NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Житковичі

Жи́тковичі (біл. Жыткавічы) — місто в Білорусі, у самому центрі Прип'ятського Полісся, адміністративний центр Житковицького району Гомельської області. Житковичі знаходиться за 238 км на захід від обласного центру. Відстань до Мінська 229 км і 25 км до історичного міста Турів. Проходять автошляхи Берестя — Гомель, Мінськ — Мікашевичі, Житковичі — Столін, Житковичі — Любань, залізнична станція Житковичі на лінії Гомель — Лунинець. На околиці міста знаходиться велике розвідане родовище бурого вугілля. Населення Історія Житковичі вперше згадуються в Литовській Метриці в у 1500 році як містечко Слуцького князівства (Новогрудське воєводство) Великого князівства Литовського. Після об'єднання Великого князівства Литовського та Польщі Житковичі входили до складу Речі Посполитої. Після другого поділу Речі Посполитої у 1793 році стали центром волості в Мозирському повіті Мінської губернії Російської імперії. В тому ж році тут налічувалося 79 дворів, проходив тракт Мозир — Давид-Городок, діяла поштова станція. Тут розташовувався маєток Ожаринських. З 1795 по 1924 роки центр волості, до складу якої входили 13 селищ. Промисловість у містечку почала розвиватися з 1886 року з будівництвом Поліської залізниці і почала діяти станція. 17 липня 1924 року Житковицька волость була перейменована в Житковицький район. З 27 вересня 1938 року Житковичі отримали статус селища міського типу, де жило 4,3 тис. осіб. Під час Другої світової війни у Житковичах діяло підпілля. У боях за визволення селища загинуло 139 воїнів, вони поховані у братській могилі у сквері. У жовтні 1971 року Житковичі отримали статус міста, сюди було включене сусіднє село Дворець. Забудова Сучасна забудова кам'яна та дерев'яна, нові будинки зводяться вздовж бульвару. Багатоповерхові будинки побудовані в мікрорайонах «Озерний» і «Північний». Визначні пам'ятки Пам'ятник дерев'яного зодчества Житковицька Свято-Троїцька церква. Цей храм був побудований в 1842 році. Також костел св. Йосипа, та й церква св. Параски П'ятниці. Освіта та культура У місті діє 4 середніх школи, 1 школа-інтернат, 1 музична, 2 спортивних школи, ПТУ-182 (сільське і лісове господарство, механізація меліоративних робіт). Будинок школярів, районний і міський будинки культури, бібліотеки, центр фольклору, музей. Видається газета «Нове Полісся». 7 вересня в Житковичах і Турові проводиться фестиваль камерної та духової музики під керуванням Михайла Фінберга. Відомі особи Композитор В Будник Художниця Н. Чорноголових Промисловість Основні підприємства: моторобудівний завод, завод «Сатурн», лісозаготівельне об'єднання. Підприємства харчової промисловості: молокозавод, хлібозавод. Примітки Посилання «Жыткавічы: жыта» — сайт міста https://globustut.by/zhitkovich/ [Архівовано 18 серпня 2005 у Wayback Machine.] Геральдика Zhytkavichy, Belarus Żytkowicze // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1895. — Т. XIV. — S. 899. (пол.)
Хойники

Хойники (на беларуски: Хойнікі; на руски: Хойники) е град в Беларус, административен център на Хойникски район, Гомелска област. Населението на града е 12 472 души (по приблизителна оценка от 1 януари 2018 г.). История Хойники за първи път се споменава в 1504 г. като малко селце в Литовското княжество. От 1793 г. то е част от Руската империя. Селището през 1897 г. има население от малко под 3000 души и има две мелници, фабрика и училище. През 1919 г. става част от РСФСР, а през 1927 г. – от Беларуската ССР през 1927 г. Административно е уредено като селище от градски тип на 27 септември 1938 г. и по това време има около 3,5 хиляди жители и голяма дъскорезница. В периода между 25 август 1941 г. и 23 ноември 1943 г. е под окупацията на фашистка Германия. Той има официален статут на град от 10 октомври 1967 г. От 1986 година градът страда от силно радиоактивно замърсяване вследствие на Чернобилската авария. Източници
Khòiniki

Khòiniki (belarús: Хо́йнікі, també Хва́йнікі; rus: Хойники; Łacinka: Chojniki) és una ciutat belarussa capital del Districte de Khóiniki, a la Província de Hòmiel. Es menciona per primera vegada en escrits el 1504 com a assentament del Gran Ducat de Lituània. L'assentament es va annexionar a l' Imperi rus després de la segona partició de Polònia el 1793. Des del 1927, com a membre de l'RSS belarussa. Des de 1938: un poble urbà. Del 25 d'agost de 1941 al 23 de novembre de 1943, va estar sota ocupació alemanya. Hojnik i els voltants es van veure afectats significativament pel desastre nuclear de Txernòbil del 26 d'abril de 1986. Referències
Chojniki

Chojniki (bělorusky Хойнікі, rusky Хойники) je běloruské město a administrativní centrum Chojnického rajónu, který leží v Homelské oblasti. Město se nachází 105 km od Homela a 60 km od Mazyru. Území a obyvatelstvo města vzrostlo v důsledku sloučení s obcí Mališaŭ v roce 2009. V roce 2013 zde žilo na 13 320 obyvatel a v r. 2017 12 500 obyv. Město bylo významně ovlivněno havárií Černobylu v roce 1986. Nachází se poblíž Poleské státní radiačně-ekologické rezervace, vytvořené po havárií. Nachází se zde i její správa, která zaměstnává více než 700 lidí a roční náklady na správu se pohybují kolem 80 milionů Kč. Historie První písemná zmínka o městě Chojniki (v té době Хвоиники) pochází z roku 1504, kdy byla vesnice součástí Litevského velkoknížectví. V různých obdobích vesnice patřila do vlastnictví rodiny Polozů, Lubiecků, Charlinsků, Abrahamovičů, Brozovsků, Šujsků nebo Prozorů. V polovině 16. století stalo se součástí Kievského povětu a vojvodtví. V této době, na břehu řeky Kvěsja, Brozovskové vybudovali dřevěný zámek na ochranu vesnice před útoky z východu, které trvaly až do konce 17. století. V polovině 17. století se město stalo centrem farnosti a vedla těmito místy obchodní cesta Mazyr — Juravičy — Brahin — Ljuběč. Od roku 1793 bylo pod správou Ruské říše stalo se součástí Řečyckého povětu Minské gubernie. V roce 1897 počet obyvatel činil 2 700. Nacházely se zde vodní mlýny, továrna a škola. V listopadu 1917 nastala sovětská nadvláda. Od února do prosince 1918 bylo město okupováno německými vojsky. V roce 1919 se stalo součástí Ruské sovětské federativní socialistické republiky. Od prosince 1926 je centrem rajónu a v roce 1927 byl předán Běloruské sovětské socialistické republice. Od 25. srpna 1941 do 23. listopadu 1943 byl obsazen německými vojsky. Dne 10. října 1967 mu byl udělen statut města. V roce 1970 zde žilo 9 500 obyvatel. Město má jednu nemocnici, čtyři školy včetně gymnázia, čtyři mateřské školky, hotel „Журавiнка“, restauraci „Полесье“. Vycházejí noviny Chojnickija naviny (bělorusky Хойнiцкiя навiны), které se v minulosti jmenovaly Leninski scjah (bělorusky Ленiнскi сцяг) Významní rodáci Viktar Michajlavič Hančarenka (bělorusky Віктар Міхайлавіч Ганчарэнка, * 10. září 1977) — běloruský fotbalový trenér Sergej Kucharenko (též Sjarhej Kucharenka, bělorusky Сергей Кухаренко) — bronzový medailista z Mistrovství světa (2003), stříbrný medailista z Mistrovství Evropy (2002), účastník Olympijských her v Sydney (2000) a Olympijských her v Aténách (2004) Oleg Loban — vítěz světových a evropských šampionátů, člen národního týmu Běloruské republiky ve vzpírání Volha Chudzenka (bělorusky Вольга Худзенка, 12. květen 1992) — bronzová medailistka z Olympijských her 2012 v rychlostní kanoistice Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Хойники na ruské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Chojniki na Wikimedia Commons
Chojniki

Chojniki (belarussisch Хойнікі; russisch Хойники Choiniki) ist eine Stadt in der Homelskaja Woblasz im Südosten Belarus. Die Stadt mit etwa 12.300 Einwohnern ist das administrative Zentrum des Rajon Chojniki. Geografische Lage Die Stadt liegt auf 128 m Höhe, 100 km südwestlich von Homel und 60 km östlich von Masyr. Chojniki besitzt einen Bahnhof, über den es mit Homel, Wassilewitschy (Васілевічы) und Kalinkawitschy verbunden ist. Im Süden der Stadt trifft die Fernstraße P–33 auf die P–35. Südlich von Chojniki befindet sich das radioökologische Schutzgebiet, das nach der Nuklearkatastrophe von Tschernobyl im 60 km südlich liegenden Kernkraftwerk Tschernobyl in der heutigen Ukraine eingerichtet wurde. Geschichte Das Dorf wurde erstmals in einem Dokument aus dem Jahr 1504 unter dem Namen Chwoiniki als Ortschaft in der Grafschaft Brahin der Woiwodschaft Kiew im Großfürstentum Litauen schriftlich erwähnt. Während der Zeit der Ersten Polnischen Republik befand sich Chojniki im Owrucki-Poviat der Woiwodschaft Kiew. Es war im Besitz der Familie Połozowicz, dann der Familien Lubiecki, Charliński, Abrahamowicz, Brzozowski und Szujski und ab Ende des 18. Jahrhunderts der Prozory. Karol Prozor hatte hier seinen Wohnsitz. Nach der zweiten Teilung Polens 1793 kam Chojniki unter russische Herrschaft. Im neunzehnten Jahrhundert befand sich die Stadt Chojniki im Gouvernement Minsk, (Ujazd) rzeczyckim. Hier gab es ein Postamt und eine Dorfschule. Am 1. Januar 1919 verkündete der Erste Kongress der Kommunistischen Partei Weißrusslands die Gründung der Weißrussischen Sozialistischen Sowjetrepublik (BSSR), zu der auch Chojniki gehören sollte. Durch die Entscheidung Moskaus am 16. Januar fiel die Stadt jedoch zusammen mit anderen ethnisch weißrussischen Gebieten an die Russische SFSR. Im Dezember 1926 kehrte Chojniki an die BSSR zurück. Am 29. September 1938 wurde der Ortschaft der Status eines städtischen Siedlung verliehen. Vom 25. August 1941 bis zum 23. November 1943 war die Ortschaft von der Wehrmacht besetzt. Am 10. Oktober 1967 erhielt Chojniki den Status einer Stadt. Die Region um Chojniki ist seit 1986 eines der am stärksten von der Nuklearkatastrophe von Tschernobyl betroffenen Gebiete. Söhne und Töchter der Stadt Wiktar Hantscharenka (* 1977), Fußballspieler und -trainer Wolha Chudsenka (* 1992), Kanutin Marharyta Machnewa (* 1992), Kanutin Bevölkerungsentwicklung Quelle: Weblinks Chojniki. In: Filip Sulimierski, Władysław Walewski (Hrsg.): Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich. Band 1: Aa–Dereneczna. Sulimierskiego und Walewskiego, Warschau 1880, S. 620 (polnisch, edu.pl). Artikel zur Ortschaft (russisch) Chojniki in der Großen Sowjetischen Enzyklopädie auf dic.academic.ru (russisch) Einzelnachweise
Khoiniki

Khoiniki (Belarusian: Хойнікі, romanized: Chojniki, IPA: [ˈxɔɪ̯n̪ʲikʲi]; Russian: Хойники, romanized: Khoyniki; Polish: Chojniki) is a town in Gomel Region, Belarus. It serves as the administrative center of Khoiniki District. As of 2025, it has a population of 13,001. It is located in Polesia. In 1986, the area around Khoiniki experienced heavy radioactive fallout from the Chernobyl accident; however, the city itself was not significantly affected. Today, the town hosts the headquarters of Polesie State Radioecological Reserve and employs over 700 people. The reserve itself is located south of the town in a heavily contaminated area. History According to historical records, Khoiniki was first mentioned in 1504 as a dependency of the Grand Duchy of Lithuania. It was a possession of the Wiśniowiecki, Szujski and Prozor families. It hosted a residence of Voivode of Vitebsk Józef Prozor and oboźny Karol Prozor. Karol Prozor died there. It was incorporated into the Russian Empire in 1793, as a result of the Second Partition of Poland. In 1897, the city, located in the Pale of Settlement, had a large Jewish community of 1,668 people (62% of the total population). In 1919, Khoiniki was attached to the Russian Soviet Federative Socialist Republic. It was then transferred in 1927 to the Byelorussian Soviet Socialist Republic. During World War II, Khoiniki was occupied by Nazi Germany from August 25, 1941, to November 23, 1943. City status was granted to it on November 10, 1967. It was seriously affected in 1986 by the Chernobyl disaster. References
Jóiniki

Jóiniki (bielorruso: Хо́йнікі; ruso: Хо́йники) es una ciudad subdistrital de Bielorrusia, capital del distrito homónimo en la provincia de Gómel. En 2022, la ciudad tenía una población de 13 278 habitantes.​ Se ubica sobre la carretera P35, a medio camino entre Mazyr y la frontera con Ucrania marcada por el río Dniéper. De la P35 sale hacia el norte en Jóiniki la carretera P33, que lleva a Réchytsa.​ Historia Se conoce la existencia del pueblo desde 1504, cuando aparece en un documento de Alejandro I Jagellón. Estuvo en manos de varias familias nobles polaco-lituanas hasta que en la partición de 1793 pasó a formar parte del Imperio ruso, que desde 1797 lo integró en la gobernación de Minsk. En el siglo XIX se desarrolló como un pequeño núcleo comercial. En 1926, el pueblo se integró en la RSS de Bielorrusia, que en 1938 le dio el estatus de asentamiento de tipo urbano.​​ Hasta la primera mitad del siglo XX, dos tercios de los tres mil habitantes locales eran judíos, al hallarse el pueblo en la Zona de Asentamiento; sin embargo, entre 1941 y 1944 los invasores alemanes, tras asesinar a más de trescientos judíos en Jóiniki, se llevaron por la fuerza a todos los demás a campos de concentración, de donde casi ninguno salió vivo. Tras la guerra, los soviéticos repoblaron Jóiniki como un asentamiento industrial étnicamente bielorruso, que adoptó el estatus de ciudad en 1967 y llegó a alcanzar los quince mil habitantes en décadas posteriores. Desde 1986 se halla en una de las áreas más gravemente afectadas por el accidente de Chernóbil.​​ Referencias
Khoïniki

Khoïniki (en biélorusse : Хойнікі ; en łacinka : Chojniki ; en russe : Хойники) est une ville de la voblast de Homiel ou oblast de Gomel, en Biélorussie, et le centre administratif du raïon de Khoïniki. Sa population était estimée à 12 500 habitants en 2017. Géographie Khoïniki est située à 70 km au sud-est de Mozyr et à 91 km au sud-ouest de Gomel. Histoire Khoïniki est mentionnée pour la première fois en 1504 comme une dépendance dans le grand-duché de Lituanie. Elle est incorporée à l'Empire russe en 1793, à l'occasion du deuxième partage de la Pologne. En 1897, la ville, située dans la zone de résidence obligatoire des sujets juifs de l'Empire russe, compte une communauté forte de 1 668 personnes (62 % de la population totale). En 1919, Khoïniki est rattachée à la république socialiste fédérative soviétique de Russie, puis est transférée en 1927 à la république socialiste soviétique de Biélorussie. Khoïniki est occupée par l'Allemagne nazie du 25 août 1941 au 23 novembre 1943. Le statut de ville lui est accordé le 10 novembre 1967. Elle a été sérieusement affectée en 1986 par la catastrophe de Tchernobyl. Population La ville a vu sa population baisser depuis 1986 et les événements de Tchernobyl. Recensements (*) ou estimations de la population : Personnalités Viktor Goncharenko (1977-), entraîneur de football biélorusse. Volha Khudzenka (1992-), kayakiste biélorusse, médaillée olympique. Notes et références Liens externes Site officiel (ru) Cartes topographiques Portail de la Biélorussie
Chojniki

Chojniki (in bielorusso Хойнікі?, in russo Хойники?), è una cittadina della regione di Homel', Bielorussia. Conosciuta per aver sofferto molto del disastro nucleare di Černobyl'. Storia Chojniki è menzionata per la prima volta nel 1504 come appartenente al Granducato di Lituania. La città fu poi incorporata nell'Impero Russo nel 1793, in occasione della seconda spartizione della Polonia. Nel 1897 la città, situata nella zona di Mandatory Residence, ebbe una forte comunità di persone appartenenti alla religione ebraica 1.668 (62% della popolazione totale). Nel 1919 fu aggregata alla Repubblica Socialista Federativa Sovietica Russa, poi trasferita nel 1927 alla Repubblica Socialista Sovietica Bielorussa. Chojniki venne occupata dalla Germania nazista dal 25 agosto 1941 a 23 novembre 1943. Ottenne il titolo di città il 10 novembre 1967. Nel 1986, la città subì fortissime ondate radioattive a causa dell'Incidente nucleare della centrale di Černobyl'. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Chojniki Collegamenti esterni Sito ufficiale, su hoiniki.gov.by.
Chojniki (obwód homelski)

Chojniki (biał. Хойнікі, Chojniki, ros. Хойники, Chojniki) – miasto na Białorusi, w obwodzie homelskim, siedziba administracyjna rejonu chojnickiego. 13,8 tys. mieszkańców (2010). Historia Po raz pierwszy miejscowość została wymieniona w dokumencie z 1504 r., pod nazwą Chwoiniki, jako wieś należąca do województwa kijowskiego Wielkiego Księstwa Litewskiego. W okresie I Rzeczypospolitej Chojniki znajdowały się w powiecie owruckim województwa kijowskiego. Była to własność Połozowiczów, następnie Lubieckich, Charlińskich, Abrahamowiczów, Brzozowskich, Szujskich, a od końca XVIII w. – Prozorów. Miał tu swoją rezydencję Karol Prozor. Po II rozbiorze Rzeczypospolitej (1793) Chojniki znalazły się pod zaborem rosyjskim. W czasach po reformie 1861 r. dobra ziemskie i miasteczko znajdowały się w gminie (wołości) Chojniki w powiecie (ujeździe) rzeczyckim guberni mińskiej. Funkcjonowały tu urząd pocztowy i szkółka wiejska. 1 stycznia 1919 r. I Zjazd KP Białorusi ogłosił powstanie Białoruskiej Socjalistycznej Republiki Radzieckiej, której częścią miały być także Chojniki. Jednakże decyzją Moskwy już 16 stycznia wraz z innymi etnicznie białoruskimi terytoriami znalazły się w granicach Rosyjskiej FSRR. Po 1921 roku w skład miasta zostały włączone otaczające go wsie: Nastol, Wołoki i Zabołocie. W grudniu 1926 r. Chojniki powróciły do BSRR. 29 września 1938 r. otrzymały status osiedla typu miejskiego. W 1986 roku miasto ucierpiało z powodu silnego opadu promieniotwórczego, związanego z katastrofą w Czarnobylu. Zabytki rezydencja Abrahamowów, obecnie Muzeum w Chojnikach, w części centralnej piętrowa, skrzydła parterowe, od frontu cztery kolumny doryckie podtrzymują półkolisty balkon. drewniany parterowy dwór Prozorów od frontu posiadał portyk z ośmioma kolumnami (po dwie), do którego prowadziły schody; na boku skrzydła z prawej strony również znajdowała się kolumnada. Majątek w Chojnikach jest opisany w 1. tomie Dziejów rezydencji na dawnych kresach Rzeczypospolitej Romana Aftanazego Miasta partnerskie Ostheide, (Niemcy) Przypisy Linki zewnętrzne Chojniki na Radzima.org. (biał. • ang. • pol. • ros.). Chojniki, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. I: Aa – Dereneczna, Warszawa 1880, s. 620 .
Хојники

Хојники (бел. Хойнікі; рус. Хо́йники) је град у југоисточној Белорусији, и административни је центар Хојничког рејона Гомељске области. Град се налази 58 км југоисточно од Мозира и 105 км југозападно од административног центра области града Гомеља. Према проценама за 2010. у граду је живело 13.800 становника. Историја Насеље Хојники први пут се спомиње 1504. као малено село Литванске кнежевине. Од 1793. у саставу је Руске Империје. Насеље је 1897. имало нешто мање од 3.000 становника и у њему су постојале две воденице, фабрика и школа. Године 1919. улази у састав Руске СФСР, а делом Белоруске ССР постаје 1927. године. Административно је уређен као насеље градског типа од 27. септембра 1938, и тада је имао око 3,5 хиљаде становника и велику пилану. У периоду између 25. августа 1941. и 23. новембра 1943. град је био под окупацијом нацистичке Немачке. Службени статус града има од 10. октобра 1967. године. Становништво Према процени, у граду је 2012. живело 13.578 становника. Види још Гомељска област Хојнички рејон Референце Спољашње везе „Извршни комитет Хојничког рејона”. Архивирано из оригинала 02. 07. 2007. г.. „Хералдика града Хојника”. Архивирано из оригинала 29. 09. 2014. г.. Град Хојники на мапи Хојничког рејона Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (27. јул 2011)
Chojniki

Chojniki (belarusiska: Хойнікі) är en stad i Homels voblast i sydöstra Belarus. Det nämns först i skrifter 1504 som en bosättning av Storhertigdömet Litauen. Bosättningen annekterades till det ryska imperiet efter den andra delningen av Polen 1793. Från 1927 - som medlem i vitryska SSR. Från 1938 - en urban by. Från 25 augusti 1941 till 23 november 1943 var det under tysk ockupation. Hojnik och omgivningen drabbades avsevärt av kärnkatastrofen i Tjernobyl den 26 april 1986. Se även Städer i Homieĺs voblasć Belarus städer Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Chojniki. Radzima Hoyniki Town
Петриков

Петриков (на беларуски: Петрыкаў; на руски: Петриков) е град в Беларус, административен център на Петриковски район, Гомелска област. Населението на града е 10 100 души (по приблизителна оценка от 1 януари 2018 г.). История За пръв път селището е споменато през 1523 година, през 1938 година получава статут на град. Източници
Petrykaŭ

Petrykaŭ (bělorusky Петрыкаў, rusky Петриков – Petrikov) je město v Homelské oblasti v Bělorusku. K roku 2018 v něm žilo přibližně deset tisíc obyvatel. Poloha a doprava Petrykaŭ leží na levém, severním břehu Pripjati, přítoku Dněpru. Od Homelu, správního střediska oblasti, je vzdálen přibližně 175 kilometrů západně. Nejbližší železniční stanice je třináct kilometrů severovýchodně na železniční trati spojující Kalinkavičy a Luniněc. Ve stejném místě je i nejbližší sjezd dálnice M10 z Homelu do Kobrynu. Dějiny První zmínka o obci je z roku 1523. Městem je od roku 1938. Odkazy Reference V tomto článku byly použity překlady textů z článků Petrykau na německé Wikipedii a Petrykaw na hornolužickosrbské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Petrykaŭ na Wikimedia Commons
Petrykau

Petrykau (belarussisch Петрыкаў, russisch Петриков) ist eine Stadt in Belarus. Sie liegt auf dem Nordufer des Prypjat im Rajon Petrykau der Homelskaja Woblasz und ist administratives Zentrum des Rajons. Sehenswürdigkeiten Im Stadtpark befindet sich ein Denkmal für den auf dem örtlichen Friedhof begrabenen Partisanen Wassil Talasch. Söhne des Ortes Andrej Krautschanka (* 1986 in Myschanka bei Petrykau), Zehnkämpfer Literatur Petrikov, in: Guy Miron (Hrsg.): The Yad Vashem encyclopedia of the ghettos during the Holocaust. Jerusalem : Yad Vashem, 2009, ISBN 978-965-308-345-5, S. 582 Weblinks Einzelnachweise
Pétrykau

Pétrykau (bielorruso: Пе́трыкаў) o Pétrikov (ruso: Пе́триков) es una ciudad subdistrital de Bielorrusia, capital del distrito homónimo en la provincia de Gómel. Dentro del distrito, es la sede administrativa del consejo rural homónimo sin formar parte del mismo. En 2022, la ciudad tenía una población de 10 127 habitantes.​ Se conoce la existencia de la localidad en documentos desde 1523, cuando era un miestelis del Gran Ducado de Lituania perteneciente a la familia noble Alelkávichy. A partir del siglo XVII pasó a pertenecer a la familia noble Jadkévichy. En la partición de 1793 pasó a formar parte del Imperio ruso, que la incluyó en la gobernación de Minsk. En 1925, la RSS de Bielorrusia le dio el estatus de ciudad. Los judíos llegaron a formar la tercera parte de la población local a principios del siglo XX, pero la mayoría de ellos fueron asesinados por los invasores alemanes en la Segunda Guerra Mundial.​​​​ Se ubica a orillas del río Prípiat, unos 40 km al oeste de Mazyr.​ Referencias
Petrykaŭ

Petrykaŭ (in bielorusso Петрыкаў?; in russo Петриков?, Petrikov) è un comune della Bielorussia, situato nella regione di Homel'. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Petrykaŭ Collegamenti esterni Sito ufficiale, su petrikov.gov.by.