвяцейшай Панны Марыі і св. Станіслава) es un templo católico en Maguilov,​ Bielorrusia,​ que funciona como Concatedral o catedral alterna de la arquidiócesis de Minsk-Maguilov. La catedral se encuentra en el sitio donde estuvo un antiguo convento de los Carmelitas. En 1636 en el monasterio fue construida una iglesia de madera consagrada a la Asunción de Santa María. En 1708 un gran incendio quemó la iglesia y en su lugar en los años 1738-1752 se construyó una iglesia de piedra, consagrada en 1765 por el obispo de Vilna Zenkovich. El 25 de diciembre de 1772 Catalina II de Rusia anunció el establecimiento de una diócesis católica de Bielorrusia con sede en Maguilov. Diez años más tarde, la diócesis fue elevada a arquidiócesis con jurisdicción sobre todas las parroquias católicas de rito latino en Rusia, incluyendo Moscú y San Petersburgo. Desde 1783 la iglesia del monasterio carmelita se convirtió en la catedral de la arquidiócesis de Mogilev, asumiendo su nombre actual. A finales del siglo XVIII, la catedral fue reconstruida con intervenciones que se centraron principalmente la fachada. En 1956 en tiempos de la Unión Soviética la catedral fue cerrada y se utilizó para albergar la sede de la parte bielorrusa del archivo histórico de la URSS. En 1960, el archivo fue transferido a Minsk y el antiguo edificio de la catedral se transformó en el Archivo estatal de la región de Maguilov. A principios de 1990, la catedral fue devuelta a la diócesis, que comenzó una restauración que fue terminada en 1994, y se convirtió entonces en la co-catedral de la arquidiócesis de Minsk-Maguilov.​ Véase también Iglesia católica Concatedral Referencias
Cattedrale dell'Assunzione di Maria Vergine e Santo Stanislao

La cattedrale dell'Assunzione di Maria Vergine e Santo Stanislao (in bielorusso: Архікафедральны касцёл Імя Найсвяцейшай Дзевы Марыі) è la cattedrale cattolica di Mahilëŭ, in Bielorussia, concattedrale dell'arcidiocesi di Minsk-Mahilëŭ. Storia La cattedrale sorge sul sito dell'ex-convento dei Carmelitani. Nel 1636 fu costruita nel monastero una chiesa in legno consacrata al nome di Santa Maria Assunta. Nel 1708 un grande incendio bruciò la chiesa e al suo posto negli anni 1738-1752 venne costruita una chiesa in pietra, consacrata nel 1765 dal vescovo di Vilnius Zenkovich. Il 25 dicembre del 1772 Caterina II di Russia annunciò l'istituzione di una diocesi cattolica per la Bielorussia con sede a Mahilëŭ. Dieci anni più tardi la diocesi fu elevata ad arcidiocesi, con giurisdizione su tutte le parrocchie cattoliche di rito latino in Russia, comprese Mosca e San Pietroburgo. Dal 1783 la chiesa del monastero carmelitano divenne la cattedrale dell'arcidiocesi di Mahilëŭ, assumendo il nome attuale. Alla fine del XVIII secolo la cattedrale fu ricostruita con interventi che riguardarono soprattutto la facciata. Nel 1956 la cattedrale è stata chiusa e destinata ad ospitare la sede centrale dell'Archivio Storico Bielorusso nell'ambito dell'Unione Sovietica. Nel 1960 l'archivio fu trasferito a Minsk e l'ex edificio della cattedrale fu trasformato in Archivio di Stato della regione di Mahilëŭ. Nei primi mesi del 1990 la cattedrale è stata restituita alla diocesi, che ha intrapreso un restauro conclusosi nel 1994, ed è divenuta concattedrale dell'arcidiocesi di Minsk-Mahilëŭ. Note Voci correlate Mahilëŭ Arcidiocesi di Minsk-Mahilëŭ Cattedrali in Bielorussia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su cattedrale dell'Assunzione di Maria Vergine e San Stanislao Collegamenti esterni (EN) Cattedrale dell'Assunzione di Maria Vergine e Santo Stanislao, in GCatholic.org. (EN) Chiesa cattolica in Bielorussia, su catholic.by. URL consultato il 6 gennaio 2014 (archiviato dall'url originale il 9 febbraio 2014).
Katedra Wniebowzięcia Najświętszej Marii Panny i Świętego Stanisława w Mohylewie

Katedra Wniebowzięcia Najświętszej Marii Panny i Świętego Stanisława (biał. Конкатедра Унебаўзяцця Найсвяцейшай Панны Марыі, dawniej: kościół karmelicki, kościół św. Stanisława w Mohylewie, biał. Касцёл Св. Станіслава) – konkatedra archidiecezji mińsko-mohylewskiej znajdująca się w Mohylewie. Historia Drewniana świątynia pod wezwaniem Wniebowzięcia Najświętszej Marii Panny została wybudowana na miejscu obecnej Katedry w 1692. Przy kościele osadzono ojców karmelitów. W latach 1738–1752 wzniesiono murowany kościół, który zastąpił drewnianą świątynię. W 1783 wezwanie kościoła zmieniono na św. Stanisława i nadano mu godność katedry archidiecezji mohylewskiej. W latach 1773–1782 (według innych źródeł w 1788) staraniem bp. Stanisława Bohusza Siestrzeńcewicza przebudowano fasadę kościoła w stylu klasycystycznym, rozebrano górne części wież, do fasady dobudowano czterokolumnowy portyk z kolumnami jońskimi, a od południowej strony prezbiterium dobudowano pomieszczenia seminaryjne oraz drukarnię zakończone wieżyczkami o kształcie zbliżonym do rotundy. W 1783 wezwanie kościoła i głównego ołtarza zmieniono na św. Stanisława i nadano mu godność katedry archidiecezji mohylewskiej. Po zniszczeniu w 1810 świątynię po raz kolejny przebudowano. Wewnątrz kościoła znajdowały się freski namalowane w latach 1765–1767, 1780 i 1860 przez artystów: Głowackiego, Piotrowskiego i Fursta. Po zamknięciu pobernardyńskiego kościoła św. Antoniego w 1865 r. przeniesiono z niego uznawany za cudowny obraz św. Antoniego – patrona Mohylewa. Obraz zaginął podczas II wojny światowej[1]. W czasach sowieckich od 1935 w świątyni mieściło się archiwum NKWD, a w latach 1964–1986 Archiwum Państwowe Obwodu Mohylewskiego. W latach 1990–1996 staraniami proboszcza i wiernych przeprowadzono odbudowę i odnowę kościoła oraz przywrócono jego pierwotną funkcję sakralną. Dnia 13 lipca 1996 kardynał Kazimierz Świątek dokonał ponownej konsekracji kościoła. Od 1991 jest to konkatedra archidiecezji mińsko-mohylewskiej. W 2021 r. Narodowy Bank Republiki Białorusi wyemitował okolicznościową monetę o nominale 2 rubli z wizerunkiem kościoła na rewersie. Architektura Świątynia jest trójnawową bazyliką. W centrum szerokiej fasady znajduje się monumentalny czterokolumnowy portyk z trójkątnym frontonem, flankowany przez dwie trójkondygnacyjne czworoboczne wieże, o górnych kondygnacjach ośmiobocznych, nakrytych kopułowymi hełmami. Wieże i ściany boczne kościoła ozdabiają pilastry i szerokie gzymsy. Wnętrze zdobi jeden z najcenniejszych na Białorusi zespołów fresków wykonanych w drugiej połowie XVIII wieku, uzupełnionych nowymi malowidłami w drugiej połowie XIX wieku. Malowidła, w iluzjonistycznej oprawie przypominającej formy architektoniczne, przedstawiają motywy ewangeliczne, biblijne i historyczne. Bogate wyposażenie pochodzi z ofiarności wiernych oraz ze zrabowanych i zniszczonych przez Sowietów kościołów Białorusi. Przypisy Bibliografia red. A. A. Voinaŭ [et al.], "Architektura Biełarusi: encyklapiedyčny daviednik", Mińsk 1993, s. 289-290 Linki zewnętrzne Katedra na stronach Radzima.org (biał. • ang. • pol. • ros.)
Собор Успения Девы Марии (Могилёв)

Собор Успения Девы Марии, Собор Успения Девы Марии и Святого Станислава (бел. Конкафедра Унебаўзяцця Найсвяцейшай Дзевы Марыі і Св. Станіслава) — католический собор в Могилёве, Беларусь. Носит статус сокафедрального собора Минско-Могилёвского архидиоцеза. Памятник архитектуры в стиле барокко, построен в 1738—1752 годах. В интерьере выделяются фрески на библейские темы на сводах храма. Собор стоит на месте бывшего монастыря кармелитов. В 1636 году на территории монастыря была построена деревянная церковь, освящённая во имя Успения Пресвятой Девы Марии. В 1708 году во время большого пожара эта церковь сгорела, а на её месте в 1738—1752 годах велось строительство каменного храма. Новый храм кармелитского монастыря был освящён в 1765 г. виленским епископом Ф. Зенковичем. 25 декабря 1772 года Екатерина II объявила о создании в Российской империи католической Белорусской епархии с центром в Могилёве. Десятью годами позже Белорусская епархия была преобразована в Могилёвскую архиепархию, которой подчинялись все католические приходы латинского обряда в России (в том числе в Москве и Санкт-Петербурге). С 1783 года храм кармелитского монастыря стал кафедральным собором могилёвской архиепархии. Поскольку покровителем собора считался святой Станислав собор называли как собором Успения, так и собором святого Станислава. В сведениях о Могилевском кафедральном соборе в 1911 году указано: «Покровитель костела Св. Станислав Римский; название костела Успение Пресвятой Богородицы…» В конце XVIII столетия собор был перестроен, в частности, к фасаду был пристроен 4-колонный портик. Роспись на сводах выполнена во второй половине XVIII века группой могилевских художников под руководством Павла Пиотровского. В 1956 году собор был закрыт, в нём разместился Центральный исторический архив БССР. В 1960 году он был переведен в Минск, а в здание бывшего собора переехал Государственный архив Могилевской области. В этот период храм утратил часть росписей, был безвозвратно утерян орган с редкими керамическими трубами. В начале 1990-х годов здание собора возвращено верующим, реставрация шла вплоть до 1994 года. Собор получил статус сокафедрального в образованной в 1991 году Минско-Могилёвской архиепархии. С 1993 года собор Успения служит одним из центром ежегодного фестиваля духовной музыки «Магутны Божа», проводимого в Могилёве. Примечания Ссылки Приходской сайт (бел.) Могилевский кафедральный костел Святого Станислава (недоступная ссылка) [1] Храм Святого Станислава
Собор Святого Станіслава (Могилів)

Костел Святого Станіслава — відома в Білорусі пам'ятка архітектури в місті Могильов, яскравий представник стилю західноєвропейського бароко. За межами країни храм більш знаний як місце проведення міжнародного фестивалю духовної музики «Магутны Божа», основною метою якого є об'єднання християн різних конфесій. Історія У другій третині XVII століття в Могилеві з'явилися ченці ордену кармелітів, завдяки якому побудували в цьому місці монастир. Будівлі зробили з дерева, тому вони легко були знищені під час великої пожежі в місті, яку вчинили за наказом царя Московії Петра Першого. Незважаючи на лихо, що спіткало монастир, храмову споруду знову відновили. Для будівництва нового мурованого костелу використали каміння з міських будинків та печей, про що побутує навіть легенда. Згідно переказів, шляхтич Любуш Зенкович 22 грудня 1733 року напав на місто, внаслідок чого багато мешканців померло від отриманих поранень. Розгніваний народ прагнув помсти, тому, втікаючи, Любуш сховався в капличці, що була на місці теперішнього костелу, проте це його не врятувало. Містяни схопили шляхтича, вбили та кинули у води Дніпра. Ян ІІІ Собеський, дізнавшись про цю подію, вирішує покарати людей за розправу над католиком та приймає рішення про те, що жителі Могилеві мають розібрати в місті всі кам'яні споруди для будівництва костелу. Достовірних підтверджень цьому немає, але легенда існує й досі. 1773 року костел став кафедральним і використовувався за своїм прямим призначенням. У більшовицько-радянські часи, а саме під час Другої світової війни, 1941 року тут розташували штаб народного ополчення. В післявоєнний період храм функціонував не завжди, оскільки ксьондза, що тут проводив службу, два рази засуджували до ув'язнення. 1956 року костел закрили і відкрили в цьому приміщенні Центральний історичний архів Білоруської РСР, а з 1960 року сюди переведено Державний архів у Могилівській області. Оздоблення храму У другій половині XVIII століття місцеві художники А. Главацький, Петро, Лук'ян та Григорій прикрасили храм фресками під керівництвом Петра Піотровського. На жаль, за час перебування в будівлі різноманітних установ частину розписів втрачено. Також зник в невідомому напрямку рідкісний орган з керамічними трубками. Інструментів такого типу в світі було лише чотири — окрім Могилева їх мали також Рим, Варшава та Мехіко. Але, родзинкою, як і раніше, залишаються збережені фрески на біблійні теми та бароко вість храму. 1990 року костел знову перейшов до громади, а з 1994 року, після реставрації, тут відновлено служби. Реставрацію та оновлення храмових розписів у костелі здійснював художник Алесь Пушкін. Нині деякі фрески видалено з політичних мотивів. Героями розпису виступали багато відомих білоруських політичних і церковних діячів, у тому числі опальний Зенон Позняк. Використані джерела Костел святого Станіслава в місті Могилів Храм Святого Станіслава
Чижовское кладбище

Чижовское кладбище (белор. Чыжоўскія могілкі) — кладбище в Минском районе Новодворский с/с, севернее д. Новый Двор, граничащее с Магистралью М9. Общая площадь примерно составляет 57,5 га и насчитывает более 100 000 захоронений. История Чижовское кладбище было открыто в 1960 году. Через 28 лет, в 1988 году, власти пришли к решению закрыть кладбище для захоронений, разрешены лишь родственные подзахоронения. На аллее Славы есть могилы воинов, погибших в Афганистане, сюда же были перенесены два захоронения лиц, вероятно убитых во время Курловского расстрела 1905 года: Илья Исаакович Файнберг (делопроизводитель Либаво-Роменской железной дороги) и Абрам-Лейба Гур(е)вич, а также обычных военнослужащих. На кладбище присутствуют многочисленные цыганские захоронения. Также на этом кладбище похоронены некоторые жертвы трагедии на Немиге (1999), в честь которых установлены несколько мемориалов. Транспорт Добраться до Чижовского кладбища можно на автобусе 94С (Автостанция Автозаводская — Чижовское кладбище). Похороненные на Чижовском кладбище см. Категория:Похороненные на Чижовском кладбище. Давид Бронштейн — советский шахматист Михаил Гармоза — Герой Советского Союза; Зиновий Колобанов — советский танкист, уничтоживший 22 танка в одном бою. Примечания
Saints Peter and Paul Church, Iwye

Saints Peter and Paul Church in the town of Iwye, Belarus, is a Brick Gothic church, partly altered in Baroque fashion. It is currently an active Roman Catholic church belonging to the Diocese of Grodno. It is included in the list of protected historical and cultural heritage of Belarus. Built in the 15th century, from 1491 to 1495, the church became Protestant and then, in the 17th century, Catholic again. For a long time a Bernardine monastery existed near the church. References
Klasztor Bernardynów w Iwiu

Klasztor Bernardynów w Iwiu – dawny bernardyński klasztor w Iwiu, utworzony w 1631 przez wojewodę mścisławskiego Mikołaja Kiszkę przy istniejącym od XV w. kościele św. św. Piotra i Pawła. Zniszczony w czasie wojny polsko-rosyjskiej w 1656, odbudowany w 1760, istniał do 1858, gdy władze carskie zdecydowały o jego kasacji. Kościół klasztorny pozostawał czynny jako parafialny. Historia Kościół św. św. Piotra i Pawła funkcjonował w Iwiu od XV stulecia. W 1631 Mikołaj Kiszka, wojewoda mścisławski, sprowadził do miasta bernardynów i ufundował na ich potrzeby wzniesione ok. 1633 budynki klasztorne przy tejże świątyni. Cały kompleks przetrwał do 1656, gdy w czasie wojny polsko-rosyjskiej został zniszczony. Bernardyni prowadzili w Iwiu, na terenie klasztoru, szkołę retoryki i bibliotekę teologiczną. W 1760 dokonano przebudowy zrujnowanych obiektów klasztornych w stylu późnego baroku, w XIX w. do bryły kościoła klasztornego dostawiono kaplicę. Klasztor zakończył działalność w 1858, skasowany przez władze carskie. Kościół pozostał czynny jako parafialny i nigdy nie był zamykany. Architektura Kościół klasztorny zbudowany został na planie prostokąta, posiada trzy nawy. Fasada świątyni jest dwukondygnacyjna, obydwa poziomy rozdziela gzyms. O ile dolna kondygnacja zdobiona jest jedynie portalem wejściowym i pilastrami, o tyle w części górnej znajduje się bogaty parawanowy szczyt. Częścią elewacji są również dwie flankujące ją dwukondygnacyjne wieże. Wieże (nieobecne w starszym kościele, przed 1760) kryte są barokowymi hełmami i dekorowane wąskimi pilastrami oraz krzywolinijne gzymsy. Otwory okienne mają kształt półkolisty. Prezbiterium kościoła jest niższe od pozostałych części, zamknięte trójbocznie. Zarówno prezbiterium, jak i wszystkie nawy kryte są sklepieniami krzyżowymi. Kościół jest orientowany, od strony zachodniej znajduje się chór muzyczny. Pierwotnie znajdował się w nim drewniany ołtarz wykonany w 1621, także z fundacji Kiszki, Dawne budynki klasztorne zachowały się jedynie częściowo, z pierwotnego czworoboku przetrwało skrzydło zachodnie i część wschodniego, dekorowane gzymsem i pilastrami. We wnętrzu budynku znajduje się siedemnastowieczny piec kaflowy. Przypisy
Костёл Святых Петра и Павла (Ивье)

Костёл святых Петра и Павла (бел. Касцёл Святых Пятра і Паўла) — католический храм в городе Ивье, Республика Беларусь. Храм относится к Гродненской епархии. Памятник архитектуры в стиле барокко, построен во второй половине XVIII века на месте более древнего храма XV века. Храм включён в Государственный список историко-культурных ценностей Республики Беларусь (код:412Г000286). История Храм стоит на месте более древней готической церкви, возведение которой датируют 1491—1495 годами. Во второй половине XVI века церковь переделана в кальвинистский собор, однако вскоре Ивье перешло во владение магната Яна Кишки, который распространял в своих владениях арианство. Ариане основали при храме типографию и школу, ректором которой в 1585—1593 годах был Ян Намысловский. В 1612 году храм возвращён католикам. В 1633 году церковь перестроена и расширена на средства, выделенные для этой цели мстиславским воеводой Николаем Кишкой. В этот же период костёл передан бернардинцам (традиционное название в Восточной Европе ордена францисканцев-обсервантов), рядом с храмом сооружён жилой корпус монахов (частично сохранился). Во время русско-польской войны 1654—1667 годов церковь сожжена дотла. В конце XVIII века началось возведение на том же месте нового костёла в стиле барокко. Освящён в 1787 году. В 1858 году монастырь бернардинцев закрыт, церковь стала исполнять роль приходской. Архитектура и интерьер Храм представляет собой однонефную двухбашенную постройку зального типа. Неф венчают цилиндрические своды, в алтарной части неф заканчивается пятигранной апсидой. Главный фасад храма разделён карнизом на два яруса, нижний украшен тонкими пилястрами, а верхний состоит из двух фигурных башен с гранёными куполами и центральным аттиком между ними. По углам основной постройки и апсиды располагаются ступенчатые контрфорсы. Рядом с церковью находится жилой корпус бывшего францисканского монастыря. Сохранились западное и, частично, восточное крылья жилого корпуса. Рядом с церковью установлена статуя Христа. Орган В костёле размещён романтический орган, который построил в 1899 году немецкий мастер Фридрих Вайссенборн (ок. 1840—1902). Всего в Беларуси сохранилось 3 органа Вайссенборна. Ивьевский орган характеризуется мягкими романтическими регистрами. Литература Кулагін А. М. Каталіцкія храмы на Беларусі: Энцыкл. даведнік / А. М. Кулагін; маст. І. І. Бокі. — 2-е выд. — Мн.: БелЭн, 2001.— 216 с.: іл. ISBN 985-11-0199-0. Примечания Ссылки slowo.grodnensis.by О храме на сайте Католической церкви в Белоруссии (бел.) Сайт globustut.by Ивье. Костёл Святых Апостолов Петра и Павла и кляштор бернардинцев — radzima.org
Kościół św. Kazimierza w Łohojsku

Kościół św. Kazimierza w Łohojsku – kościół parafialny w Łohojsku na Białorusi. Znajduje się w centrum miasta, na lewym brzegu rzeki Hainy, w pobliżu fundamentów zniszczonego przez sowietów kościoła św. Kazimierza. Historia Pod koniec lat 80. XX w. wierni postawili krzyż na miejscu poprzedniego kościoła parafialnego, zburzonego przez władze sowieckie w latach 50. XX w. i zaczęli zabiegać o pozwolenie na budowę kościoła. Został wybudowany w latach 1991-1999 według projektu mińskiego architekta Michała Kałeczyca. 19 czerwca 1999 roku został konsekrowany przez arcybiskupa mińsko-mohylewskiego kardynała Kazimierza Świątka. Przy kościele znajduje się grób Konstantego Tyszkiewicza. Architektura Styl architektoniczny świątyni jest współczesną wersją gotyku. Jest to prostokątny budynek flankowany skrzydłami transptu, nakryty stromym dwuspadowym dachem. Do fasady asymetrycznie dostawiona jest czworoboczna dzwonnica. Płaskie elewacje podzielone są na 2 kondygnacje łukowymi dwustronnymi i prostokątnymi otworami okiennymi. Nad prostokątnym portalem wejściowym i ścianą ołtarza znajdują się krzyżowe otwory okienne. Przypisy Linki zewnętrzne Parafia św. Kazimierza w Łohojsku na stronie catholic.by Kościół św. Kazimierza w Łohojsku na stronie internetowej radzima.org
Костёл Святого Казимира (Логойск)

Костёл святого Казимира — католический храм, находящийся в городе Логойск (Беларусь). Построен в 1999 году по проекту архитектора М. Калечица. Расположен в центральной части Логойска, на левом берегу реки Гайны. Здание светло-бежевого цвета имеет современный силуэт, в котором прослеживаются черты неоготики. История Храм возведён на месте разрушенного в середине XX века католического храма святого Казимира, который находился на месте бывшего фамильного костёла усыпальницы Тышкевичей. Рядом с храмом находится могила графа К. Тышкевича, на которой установлен памятник. Церковь святого Казимира на протяжении четырёх веков своей истории 4 раза возводился заново. Храм был основан в 1604 году графом Александром Тышкевичем в знак его обращения в католическую веру. Деревянный храм сгорел в 1655 году во время войны 1654—1667 годов, Речи Посполитой с Русским царством. 17 апреля 1787 года граф А. Тышкевич взялся за возведение каменного костёла, строительство которого было завершено 20 октября 1793 года его сыном Викентием. Храм действовал до 1950 года, затем его закрыли и разобрали. В конце 1980-х годов верующие установили крест на месте бывшей святыни и стали добиваться разрешения на строительство костёла. В 1991 году городские власти приняли решение о передаче этих земель Римско-католической церкви. Новый храм был построен менее чем за 10 лет. Отстроенный храм освящен 19 июня 1999 года. Литература С. Н. Мащенко «Минск и окрестности»; Минск «Вышэйшая школа» 2008 Ссылки Костел св. Казимира на Виртуальном музее Логойска Старые фотографии костела св. Казимира на Виртуальном музее Логойска