NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Высокий рынок

Высокий рынок, Высокий город, Верхний город (бел. Высокае Места, Высокі Рынак, Верхні Горад) — исторический район Минска, расположенный к югу от Минского замка. История Верхний город спланирован в 1560—1570 годы как новый центр Минска. Причиной создания нового плана были большие пожары (1505, 1547), а также многократное разорение города и окрестностей крымскими татарами в 1-й четверти XVI века. В конце XVI в. на Высоком рынке была построена ратуша, возможно она была перенесена сюда из другого места, так как Магдебургское право Минск получил еще в 1499 году. В 1564 году в Минске возникла кальвинистское сообщество. В последней четверти XVI века кальвинисты при общей поддержке князя Николая Радзивилла Черного и фондов минских состоятельных протестантов построили в городе свой дом молитв (сбор) и основали улицу Сборовая. Однако, в XV—XVI веках район имел периферийное значение. Интенсивное кирпичное строительство на Высоком рынке началось лишь в начале XVII в. Существует мнение, что строительство зданий сдерживалось из-за отсутствия укреплений. Кроме того, радиальное расширение Минска вокруг Замчища до начала XVII века уже исчерпало свои топографические и социальные перспективы. Соседняя Троицкая гора в качестве нового центра города не осваивалась, так как ее расположение было неудобным для обороны. Минск в таком случае был бы разделен на две части рекой Свислочь, что несмотря на систему плотин и мостов, очень осложнило бы коммуникацию и защиту города во время военных действий. К началу XVIII в. весь Верхний рынок был застроен, сложился главный архитектурный ансамбль площади Высокого рынка, сформировался индивидуальный облик Минска. В начале XX в. Высокий рынок входил в первую и вторую полицейские части города. Современность См. также Площадь Свободы (Минск) Монастырь бернардинцев (Минск) Примечания Литература Іван Сацукевіч. Тапанімія вуліцы і плошчаў Менска ў ХІХ — пачатку ХХ стст. Сацукевіч І. Гісторыя і сучаснасць урбананімікі Гродна і Мінска (параўнаўчы аналіз) Вячеслав Бондаренко. Названия минских улиц за последнее столетие: тенденции, загадки, парадоксы Архивная копия от 26 января 2009 на Wayback Machine
Високий Ринок

Високий Ринок ((біл. Высокі Рынак) також Верхнє Місто) — історичний район Мінська, найстаріша його збережена частина, на південь від колишнього мінського замку. Історія Високий Ринок запланований наприкінці XVI ст., як новий центр Мінська. Побудова цього району була викликана наданням місту в 1499 році Магдебурзького права. У XV ст. на Високому Ринку була побудована ратуша, в 1564 році в Мінську виникла кальвіністське співтовариство. В останній чверті XVI ст. кальвіністи при підтримці князя Миколи Радзивілла (Чорного) і фондів мінських заможних протестантів побудували в місті свій молитовний будинок (збір) і заснували вулицю Зборову. Однак у XV - XVI ст. район мав периферійне значення. Інтенсивне кам'яне будівництво на Високому ринку почалося тільки на початку XVII ст. Існує думка, що зведення будівель стримувалося через відсутність укріплень. Крім того, радикальне розширення Мінська навколо Замчища до початку XVII ст. вже вичерпала свої топографічні та соціальні перспективи. Сусідня Троїцька гора як новий центр міста не освоювалася, оскільки її розташування було незручним для захисту. Мінськ у такому випадку був би розділений на дві частини, що, незважаючи на систему гребель і мостів, дуже ускладнило б комунікацію і захист під час військових дій. До початку XVIII ст. всі Високі місця було забудовано, склався головний архітектурний ансамбль площі Високого ринку, сформувалася індивідуальний вигляд Мінська. На початку ХХ ст. Високий ринок входив в першу і другу поліцейські частини міста. У 2000х роках у районі почалася його історична реконструкція, адже після багатьох війн і радянського терору Верхнє місто сильно постраждало. Сучасний вигляд Галерея Див. також Домініканський монастир (Мінськ) Посилання Сацукевіч І. Гісторыя і сучаснасць урбананімікі Гродна і Мінска (параўнаўчы аналіз) [Архівовано 31 жовтня 2014 у Wayback Machine.] Вячеслав Бондаренко. Названия минских улиц за последнее столетие: тенденции, загадки, парадоксы [Архівовано 26 січня 2009 у Wayback Machine.]
Massacro di Sluck

Il massacro di Sluck si riferisce al massacro di migliaia di persone, ebrei e non, avvenuto a Sluck nell'ottobre 1941, in Bielorussia all'epoca dei fatti in Unione Sovietica, vicino alla città di Minsk mentre era sotto l'occupazione tedesca durante la seconda guerra mondiale. Gli autori furono una combinazione delle forze speciali della Gestapo e degli alleati lituani del Terzo Reich. Quasi 4000 ebrei furono assassinati in un arco temporale di due giorni insieme a migliaia di non ebrei. Storia La città di Sluck aveva una grande concentrazione di ebrei e un gran numero di bielorussi. Sebbene il governo tedesco avesse precedentemente firmato il patto Molotov-Ribbentrop di non aggressione con l'Unione Sovietica, i nazisti, incoraggiati dal successo nell'Europa occidentale, pianificarono l'operazione Barbarossa e quindi invasero il loro ex alleato il 22 giugno 1941. Il 27 ottobre 1941, quattro compagnie di polizia di stanza a Kaunas entrarono in città con l'incarico di liquidare la popolazione ebraica della città entro due giorni. Questa cosiddetta "operazione di sicurezza speciale" fu guidata dalle Einsatzgruppen delle SS e agirono senza l'autorizzazione tedesca locale e delle autorità delle SS che avevano schierato vari lavoratori specializzati dalla popolazione. Gli ebrei furono allontanati dalle loro case e poi uccisi in massa, in una tale frenesia che portò al massacro non solo degli ebrei, ma anche di altre persone della regione. L'amministrazione civile tedesca in Bielorussia si indignò, dopo aver compiuto grandi sforzi per ottenere il favore della popolazione locale secondo le istruzioni del Führer. Il commissario generale della Bielorussia Wilhelm Kube scrisse in segno di protesta al suo superiore e al SS-Reichsführer Heinrich Himmler: La lettera concludeva: Adolf Hitler, a detta di tutti, non fu mai informato dell'incidente e da allora in poi credette erroneamente che i partigiani nazisti tra la popolazione bielorussa avrebbero sostenuto i tedeschi durante l'invasione. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Ghetto di Sluck Collegamenti esterni The Murder of Soviet Jews, su holocaust-education.dk (archiviato dall'url originale il 2 settembre 2006).
Pielasa

Pielasa, Pielesa (biał. Пеляса, ros. Пелеса, lit. Pelesa) – wieś w rejonie werenowskim obwodu grodzieńskiego Białorusi. Wieś należy do sielsowietu bolciskiego. Jest jednym z najważniejszych ośrodków białoruskich Litwinów. W 1994 roku zarejestrowano miejscową wspólnotę Litwinów. 23 września 2010 roku we wsi odsłonięto pomnik wielkiego księcia Witolda. Instytucje społeczne Parafia W 1917 została erygowana we wsi parafia katolicka pw. św. Linusa. W 1935 roku wybudowano i poświęcono kościół pw. św. Linusa. Zamknięty w 1962 roku, oddany, odrestaurowany i na nowo poświęcony został w 1989 roku. W 1944 roku miejscowy litewski ksiądz ze strachu przed represjami odmówił pochowania na tamtejszym cmentarzu Polaków poległych w walce z NKWD pod Surkontami, natomiast poświęcił przeznaczone na pochówek miejsce obok dawnej mogiły powstańczej i wziął udział w pogrzebie. Za ten gest również był wzywany na przesłuchania. Szkoła Istniała tu szkoła z litewskim jako językiem wykładowym. Była to jedna z dwóch litewskich szkół na Białorusi obok szkoły w Rymdziunach. Za jej finansowanie odpowiedzialny był rząd litewski. W ostatnim roku działalności (2021/2022) w szkole uczyło się 127 uczniów. Zatrudnionych było 23 nauczycieli, w tym 11 obywateli Litwy. W kwietniu 2022 władze białoruskie poinformowały, że od 1 września tego roku nauka we wszystkich szkołach mniejszości narodowych, w tym w szkole w Rymdziunach, ma odbywać się w języku białoruskim lub rosyjskim. Język litewski pozostał jako jeden z przedmiotów. Przeciwko tej decyzji protestowało Ministerstwo Spraw Zagranicznych Litwy. Przypisy Linki zewnętrzne Pielasa w serwisie Radzima.org Pielasa w serwisie globustut.by (ros.)
Trinity Suburb

The Trinity Suburb (Belarusian: Траецкае прадмесьце, romanized: Trajeckaje pradmiescie, Russian: Троицкое предместье, romanized: Troitskoye predmestye, Trinity Hill) is a historical district of Minsk located in the north-eastern part of the historical centre on the left bank of the Svislach river. It was the trade and administrative centre of the capital of Belarus in the past. In the northwest of the Trinity Suburb there is Tatarskaya Slabada, settled by Lipka Tatars from the 15th century (first settlement recorded in 1428) to mid-20th century, and Starastinskaya Slaboda, in the north – Storozhevka, in the east – Zolotaya Gorka, in the south – the central regions of the High and Low Markets. The first Catholic church in Minsk was located on the territory of the suburb. There were also the Ascension Monastery with the church of the same name, which have not survived to this day, St. Boris and Gleb Church, the Basilian Convent of the Holy Trinity (partially preserved) and the Church and Monastery of the Catholic monastic order. Nowadays the suburb is one of the most favorite places of Minsk residents and guests of the capital. Modern buildings of the district include the National Opera and Ballet Theatre, the Island of Tears, memorial that commemorates the Soviet soldiers died in the Afghanistan war in the 1970s. There are several hypotheses about the origin of the toponym "Trinity Hill". Most likely, the placename comes from the Catholic church of the Trinity, founded by Jogaila in 1390. According to another version, the toponym comes from the name of the defensive redoubt of the Holy Trinity, which was located near the Borisov outpost. References External links Official website of the Republic of Belarus Minsk in your pocket. Essential city guides. Modern photos of Trinity Hill // Website "BELTA.BY" Trinity Suburb in Minsk // Website "YesBelarus.com" History of the Trinity Hill // Official website of the Belarusian TV – CTV.BY Media related to Trajeckaje pradmiescie at Wikimedia Commons
Троїцьке передмістя

Тро́їцьке передмі́стя (біл. Траецкае прадмесьце), Тро́їцька гора́ (біл. Траецкая гара) — історичний район Мінська, розташований у північно-східній частині міста на лівому березі річки Свіслоч. На території передмістя був побудований перший католицький храм Мінська, також там були розміщені Свято-Вознесенський монастир з однойменною церквою, Свято-Борисо-Глібська церква, жіночий базіліанський монастир Святої Трійці, костел і монастир католицького чернечого ордену маріавіток, «Китаєвська» синагога. В теперішній час західна частина передмістя відреставрована і охороняється державою. Посилання Троїцьке передмістя на Radzima.org (біл.) Історія Троїцького передмістя на порталі «Мінськ старий і новий» (рос.) Світлини Троїцького передмістя на globustut.by (рос.)
Meratschouschtschyna

Meratschouschtschyna (belarussisch Мерачоўшчына, polnisch Mereczowszczyzna) ist ein ehemaliges Vorwerk auf dem Gebiet der heutigen Stadt Kosawa (Ко́сава, Kosów) im Rajon Iwazewitschy in Belarus. Geographie Die Ortschaft liegt westlich des Stadtkerns von Kosawa und südlich des wieder errichteten Pusłowski-Schlosses (Палац Пуслоўскіx, Pałac Pusłowskich) in jeweils einem Kilometer Entfernung. Mittelpunkt ist das rekonstruierte Herrenlandhaus der Familie Kościuszko, das seit 2004 als Museum fungiert. Geschichte Ende des 16. Jahrhunderts war das Vorwerk im Besitz des Brester Woiwoden Andrzej Leszczyński. 1733 ging es von der Familie Sapieha an Ludwik Kościuszko und seine Nachfahren über. 1746 wurde der polnische Freiheitskämpfer Tadeusz Kościuszko (1746–1817) hier geboren. Seine verwitwete Mutter verkaufte das Vorwerk 1761 für 54.500 Złoty an die Familie Flemming, die Besitzer Kosawas. Sechzig Jahre später erwarb Wojciech Pusłowski den gesamten Besitz. Dessen Sohn Wandalin Pusłowski (1814–1884) vollendete die Renovierung des Kościuszko-Anwesens, die sein Vater begonnen hatte und erbaute 1838 das Pusłowski-Schloss. Im Zweiten Weltkrieg wurden Schloss und Vorwerk samt Herrenlandhaus 1942 zerstört. Das Vorwerk mit dem Geburtshaus Kościuszkos und Nebengebäuden wurde 2003 auf den alten Fundamenten rekonstruiert und im folgenden Jahr als Kościuszko-Museum eröffnet. Siehe auch Liste von Kościuszko-Museen Weblinks Mereczowszczyzna. In: Filip Sulimierski, Władysław Walewski (Hrsg.): Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich. Band 6: Malczyce–Netreba. Walewskiego, Warschau 1885, S. 259 (polnisch, edu.pl).
Myerachowshchyna

Myerachowshchyna (Belarusian: Мерачоўшчына, romanized: Mieračoŭščyna; Russian: Меречёвщина, romanized: Merechyovshchina; Polish: Mereczowszczyzna) is a former manor near Kosava in Ivatsevichy District, Brest Region, in western Belarus. It is best known as the birthplace of Tadeusz Kościuszko. There is a Kościuszko museum in the reconstructed manor house of his birth. History In the first half of the 18th century, the folwark of Mereczowszczyzna belonged to the Sapieha family, and until the Partitions of Poland, was administratively located in the Brest Litovsk Voivodeship in the Grand Duchy of Lithuania within the Polish–Lithuanian Commonwealth. In 1733, the village became property of Ludwik Tadeusz Kościuszko, who lived here until 1764. On February 4, 1746, Tadeusz Kościuszko was born here, in a manor house. After the Third Partition of Poland (1795), the village came under control of the Russian Empire, where it remained until 1916. During the January Uprising, on June 8, 1863, it was the site of a battle between Polish insurgents and Russian troops. From 1918 to 1939, it belonged to the Second Polish Republic. In September 1939, it was occupied by the Soviet Union during the Soviet invasion of Poland in World War II, and annexed to Byelorussian Soviet Socialist Republic. In 1941, it was occupied by Nazi Germany. On 24–25 July 1942, German police forces and their collaborators deported approximately 1,200 Jews from the ghetto in nearby Kosów Poleski and executed them near the village. In 1942, the house in which Kościuszko was born and spent the first 12 years of his life was burned down by Soviet partisans. In 1944, the village was re-occupied by the Soviet Union, and after the war, it remained in the Soviet Union. Kościuszko museum In 2003, with financial support of the U.S. Embassy in Minsk, reconstruction of the house was started. Since several photos and drawings of the complex were preserved, the work was completed in a year. The house, based on the 18th century foundations, was opened for the public in 2004. Next to Kościuszko’s house a large rock was placed with a plaque that reads in Belarusian: “Here, in Merechevschina, Andrej Tadeusz Bonawentura Kasciuszka was born. He was the great son of the Belarusian land, who became a hero of Poland and USA, as well as Honorary Citizen of France”. References
Mereczowszczyzna

Mereczowszczyzna (en bielorruso: Мерачоўшчына, en polaco: Mereczowszczyzna, en lituano: Meračiauščina) es una antigua casa solariega cerca de Kosava en el raión de Ivacevičy, región de Brest, Bielorrusia (Gran Ducado de Lituania en su momento). Es conocida como el lugar de nacimiento del héroe bielorruso, estadounidense, polaco y lituano Tadeusz Kościuszko, en 1746. Hay un museo sobre Kościuszko en la casa solariega reconstruida de su nacimiento. Historia En la primera mitad del siglo XVIII, el folwark de Mereczowszczyzna pertenecía a la familia Sapieha, y hasta las Particiones de Polonia formaba parte del voivodato de Brzesc del Gran Ducado de Lituania. En 1733, el pueblo se convirtió en propiedad de Ludwik Tadeusz Kościuszko, que vivió aquí hasta 1764. El 4 de febrero de 1746, Tadeusz Kościuszko nació aquí, en una casa solariega. Después de la tercera partición de Polonia (1795), la aldea quedó bajo el control del Imperio ruso, donde permaneció hasta 1916. Entre 1918 y 1939, perteneció a la Segunda República Polaca. En septiembre de 1939 fue ocupada por la Unión Soviética durante la invasión soviética de Polonia durante la Segunda Guerra Mundial. En 1941 fue ocupada por la Alemania nazi. En 1942, la casa en la que Kościuszko nació y pasó los primeros doce años de su vida, fue incendiada por partisanos soviéticos. Después de la guerra, la aldea permaneció en la Unión Soviética. Museo Kościuszko En 2003, con el apoyo financiero de la Embajada de los Estados Unidos en Minsk, se inició la reconstrucción de la casa. Como se conservaron varias fotos y dibujos del complejo, el trabajo se completó en un año. La casa, basada en las fundaciones del siglo XVIII, se abrió al público en 2004. Junto a la casa de Kościuszko se colocó una gran piedra con una placa que dice en bielorruso: «Aquí, en Merechevschina, nació Andrej Tadeusz Bonawentura Kasciuszka. Fue el gran hijo de la tierra bielorrusa, que se convirtió en héroe de Polonia y Estados Unidos, así como Ciudadano de Honor de Francia».​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Mereczowszczyzna. Mereczowszczyzna en el Diccionario Geográfico del Reino de Polonia, Tomo VI (Malczyce - Netreba) de 1885.
Mereczowszczyzna

Mereczowszczyzna (błr. Мерачоўшчына, Mieračoŭščyna; ros. Меречевщина, Mierieczewszczina) − wyludniona wieś na Białorusi, w obwodzie brzeskim, w rejonie iwacewickim. Mereczowszczyzna leży nad Busiaczką, przy drodze z Iwacewicz do Różany, około 2 km na północny zachód od Kosowa. W 1746 w Mereczowszczyźnie urodził się Tadeusz Kościuszko. Historia W I połowie XVIII wieku folwark Mereczowszczyzna był własnością Sapiehów. W 1733 objął go w zastaw Ludwik Tadeusz Kościuszko, w którego posiadaniu folwark znajdował się do czasu wykupienia w 1764; Kościuszkowie przenieśli się wówczas do rodowych Siechnowicz. We dworze należącym do folwarku urodził się Tadeusz Kościuszko. W II Rzeczypospolitej Mereczowszczyzna należała do gminy Kosów w powiecie kosowskim, w województwie poleskim. Była miejscem pamięci o Kościuszce do agresji sowieckiej z września 1939. Dom Kościuszki został spalony w 1942 przez radzieckich partyzantów. W 1996 w Stanach Zjednoczonych powołano Komitet Odbudowy Domu Rodzinnego Kościuszki, staraniem którego dwór zrekonstruowano w 2004. Odbudowę w większości sfinansowano z funduszy obwodu brzeskiego. W dworze mieści się muzeum. Nieopodal Mereczowszczyzny znajduje się odbudowany pałac Pusłowskich w Kosowie. Przypisy Linki zewnętrzne Mereczowszczyzna, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. VI: Malczyce – Netreba, Warszawa 1885, s. 259 . Archiwalne widoki miejscowości w bibliotece Polona
Меречовщина

Меречовщина (біл. Мерачоўшчына, пол. Mereczowszczyzna; рос. Меречёвщина) — безлюдне село в Білорусі, в Берестейській області, в Івацевицькому районі. Меречовщина розташована на Бусячці, на дорозі від Івацевич до Ружан, приблизно 2 км на північний захід від Косова. У 1746 році Тадей Костюшко народився саме в Меречовщині. Історія У першій половині XVIII століття це був фільварок, що належав родині Сапег. У 1733 р. його заставив Людвік Тадеуш Костюшко, який володів цим фільварком до моменту викупу його в 1764 р.. Потім родина Костюшків переїхала до маєтку своїх предків Сехновичі. Тадей Костюшко народився у садибі, що належить до фільварку. У Другій Польській Республіці Меречовщина належала до комуни Косів у Косовському повіті, в Поліському воєводстві. Це було пам'ятне місце про Костюшка до німецько-радянської агресії проти Польщі у вересні 1939 року. Будинок Костюшків був спалений у 1942 р. радянськими партизанами[джерело не вказане 1494 дні]. У 1996 р. в США було створено Комітет з реконструкції будинку родини Костюшків, завдяки якому в 2004 році був реконструйований садибний будинок. Більша частина реконструкції була профінансована на кошти Берестейської області . У садибі є музей. В околицях Меречовщини в Косові знаходиться відбудований палац родини Пусловських. Примітки Посилання Mereczowszczyzna // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1885. — Т. VI. — S. 259. (пол.) (біл.) Леанід Несьцярчук, Замкі, палацы, паркі Берасцейшчыны X—XX стагоддзяў. Мерачоўшчына. Mereczowszczyzna. Меречевщина
Zhdanovichy, Minsk district

Zhdanovichy (Belarusian: Ждановічы, romanized: Ždanovičy; Russian: Ждановичи, romanized: Zhdanovichi) is an agrotown in Minsk District, Minsk Region, Belarus. It serves as the administrative center of Zhdanovichy rural council. It is located one kilometre (0.62 mi) from the Minsk Ring Road, northwest of the capital Minsk. In 1997, it had a population of 5,669. In 2010, it had a population of 7,815. As of 2023, it has a population of 10,298. References
Żdanowicze (rejon miński)

Żdanowicze (biał. Ждановічы) – agromiasteczko w rejonie mińskim, w obwodzie mińskim, na Białorusi. Siedziba sielsowietu. Znajduje się tu stacja kolejowa Żdanowicze na linii Mińsk Osobowy – Mołodeczno. Przypisy Linki zewnętrzne Zdanowicza i Letnisko Zdanowicza na mapie WIG
Zjdanovitjy

Zjdanovitjy (belarusiska: Ждановічы) är en agropolis i Belarus. Den ligger i voblasten Minsks voblast, i den centrala delen av landet, 10 km nordväst om huvudstaden Minsk. Zjdanovitjy ligger 216 meter över havet och antalet invånare är 5 000. Natur Terrängen runt Zjdanovitjy är platt. Trakten är tätbefolkad. Närmaste större samhälle är Mіnsk, 10,4 km sydost om Zjdanovitjy. Referenser Kommentarer Källor
Национален художествен музей (Беларус)

Националният художествен музей на Република Беларус (на беларуски: Нацыянальны мастацкі музей Рэспублікі Беларусь) е най-големият музей на изкуствата в Беларус и се намира в столицата Минск, ул. „Ленин“ № 20. Музеят включва повече от 30 000 произведения на изкуството, които съставляват 20 колекции; от тях 2 са основните колекции: на националното изкуство и на паметници на изкуството от различни страни по света. История На 24 януари 1939 г. с решение на Съвета на народните комисари на Беларус е създадена Държавната художествена галерия. Тя заема 15 зали на Висшето селскостопанско училище, бившата Минска гимназия за момичета. Освен отдели за живопис, скулптура и графика със специална заповед е създаден отделен отдел за художествена индустрия. По това време галерията се ръководи от известния беларуски художник керамик Николай Михалап. В началото на 1941 г. фондовете на Държавната художествена галерия наброяват близо 2711 произведения на изкуството, от които четиристотин са изложени. Съдбата на цялата колекция е неблагоприятна през първите дни на Великата отечествена война – за кратко време всички произведения изчезват безследно. След войната малка част от произведенията на изкуството са върнати, главно тези, които са били на изложби в Русия преди войната. Въпреки следвоенното опустошение правителството на Беларус отпуска пари за закупуване на произведения на изкуството за галерията. През август 1945 г. са получени платната на Борис Кустодиев, Василий Поленов, Карл Брюлов и Исак Левитан. През 1993 г. музеят е преименуван на Национален художествен музей на Република Беларус. Директори Николай Михолап (? – 1944?) Алена Аладава (1944 – 1977) Юрий Карачун (1977 – ?) Владимир Прокопцов (1998 – 2023) Анна Кононова (2023 – ) Галерия Източници Външни препратки В Общомедия има медийни файлове относно Национален художествен музей (Беларус) Официален сайт
Národní umělecké muzeum Běloruské republiky

Národní umělecké muzeum Běloruské republiky (bělorusky Нацыянальны мастацкі музей Рэспублікі Беларусь) je umělecké muzeum v Minsku, největší běloruské umělecké muzeum. Spravuje asi 27 tisíc uměleckých děl, z nichž sestávají dvě hlavní sbírky – běloruské umění a zahraniční umění – a dvacet sbírek specializovaných. Bylo založeno roku 1939 jako Státní umělecká galerie, během druhé světové války však byla budova zničena a nenávratně zmizela většina původních sbírek. Nově bylo muzeum otevřeno roku 1957, současné jméno nese od roku 1993. Galerie Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Národní umělecké muzeum Běloruské republiky na Wikimedia Commons Oficiální stránky