NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Полоцький Верхній замок

Полоцький Верхній замок (білорус. Полацкі Верхні замак) — фортифікаційне укріплення у центрі міста Полоцьк (Білорусь) при впадінні річки Палата у Західну Двіну на правому березі останньої. Займав площу 9,44 га. Історія Полоцький Верхній замок із середини XI по XVIII століття відігравав роль адміністративного та культурного центру Полоцька. Тут у ХІ столітті звели Софійський собор, у якому була резиденція єпископів; тут полоцький князь провадив свою діяльність. У часи входження Полоцька до складу Великого князівства Литовського у Верхньому замку проживали великокнязівські намісники (у 1392—1504 рр.) та воєвода (з 1504 року). Найпотужніший культурний шар замку — 5 метрів, що свідчить про довгий час формування території Верхнього замку. Згідно з археологічними дослідженнями, колись на території замку проживали і княжі бояри, і ремісники та торговці. Після появи у Полоцьку ратуші Верхній замок втратив своє значення. Фортифікація та планування Найдавніший вал Полоцького Верхнього замку датується ХІ століттям. Згідно з даними за 1552 рік, у замку були 9 веж, розташованих по краях. 6 веж були розташовані парами, одна з веж у кожній парі була брамою. Згідно з результатами досліджень культурного шару Верхнього замку під керівництвом Г. В. Штихова, у східній частині Верхнього замку з другої половини XIII ст. в будівлі було стійке планування. Розкопані будівлі були частиною господарських комплексів — огороджених господарських дворів (ремісничих майстерень). Вони належали ремісникам (під час розкопок були знайдені будівлі ювеліра та швеця). Двір, як правило, вимощували деревом, біля бруківки прокладали дренаж. Двір воєводи знаходився в північно-західній частині Верхнього замку (територія сучасної міської лікарні). Згідно з ревізією 1552 р., у двір воєводи входило шість житлових будинків, пивна (льох) із сховищем під нею, кухня та пекарня, стайня, лазня та королівська клітка біля замкової брами. Будинки в підвалі були дво- або трикамерними будівлями. Шостий будинок знаходився «у стіні замку» і, ймовірно, був кімнатою караулу, звідки воєвода міг спостерігати за пересуванням війська. Див. також Полоцький Нижній замок Список замків Білорусі Примітки Джерела Дук Д. У. Гісторыя Полацка: па матэрыялах археалагічных даследаванняў. — Наваполацк: УА «ПДУ», 2006. — 112 с.
Нижний замок (Полоцк)

Нижний замок (бел. Полацкі Ніжні замак) — несохранившийся замок (крепость) в Полоцке. Нижний замок построен по приказу русского царя Ивана IV после взятия Полоцка его войсками в 1563 г. во время Ливонской войны. Представлял собой земляную насыпь («вал Ивана Грозного») длиной 600 м, высотой 10 м, шириной основания до 30 м, обнесенную по периметру бревенчатой стеной. Площадь замка — около 6 га. Насыпали вал замка вручную полочане в течение двух лет под руководством боярина Шуйского и воевод Зайцева и Щокина. Нижний замок на планах XVI в. имел 8 башен, в центре замка стояла башня типа донжон. В XVII в. башни заменили на «стоячий» частокол — тонко заострённые колья, стоящие остриём вверх. Едва замок был создан в XVI в., он сразу же утратил оборонительное значение. Построенный без учёта законов фортификации, без учёта активного развития военной техники в XVI—XVII вв., практической пользы Нижний замок при обороне Полоцка не имел. В нём жили русские солдаты, после того как в Полоцке был оставлен царский гарнизон стрельцов под командованием князей Шуйского и братьев Серебряных (отчего замок стал называться ещё и Стрелецким). Деревянные конструкции замка не сохранились. Вал замка сохранился частично — 400 м, в центре его проезд более позднего периода. Своей формой, зелёными насаждениями он достаточно органично вписывается в ландшафт города. В 60-х гг. XX в. в чаше замкового вала устроен стадион «Спартак». См. также Полоцкий замок Верхний замок (Полоцк) Литература Еремеев И. И. Культурный слой на территории Нижнего замка на левом берегу р. Полота // Древности Полоцкой земли в историческом изучении Восточно-Балтийского региона (очерки средневековой археологии и истории Псковско-Белорусского Подвинья). — СПб.: Дмитрий Буланин, 2015. — С. 86—89. Ссылки Верхний и Нижний замки Полоцка
Полоцький Нижній замок

Полоцький Нижній, або Стрілецький, замок — зруйнована фортифікаційна споруда у Полоцьку (Білорусь), що існувала у XVI—XVIII століттях. Фортифікація Замок мав вигляд земляного насипу (валу) довжиною 600 метрів, висотою 100 метрів, шириною в сонові 30 метрів, оточений по периметру рубаною стіною. Площа замку — 6 гектарів. На планах XVI століття на території замку зображено 8 веж, з'єднаних рубаною стіною. У центрі замку стояла вежа-донжон. У XVII столітті вежі та стіну замінили на звичайний палісад. Історія Полоцький Нижній замок був побудований у XVI столітті за наказом московського царя Івана IV Грозного. Містом цар заволодів у 1563 році в ході Лівонської війни. Його розмістили на схід від Полоцького Верхнього замку — адміністративного та культурного центру тогочасного Полоцька. Будували замок полочани протягом двох років під наглядом московських воєвод. У 1579 році війська короля Речі Посполитої змогли відвоювати Полоцьк, після чого почалося відновлення міста. У 1772 році місто знову стало частиною російської держави внаслідок першого поділу Речі Посполитої. Замок із самого початку не мав важливої оборонної функції, оскільки будувався без дотримань законів фортифікації та без врахування бурхливого розвитку військової техніки у XVI столітті. У замку містився московський стрілецький полк (тому замок також іноді згадувався як Стрілецька слобода), яким керували князь Шуйський та бояри — брати Сяребарні. У XVIII столітті замок повністю втратив свою оборонну функцію, а згодом територію заселили жителі міста. До нашого часу замок не зберігся, хіба що вал, що не зрівнявся із землею на 400 метрах своєї довжини. Див. також Полоцький Верхній замок Список замків Білорусі Примітки Джерела Дук Д. У. Гісторыя Полацка: па матэрыялах археалагічных даследаванняў. — Наваполацк: УА «ПДУ», 2006. — 112 с.
Полоцкий государственный аграрно-экономический колледж

Полоцкий государственный экономический колледж — государственное среднее специальное учебное заведение Полоцка. История в 1951 году образована Полоцкая средняя сельскохозяйственная школа по подготовке председателей колхозов. Школа располагалась на станции Бигосово Дриссенского района Полоцкой области. В ноябре 1951 года осуществлен первый набор 133 учащихся. Выпускникам присваивалось звание «младший агроном». В 1955 году школа была перенесена в г.Полоцк в новое построенное здание ул. Пролетарская 16(ныне ул. Франциска Скорины, 8) В 1956 году средняя сельскохозяйственная школа по подготовке председателей колхозов была реорганизована в Полоцкий сельскохозяйственный техникум. В 1958 открыто заочное отделение. В 1956—1976 годах директором техникума был Игорь Жариков. Виктор Шишов возглавлял коллектив в 1976—1985 годах. В 1985—1997 годах директором являлся Николай Шкляр. С 1997 по 2005 год директором техникума, а затем и колледжа являлся Владимир Дюбо. В 1971 году был построен новый учебный корпус, а в 1979 году был введен в эксплуатацию новый корпус общежития. В 2002 году приказом Министерства сельского хозяйства и продовольствия Республики Беларусь № 214 Полоцкий сельскохозяйственный техникум был реорганизован в Полоцкий государственный аграрно-экономический колледж. В 2017 году Полоцкий государственный аграрно-экономический колледж перешел к министерству образования Республики Беларусь и сменил название на Полоцкий государственный экономический колледж. Материальная база Колледж располагает современной вычислительной техникой и коммуникационным оборудованием. Компьютеры колледжа объединены в высокоскоростную локальную сеть. Для изучения специальных и общепрофессиональных дисциплин имеется 6 компьютерных классов, кабинет курсового и дипломного проектирования, лаборатория организации и функционирования ЭВМ и микропроцессорной техники, лаборатории сетевых технологий и периферийного оборудования, схемотехники и архитектуры ПЭВМ. Имеется библиотека, спортивный зал и общежитие. Специальности Бухгалтерский учет, анализ и контроль. Правоведение. Разработка и сопровождение программного обеспечения информационных систем. Операционная деятельность в логистике Существует заочное отделение по специальностям «Бухгалтерский учет, анализ и контроль» и «Правоведение». Примечания Ссылки Сайт Полоцкого государственного аграрно-экономический колледжа
Полоцкий торгово-технологический колледж Белкоопсоюза

Учреждение образования «Полоцкий торгово-технологический колледж» Белкоопсоюза — учреждение среднего специального образования в г. Полоцке (Беларусь),одно из наиболее многочисленных учреждений среднего специального образования города. Готовит специалистов и рабочих для предприятий различных форм собственности и видов деятельности. Единственное учреждение среднего специального образования в Витебской области, осуществляющее подготовку контролёров отделения банка и техников-механиков низкотемпературной техники. В колледже осуществляется подготовка по 8 специальностям и 10 квалификациям (специальности и квалификации см. в таблице ниже). История 1954 год - открыта Полоцкая торгово-кооперативная школа Витебского областного союза потребительской кооперации. 1959 год — школа переименована в Полоцкий кооперативный техникум Белорусского Республиканского союза потребительских обществ. 1969 год — техникум переименован в Полоцкий политехнический техникум Белорусского Республиканского союза потребительских обществ. 1993 год — техникум и училище объединены в учебно-производственный комплекс «ПТУ — техникум». 2000 год — «ПТУ-техникум» преобразован в Полоцкий торгово-технологический колледж Белкоопсоюза. Введена двухуровневая подготовка: I уровень профессионально-технического образования; II уровень среднего специального образования. 2007 год — открыта специализация «Информационное обеспечение бизнеса» по заочной форме обучения. 2008 год — открыта подготовка по специальности «Программное обеспечение информационных технологий» 2009 год — открыта подготовка по специальности «Машины и аппараты пищевых производств» на заочном отделении 2013 год — открыта подготовка по специальности «Розничные услуги в банке» 2018 год, сентябрь - планируется начать подготовку по специальности "Низкотемпературная техника" Материальная база Колледж имеет 2 учебных корпуса с оборудованными учебными кабинетами и лабораториями, с 9 компьютерными классами, учебным магазином, библиотекой с читальным залом, спортивным залом, буфетом. Иногородние учащиеся обеспечиваются общежитием, в котором расположена столовая на 80 посадочных мест. Специальности и квалификации После окончания колледжа можно получить высшее образование в сокращённые сроки заочно в Белорусском государственном университете (Минск), Белорусском торгово-экономическом университете потребительской кооперации (Гомель), Полоцком государственном университете, Белорусском государственном экономическом университете (Минск), Витебском государственном технологическом университете, Могилёвском университете продовольствия, Витебском государственном университете, Российском университете кооперации (Смоленск, Россия) Ссылки Официальный сайт Полоцкого торгово-технологического колледжа Белкоопсоюза Архивная копия от 12 декабря 2010 на Wayback Machine
Popławce (Białoruś)

Popławce (ros. Поплавцы, Popławcy) – wieś na Białorusi, w obwodzie grodzieńskim, w rejonie brzostowickim, w sielsowiecie brzostowickim. Siedziba parafii prawosławnej pw. św. Paraskiewy Serbskiej. Historia Wieś magnacka położona była w końcu XVIII wieku w powiecie grodzieńskim województwa trockiego Wielkiego Księstwa Litewskiego. W czasach zaborów w granicach Imperium Rosyjskiego, w guberni grodzieńskiej, w powiecie grodzieńskim. Od 1919 roku w granicach II Rzeczypospolitej. 7 czerwca 1919 roku, wraz z całym powiatem grodzieńskim, weszła w skład okręgu wileńskiego Zarządu Cywilnego Ziem Wschodnich – tymczasowej polskiej struktury administracyjnej. Latem 1920 roku zajęta przez bolszewików, następnie odzyskana przez Polskę. 20 grudnia 1920 roku włączona wraz z powiatem do okręgu nowogródzkiego. Od 19 lutego 1921 roku w województwie białostockim, w powiecie grodzieńskim, w gminie Hołynka. Według Powszechnego Spisu Ludności z 1921 roku zamieszkiwało tu 85 osób, 43 było wyznania rzymskokatolickiego, 39 prawosławnego a 3 mojżeszowego. Jednocześnie 82 mieszkańców zadeklarowało polską przynależność narodową, a 3 białoruską. Były tu 3 budynki mieszkalne. W wyniku napaści ZSRR na Polskę we wrześniu 1939 roku miejscowość znalazła się pod okupacją sowiecką. 2 listopada została włączona do Białoruskiej SRR. 4 grudnia 1939 roku włączona do nowo utworzonego obwodu białostockiego. Od czerwca 1941 roku pod okupacją niemiecką. 22 lipca 1941 roku włączona w skład okręgu białostockiego III Rzeszy. W 1944 roku ponownie zajęta przez wojska sowieckie i włączona do obwodu grodzieńskiego Białoruskiej SRR. Od 1991 roku miejscowość wchodzi w skład niepodległej Białorusi. Przypisy Linki zewnętrzne Popławce – pod nazwą (Pluskałowce) na Mapie Taktycznej Polski z 1930 roku
Поплавцы

Попла́вцы (бел. Папла́ўцы; транслит.: Paplaŭcy) — деревня в Малоберестовицком сельсовете Берестовицкого района Гродненской области Белоруссии на реке Берестовчанке. География Деревня Поплавцы находится неподалёку (7 км) от Большой Берестовицы, которая является районным центром в Гродненской области. Расстояние от Поплавцев до города Гродна 60 км. Памятные места Памятник землякам в деревне Поплавцы воздвигнут в честь 53 земляков, погибших в годы Великой Отечественной войны в 1941—1945 годы.
Поплавці (Берестовицький район)

Поплавці (біл. Паплаўцы) — село в складі Берестовицького району Гродненської області, Білорусь. Село підпорядковане Берестовицькій сільській раді, розташоване у західній частині області. Примітки Література (біл.) Назвы населеных пунктаў Рэспублікі Беларусь / І. А. Гапоненка і інш.; пад рэд. В. П. Лемцюговай. — Мінськ : Тэхналогія, 2004. — ISBN 985-458-098-9.
Polésie Priboujskoïe

Le parc national de Polésie Priboujskoïe, (biélorusse : Прыбускае Палесьсе), est un parc naturel situé en Biélorussie. Créé le 30 mai 2003. Il est inclus dans la réserve de biosphère transfrontière de Polésie occidentale de l'Unesco reconnue en 2012. Notes et références Portail de la conservation de la nature Portail du bois et de la forêt Portail du patrimoine mondial Portail de la Biélorussie
Prybytki (obwód homelski)

Prybytki (biał. Прыбыткі; ros. Прибытки, Pribytki; pol. hist. Przybytki) – agromiasteczko na Białorusi, w obwodzie homelskim, w rejonie homelskim, w sielsowiecie Prybytki, nad Ucią. W XIX i w początkach XX w. wieś cerkiewna, w 1888 należąca do Betulińskiej. Położona była wówczas w Rosji, w guberni mohylewskiej, w powiecie homelskim. Następnie w granicach Związku Sowieckiego. Od 1991 w niepodległej Białorusi. Przypisy Bibliografia Przybytki, pow. homelski, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. IX: Pożajście – Ruksze, Warszawa 1888, s. 205 . Дзяржаўнага цэнтра картографа-геадэзічных матэрыялаў і даных Рэспублікі Беларусь. [dostęp 2021-10-23]. (ros.).
Прибитки (Гомельський район)

Прибитки (біл. Прыбыткі) — агромістечко, центр Прибитковської сільської ради Гомельського району Гомельської області Республіки Білорусь. Географія Розташування За 5 км від залізничної станції Зябровка (на лінії Гомель — Тереховка), 22 км на південний схід від Гомеля. Гідрографія На річці Уть (притока річки Сож). Транспортна мережа Транспортні зв'язки степовою, потім автомобільною дорогою Нові Яриловичі — Гомель. Планування квартальне. Паралельно головною криволінійною вулицею проходять 5 вулиць, що перетинаються провулками. Забудова здебільшого дерев'яна садибного типу. У центрі, поруч зі згорілою 1943 року церквою, у будівлі колишньої школи 1992 року відкрито новий храм. Населення Чисельність 2009 — 484 мешканці Динаміка Відомі уродженці Ф. Ф. Петренко — заслужений діяч культури Білорусі, організатор та керівник Прибитковського народного хору. Примітки Література Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя. Т.1, кн.1. Гомельская вобласць/С. В. Марцэлеў; Рэдкалегія: Г. П. Пашкоў (галоўны рэдактар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2004. 632с.: іл. Тыраж 4000 экз. ISBN 985-11-0303-9 ISBN 985-11-0302-0
Привокзальная площадь (Гомель)

Привокза́льная пло́щадь — одна из центральных площадей города Гомеля. Расположена в Железнодорожном районе. Площадь названа в соответствии с расположением — при железнодорожном вокзале. История Формирование привокзальной площади началось с момента прокладки Либаво-Роменской железной дороги, когда Гомель начал превращаться в железнодорожный узел (примерно с 1870-х годов). В 1890-е годы на Привокзальной площади было возведено здание ж/д вокзала. Примерно в то же время на площади было возведено кирпичное здание, в котором расположилась поликлиника железнодорожников. Некоторые историки также описывают деревянную Успенскую церковь (освящена 21 декабря 1901 года; до наших дней церковь не сохранилась, сейчас на её месте находится Дом культуры железнодорожников). В дореволюционное время в одноэтажных домиках за церковью находились торговые лавки. В левой части Привокзальной площади располагался ряд питейных заведений. В 1930 году на Привокзальной площади Гомеля было возведено здание клуба железнодорожников (в характерном для архитектуры того времени стиле конструктивизма). В 1968 году на площади было построено здание гостиницы «Гомель». К площади примыкают проспект Ленина, улица Победы Привокзальная улица улица Киселёва улица Курчатова Галерея Здания, расположенные на площади Ж/Д вокзал Пригородный Ж/Д вокзал Гостиница «Гомель» Дворец культуры железнодорожников Литература Гомель. Энциклопедический справочник. — Мн.: БелСэ, 1991. — 527 с. Гомель. Атлас. — Мн.: Белкартография, 2005. — 41 с. Примечания Ссылки Панорамная фотография См. также Список улиц Гомеля
Пригородный сельсовет (Минская область)

Пригородный сельсовет — административная единица на территории Борисовского района Минской области Беларуси. Административный центр — агрогородок Старо-Борисов. История 18 декабря 2009 года населённые пункты Вильяново, Кищина Слобода, Пасека, Подберезье, Садовщина, Селище, Стрелковцы, Тимки, входившие в состав упразднённого Кищинослободского сельсовета, и населённые пункты Бродовка, Дразы, Медведевка, Плитченка, Повприщи, Раковцы, Старинки, Судоль, Юзефово, входившие в состав упразднённого Бродовского сельсовета, включены в состав Пригородного сельсовета. 8 июня 2016 года Пригородный сельсовет был объединён с Зачистским сельсоветом в одну административно-территориальную единицу — Пригородный сельсовет Борисовского района Минской области. 30 июня 2022 года деревня Пасека упразднена. Состав Пригородный сельсовет включает 46 населённых пунктов: Примечания Ссылки Борисовский райисполком
Пригородна сільська рада (Борисовський район)

Пригородна сільська рада (біл. Прыгарадны сельсавет) — адміністративно-територіальна одиниця в складі Борисовського району розташована в Мінській області Білорусі. Адміністративний центр — Староборисов. Пригородна сільська рада розташована на межі центральної Білорусі, на північному сході Мінської області орієнтовне розташування — супутникові знимки, на північ від районного центру Борисова. До складу сільради входять 34 населених пунктів: Велике Стахове • Бродівка • Бруси • Битча • Вільяново • Демидівка • Дрази • Дубени • Дудинка • Житькове • Кищина Слобода • Червоний Жовтень • Ліщини • Любатівщина • Мале Стахове • Медведівка • Пасіка • Плитченка • Повприщі • Прудище • Підбереззя • Прудок • Пчельник • Раківці • Садівщина • Світлий Гай • Селище • Староборисов • Старинки • Стрілківці • Студенка • Суділь • Тимки • Угли • Юзефове. Рішенням Мінської обласної ради депутатів від 30 жовтня 2009 року, щодо змін адміністративно-територіального устрою Мінської області,, до сільської рад було приєднано села: Кищинослобідської сільської ради — Вільяново • Кищина Слобода • Пасіка • Підбереззя • Садівщина • Селище • Стрілківці • Тимки; Бродівської сільської ради — Бродівка • Дрази • Медведівка • Плитченка • Повприщі • Раківці • Старинки • Суділь • Юзефове. Примітки Посилання Новини Борисова й Борисівського району
Przyłuki (obwód brzeski)

Przyłuki (biał. Прылукі) – dawniej wieś na Białorusi, położona w obwodzie brzeskim w rejonie brzeskim w sielsowiecie Znamienka. Znajdują się tu drewniana parafialna cerkiew prawosławna pw. Opieki Matki Bożej z 1870 roku oraz dwa przystanki kolejowe: Wierasy i Przyłuki, położone na linii Brześć - Tomaszówka. Historia Wieś królewska położona była w końcu XVIII wieku w ekonomii brzeskiej w powiecie brzeskolitewskim województwa brzeskolitewskiego. Przypisy Linki zewnętrzne Przyłuki 4.), powiat brzeski, gmina Miedno, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. IX: Pożajście – Ruksze, Warszawa 1888, s. 222 .
Природно-экологический музей (Полоцк)

Природно-экологический музей (бел. Прыродна-экалагічны музей) ставит своей целью экологическое просвещение населения. История Музей был открыт в 2006 году в помещении бывшей водонапорной башни, построенной в 1953 году. Музей является филиалом Национального Полоцкого историко-культурного музея заповедника. Концепция Винтовая лестница, сконструированная в центре здания музея, символизирует Древо Жизни, путешествие по которому позволяет нам заглянуть в различные «миры» природы и экологии. Экспозиция Экспозиция музея разместилась в здании бывшей водонапорной башни. Высота строения 32,7 м, диаметр 8 м. Экспозиционная площадь 300 м², экспонируется более 1 000 предметов. Экспозиционная площадь составляет 300 м² и поделена на четыре экспозиционные уровня. См. также Полоцк Примечания Литература Музеі Беларусі=Museums Belarus: Інфармацыя аб музеях сістэмы Мін-ва культуры Рэсп. Беларусь / Склад. А. Б. Сташкевіч [і інш.]; Пер. з бел. мовы А. Б. Сташкевіч, В. У. Мірончык. — Мн.: Беларусь, 2001. — 272. Полацк музейны: альбом = Полоцк музейный = Museums of Polotsk: фотаальбом / аўт.-ўклад.: Т. А. Джумантаева, М. М. Ільніцкі, фота I.Ў. Супранёнка, пер. на англ. мову Ю. В. Бажэнаў. — Мн.: Беларусь, 2006. — 282 с. Ссылки Официальный сайт Природно-экологического музея (Полоцк)
Протасовщина (Пуховичский район)

Протасовщина (бел. Прата́саўшчына) — деревня в Пуховичском районе Минской области Белоруссии. Входит в состав Шацкого сельсовета, до 2013 года входила в состав Ветеревичского сельсовета. Население 20 человек (2009). География Расположена в 7 км к юго-востоку от центра сельсовета Шацка, 41,5 км на юго-запад от Марьиной Горки, 69,5 км от Минска. Рядом с деревней проходит автодорога Шацк — Веркалы. Гидрография Местность принадлежит бассейну Днепра, вокруг деревни расположена сеть мелиоративных каналов, имеющих сток в реку Птичь. История До 1 апреля 1960 года деревня входила в состав Слободского сельсовета, с 1 апреля 1960 года до 5 мая 1962 года — в составе Шацкого сельсовета, после — в составе Слободского сельсовета. До 28 мая 2013 года деревня входила в состав Ветеревичского сельсовета. Население Численность 2009 год — 20 жителей Динамика 1897 год — 10 дворов, 59 жителей Начало XX в. — 17 дворов, 179 жителей 1917 год — 33 дворов, 162 жителей 1999 год — 36 жителей 2002 год — 17 дворов, 28 жителей 2009 год — 20 жителей Достопримечательности Руины часовни-усыпальницы Шестовских (1860-е годы). Руины брамы (ворот) часовни (XIX век) Галерея Примечания Литература Пратасаўшчына // Гарады і вёскі Беларусі. Т. 8 : Мінская вобласць, кн. 4 / Т.У. Бялова (галоўны рэдактар) і інш. — Мінск: Беларуская энцыклапедыя імя Петруся Броўкі, 2013. — С. 170. — 528 с. — 2 000 экз. — ISBN 978-985-11-0735-9. Памяць : Пухавіцкі раён: гісторыка-дакументальныя хронікі гарадоў і раёнаў Беларусі / [укладальнік А. А. Прановіч; рэдкалегія: А. М. Карлюкевіч і інш.]. — Мінск : Беларусь, 2003. — 748 с. — 3000 экз. ISBN 985-01-0251-9 Jelski A. Protasowszczyzna // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich. Tom IX: Poźajście — Ruksze (польск.). — Warszawa, 1888. — S. 67. Ссылки Протасовщина на сайте radzima.org