NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Костел Святої Трійці (Глибоке)

Костел Святої Трійці (біл. Касцёл Найсвяцейшай Тройцы) — католицький храм і пам'ятка архітектури в місті Глибоке, Білорусь. Побудований у 1764—1782 роках у стилі бароко, розширений на початку XX століття. Розташований в історичному центрі міста на штучному насипному майданчику. Адреса: вул. Радянська, 1. Належить до Глибоцького деканату Вітебського діоцезу (дієцезії). ‎ Історія Католицький прихід Святої Трійці в Глибокому заснував у 1628 році воєвода мстиславський Юзеф Корсак, ним же був побудований католицький храм у стилі раннього бароко. На місці старої з 1764 по 1782 рік звели нову будівлю Костелу Святої Трійці в стилі пізнього бароко. У 1878 році російська влада закрила в Глибокому монастир кармелітів, а кармелітський храм, ще один католицький храм Глибокого, був перетворений на православну церкву Різдва Богородиці (в цій якості вона використовується дотепер). Троїцький храм залишився єдиним католицьким храмом Глибокого, але оскільки він насилу вміщав усіх прихожан, виникла потреба в його розширенні. Перебудова храму відбулася в 1902—1908 роках під керівництвом архітектора Ю. Заро. Перебудова залишила незайманим головний фасад XVIII століття, інша частина храму була побудована в псевдобарочному стилі, що імітує віленське бароко. Після розширення однонавна церква перетворилася на тринавну. Література А. М. Кулагін. Каталіцкія храмы Беларусі. — Мінск: 2008. ISBN 978-985-11-0395-5 Т. В. Габрусь. Мураваныя харалы. — Мінск, «Ураджай», 2001
Hotel „Europa” w Mińsku

Hotel „Europa” w Mińsku (biał. Гасьцініца „Эўропа”) – hotel położony na rogu pl. Niepodległości i ulicy Lenina w Mińsku, do czasów rewolucyjnych jeden z najbardziej charakterystycznych budynków miasta, zburzony w 1941 i odbudowany w 2007. Historia Na początku XIX wieku w miejscu obecnego hotelu na rogu pl. Katedralnego i ulicy Gubernatorskiej znajdował się pensjonat należący do rodziny Polak. Po pożarze w 1884 budynek podwyższono do dwóch pięter i nazwano hotelem „Europa”. Kolejny remont budynek przeszedł w 1906, kiedy podwyższono go do pięciu pięter – był wówczas najwyższym budynkiem miasta o charakterze świeckim i jednym z jego symboli, nadających Mińskowi charakter wielkiego miasta pomiędzy Wilnem a Moskwą. Na początku XX wieku budynek był własnością Grigorija i Jakowa Polaków. W każdym z pokoi był umieszczony telefon, umywalka, oświetlenie, ogrzewanie i wanna. Na piąte piętro dostać się można było za pomocą windy. W hotelu działała restauracja, fryzjer, księgarnia z biblioteką oraz oddział Wileńskiego Banku Handlowego. W czasach okupacji Mińska przez wojska radzieckie i polskie w latach 1918–1920 hotel wykorzystywano jako wojskowy internat, a restaurację jako stołówkę. W 1925 hotel został ponownie otwarty dla turystów jako jeden z oddziałów minkomchoza jako Miński Hotel Państwowy. Zniszczony w trakcie II wojny światowej, nie został odbudowany po 1945. W 2004 podjęto decyzję o jego odbudowie, która została ukończona w 2007. Odbudowany hotel różni się od pierwowzoru, m.in. liczbą pięter (jest o jedno piętro wyższy). Linki zewnętrzne Historia hotelu ze zdjęciami z różnych okresów (ros.)
Минская ТЭЦ-3

Минская ТЭЦ-3, филиал РУП Минскэнерго — предприятие энергетики, расположенное в юго-восточной части Минска, построена в 1951 году. ТЭЦ с предполагаемой мощностью 25 МВт изначально предназначалась для обеспечения электроэнергией, паром и теплом Минского тракторного завода. В настоящее время ТЭЦ обслуживает крупнейший промышленный узел, образованный тракторным, автомобильным, моторным, подшипниковым и другими заводами, а также обслуживает около 10 % жилого фонда города. Установленная электрическая мощность ТЭЦ составляет 542 МВт. Снабжение технической водой обеспечивает Чижовское водохранилище У ТЭЦ есть подъездной путь, который далее идёт на ст.Промышленную, а затем и к ст.Степянка. Через них курсировал ТГМ-4Б, что был продан МТЗ, а на данный момент используется ТЭМ-2. Примечания Ссылки Официальный сайт
Даниловичский сельсовет (Гродненская область)

Дани́ловичский сельсовет (бел. Дані́лавіцкі сельсавет) — административная единица на территории Дятловского района Гродненской области Республики Беларусь. Административный центр — агрогородок Крутиловичи. История Даниловичский сельский Совет депутатов трудящихся (с 7.10.1977 — Даниловичский сельский Совет народных депутатов, с 15.3.1994 — Даниловичский сельский Совет депутатов) был образован в 1940 году. Административная подчинённость: с 1940 — в Дятловском районе с 25.12.1962 — в Новогрудском районе с 6.1.1965 — в Дятловском районе. Состав Даниловичский сельсовет включает 39 населённых пунктов: См. также Дятловский район Примечания Ссылки Дятловский райисполком Населённые пункты Республики Беларусь Даниловичский сельский Совет депутатов и исполнительный комитет, д. Крутиловичи, с 21.12.2009 — аг. Крутиловичи Дятловского района Гродненской области // Зональный государственный архив в г. Новогрудке. Ф. 367. Ед. хр. 1—516.
Grodno Zoo

Grodno Zoo, is a zoo, located in Grodno in Belarus. Grodno Zoo was founded in 1927 as the first zoo in future Belarus on the initiative of the high school teacher Jan Kochanowski. In 1926 Kochanowski, together with his pupils, established a botanical garden in the city park, which in 1927 received the first animals. The new zoological department had 17 species of local fauna. Nine years later in 1936, Grodno zoo had about 400 exhibits, The second world war more or less destroyed the zoo, and not much was left in 1944. On 12 December 1944 the Executive Committee of Grodno decided to restore the zoo. The zoo opened its gate again on 28 September 1946. The first Asian elephant arrived on 30 August 1955 from Vietnam. Grodno Zoo became a member of EARAZA in 2009. Jan Kochanowski The founder of Grodno Zoo, Jan Kochanowski, was born in 1894 in the city of Grodno. In 1942, local Polish resistance fighters were arrested by the Gestapo for the alleged murder of a German doctor and imprisoned along with other representatives of the intelligentsia of Grodno. When the city turned to the occupation authorities for the release of hostages, the Gestapo chief agreed not to shoot all of the captives. Among the captives to be shot was one Kochanowski teacher Józef Wiewiórski - the father of five or six children. The remaining hostages, including Jan Kochanowski, were to be set free, but Kochanowski appealed to the German officer to include him among those sentenced to death instead of Józef Wiewiórski, since he did not have a family. In the autumn of 1942 Jan Kochanowski was shot dead. Wiewiórski was executed in 1943 together with his family. References External links Official website
Білоруський металургійний завод

Білоруський металургійний завод, БМЗ (біл. Беларускі металургічны завод, біл. тарашк. Беларускі мэталюргічны завод) — металургійний завод з неповним виробничим циклом у місті Жлобині в Білорусі. Спроектований і побудований австрійською металургійною компанією «Фестальпіне» з залученням нею низки інших закордонних фірм. Почав роботу 1984 року. Завод переробляє металобрухт. Випускає заготовку квадратну, круглу, трубну, сортовий прокат, арматуру, катанку, металокорд, безшовні труби та іншу продукцію. Завод має досвід постачання продукції у понад як 60 країн світу. На заводі працює від 12 тис. осіб. Історія Завод було спроектовано і побудовано австрійською фірмою «Фестальпіне». Будівництво було розпочате у 1982 році і виконано за 34 місяці (від укладання договору до здачі «під ключ»). Фірма також постачила обладнання для заводу. «Фестальпіне» залучала до будівництва також низку інших закордонних компаній. Пізніше вона спорудила на БМЗ комплекс з виробництва металокорду потужністю 25 тис. т і латунованого дроту потужністю 10 тис. т. Комплекс було обладнано італійською фірмою «Danieli». Об'ємно-планувальні, конструктивні і інженерно-технічні рішення цеху значно відрізнялися від вітчизняних аналогів і представляли інтерес для радянських спеціалістів На 2-му З'їзді народних депутатів СРСР висловлювалася думка про те, що фірмою «Фестальпіне» роботи при будівництві заводу були краще організовані порівняно з організацією робіт на будівництві такого самого за потужністю Молдовського металургійного заводу, яке провадилося Мінбудом СРСР. Сучасний стан Виробничі потужності заводу дозволяють виробляти до 2 млн т сталі на рік. Завод випускає заготовки, сортопрокат, арматуру, трубопрокат, металокорд. Система забезпечення якості продукції за стандартом ISO 9002 і QS 9000. Міжнародні санкції З травня 2023 року завод перебуває під санкціями України. У серпні 2023 року БМЗ потрапив під санкції Євросоюзу. У тому ж місяці до цих санкцій приєдналися Швейцарія, Північна Македонія, Чорногорія, Албанія, Україна, Боснія і Герцеговина, Ісландія, Ліхтенштейн і Норвегія. Також із серпня 2023 року БМЗ, гендиректор заводу Дмитро Корчик і пов'язана із заводом компанія BEL-KAP-STEEL перебувають у санкційному списку США. Наприкінці 2023 року вийшло кілька журналістських розслідувань про обхід санкцій ЄС та США проти БМЗ. У січні 2025 року санкції проти БМЗ запровадила Канада. Посилання
Bastuny

Bastuny (biał. Бастуны; ros. Бастуны) – wieś na Białorusi, w obwodzie grodzieńskim, w rejonie werenowskim, w sielsowiecie Bastuny, przy drodze republikańskiej . Znajduje się tu stacja kolejowa Bastuny, położona na linii Lida – Wilno. Dawniej majątek ziemski. W dwudziestoleciu międzywojennym leżały w Polsce, w województwie nowogródzkim, w powiecie lidzkim, w gminie Żyrmuny. Przypisy Bibliografia Bastuny (1), pow. lidzki, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 1: Abablewo – Januszowo, Warszawa 1900, s. 91 . Bastuny na mapie WIG Дзяржаўнага цэнтра картографа-геадэзічных матэрыялаў і даных Рэспублікі Беларусь. [dostęp 2020-02-29]. [zarchiwizowane z tego adresu (2013-07-02)]. (ros.).
Бастуны

Басту́ны (бел. Бастуны) — деревня в Вороновском районе Гродненской области Белоруссии. Административный центр Бастунского сельсовета. Расположено на западной стороне железнодорожной линии Вильнюс—Лида и недалеко от дорог Падитвис—Трокели и Лида—Вороново. В межвоенный период Бастуны располагались в Польше, в Новогрудском воеводстве, в Лидском уезде, в гмине Жирмуны. В советской Белоруссии село входило в состав Погородненского сельсовета, пока 19 апреля 1973 года не было передано в состав Трокельского сельсовета, став его центром, после чего Трокельский сельсовет был переименован в Бастунский. Население Численность населения на 2009 год составляет 638 человек. Инфраструктура В Бастунах имеется железнодорожная станция (открыта в 1884 году) и средняя школа. Культура Музейная комната истории школы "ГУО "Учебно-педагогический комплекс Бастунские ясли-сад базовая школа", позже закрылась в 2022 году Достопримечательность Железнодорожная станция (1884 г.) Известные уроженцы Дубицкая, Алёна Викторовна — белорусская легкоатлетка, чемпионка Европы 2017 года. Примечания
Plac Franciszka Bahuszewicza w Mińsku

Plac Franciszka Bahuszewicza (biał. Плошча Францішка Багушэвіча) – plac w Mińsku, stolicy Białorusi. Jego nazwa upamiętnia Franciszka Bahuszewicza (1840–1900) – białoruskiego poetę, uczestnika powstania styczniowego, jednego z czołowych przedstawicieli nowoczesnej literatury białoruskiej. Plac jest w istocie węzłem komunikacyjnym stanowiącym połączenie ronda i podwójnego skrzyżowania. Zbiegają się na nim ulice: Klary Cetkin, Niemiga oraz Prospekt Feliksa Dzierżyńskiego. Od zachodu przylega do niego niewielka ulica Zaułek Północny z zabytkowymi, drewnianymi domami – jedno z ostatnich miejsc, gdzie można zobaczyć ślady dawnego Mińska. Na Prospekcie Dzierżyńskiego, na odcinku pomiędzy placem Bahuszewicza i wiaduktem kolejowym, wiosną 2006 r. doszło do jednego z najbardziej brutalnych przypadków rozpędzenia opozycyjnej demonstracji przez białoruską milicję. Wkrótce po marcowych wyborach prezydenckich jeden z kandydatów, Alaksandar Kazulin, wezwał demonstrantów protestujących przeciwko fałszerstwom do marszu na więzienie, gdzie przebywali wcześniej zatrzymani. W tym miejscu uczestnicy marszu zostali zaatakowani przez oddziały OMON-u pod dowództwem Dzimitra Pauliczenki. Ze względu na zagłębienie drogi, wysokich skarp i płotów po jej bokach, niemożliwa była ucieczka na boki. Wiele osób zostało wówczas silnie pobitych przez milicję; prawdopodobnie były także przypadki śmiertelne.
Площадь Франтишка Богушевича

Площадь Франтишка Богушевича (бел. Плошча Францішка Багушэвіча) — площадь в Московском районе города Минска. История Площадь названа в честь 150-летия со дня рождения Франциска-Бенедикта (Франтишка) Казимировича Богушевича (1840—1900) — белорусского поэта, прозаика, общественного деятеля, публициста, переводчика и одного из основоположников новой белорусской литературы. Образована в 70-е годы на пересечении вновь созданных общегородских магистралей — проспекта Дзержинского и новой трассы улицы Клары Цеткин. До 1990 года в неофициальных источниках иногда называлась площадью Ногина по существовавшей тогда улице Ногина, пересекавшей площадь, но это название никогда официально не утверждалось и является «народным». Расположение Площадь располагается на пересечении проспекта Дзержинского, улицы Клары Цеткин и улицы Немига в историческом районе Плещанка. Вокруг площади расположены музыкальный театр, Сендайский сквер, улица Карла Либкнехта, Северный переулок, Иерусалимская улица и улица Михаила Гебелева. 7 ноября 2020 года здесь была открыта одноимённая станция метро. См. также Улицы Минска Ссылки Юбилейная площадь Архивная копия от 16 октября 2011 на Wayback Machine Панорама современного Минска. Карта Минска. Исторические места Минска Архивная копия от 1 июля 2017 на Wayback Machine
Церковь Воздвижения Святого Креста (Лида)

Церковь Воздвижения Святого Креста (бел. Касцёл Узвіжання Святога Крыжа) — католический храм в Лиде, Беларуси. Храм относится к Гродненской епархии. Памятник архитектуры в стиле виленское барокко, построен в 1747—1770 годах по проекту архитектора Иоганна Глаубица. Храм включён в Государственный список историко-культурных ценностей Республики Беларусь (код: 412Г000335). Архитектура и интерьер Храм представляет собой трёхнефную базилику. Изначально церковь была украшена двумя башнями, которые были утрачены во время пожара 1821 года. У церкви прямоугольная в плане алтарная часть, которая продолжается центральным нефом, и две квадратные ризницы по бокам от центрального алтаря. Храм был окружён каменной оградой с барочными воротами (не сохранилась). В интерьере храма выделяется фресковая роспись сводов и стен, а также орнаментальная лепка и скульптуры в стиле рококо. В одной из боковых капелл левого нефа находится почитаемый местными католиками образ Богоматери Розария. Костёл Воздвижения Святого Креста. Декоративная отделка интерьера костёла Воздвижения Святого Креста: 3 алтаря и амвон, орнаментальная лепка, росписи сводов и стен, ул. Советская, 2 в Лиде — Историко-культурная ценность Республики Беларусь, . Литература Габрусь Т. В. Мураваныя харалы: Сакральная архітэктура беларускага барока / Т. В. Габрусь. Мн.: Ураджай, 2001.— 287 с.: іл. ISBN 985-04-0499-X, с. 258. Кулагін А. М. Каталіцкія храмы на Беларусі: Энцыклапедычны даведнік. Мн., 2001. ISBN 985-11-0199-0 Ссылки Крестовоздвиженский костёл в Лиде - Туристический портал Holiday.by Сливкин В. В. Лидский Крестовоздвиженский Фарный костел Костёл Воздвижения Святого Креста (Лида) на сайте Radzima.org Костёл Воздвижения Святого Креста (Лида) на сайте Глобус Беларуси (рус.) Костёл Воздвижения Святого Креста (Лида) на сайте Catholic.by (бел.) Фарный костел — pawet.net slowo.grodnensis.by Лаўрэш Леанід. Фарны касцёл у Лідзе. Издательские решения, 2026. — 76 с.
Brzeski pałac lodowy

Brzeski pałac lodowy (ros. Бре́стский ледо́вый дворе́ц спо́рта, biał. Брэ́сцкі лядо́вы пала́ц спо́рту) – hala widowiskowo-sportowa, posiada boisko hokejowe o powierzchni 1800 m.kw. (60 m x 30 m). Na hali odbywają się także zawody w łyżwiarstwie figurowym i inne sporty lodowe. Możliwa jest zamiana na zwykłą halę w celu przeprowadzenia koncertów i innych wydarzeń rozrywkowych (jarmarki, targi, dyskoteki). Przypisy
Брестский ледовый дворец спорта

«Бре́стский ледо́вый дворе́ц спо́рта» (бел. «Брэ́сцкі лядо́вы пала́ц спо́рту») — спорткомплекс в городе Брест, Беларусь. Введён в эксплуатацию 30 июня 2000 года. Основное назначение — проведение матчей по хоккею с шайбой, соревнований по фигурному катанию, шорт-треку и другим ледовым видам спорта. Предусмотрена возможность трансформирования хоккейной коробки в площадку для игровых видов спорта, спортивных единоборств, тенниса, тяжёлой атлетики, гимнастики, бокса, а также в сцену для проведения концертов и других зрелищных мероприятий. Вместимость дворца составляет 2198 зрителей, имеются VIP места. В свободное от спортивных мероприятий время ледовая площадка задействована для проведения массовых катаний на коньках. Дворец спорта построен за счет средств республиканского бюджета и является городской коммунальной собственностью. Арена служит домашней площадкой хоккейного клуба «Брест» выступающего в белорусской экстралиге, а также базой для детских хоккейных секций и ДЮСШ. Ссылки «Брестский ледовый дворец спорта» на официальном сайте ХК «Брест» «Брестский ледовый дворец спорта» на сайте «Город Брест и его история» «Брестский ледовый дворец спорта» на сайте «НаКатке — все катки Беларуси» См. также Брест (хоккейный клуб) Список хоккейных стадионов Белоруссии Дворец водных видов спорта
Берестейський льодовий палац спорту

Берестейський льодовий палац спорту (біл. «Брэ́сцкі лядо́вы пала́ц спо́рту») — спортивно-видовищний комплекс у місті Берестя, Білорусь. Домашня арена хокейного клубу «Берестя», який виступає в Білоруській Екстралізі. Введений у експлуатацію 30 червня 2000 року. Місткість палацу складає 2000 глядачів, є VIP місця. Площа спортивної арени становить 1800 м² (60х30 метрів). Історія Палац спорту в м. Бересті побудований відповідно до Указу Президента Республіки Білорусь та за рахунок коштів республіканського бюджету та є міською комунальною власністю. Архітектурний проект розроблений відкритим акціонерним товариством «БЕЛПРОМПРОЕКТ» під керівництвом головного інженера проекту Клиновського. Замовником будівництва палацу виступило управління капітального будівництва Берестейського міськвиконкому. Будівництво розпочато в серпні 1998 року і закінчився 30 червня 2000 року. Призначення Основне призначення — проведення матчів із хокею з шайбою, змагань з фігурного катання, шорт-треку та іншим льодових видів спорту. Передбачена можливість трансформування хокейної коробки в майданчик для ігрових видів спорту, спортивних єдиноборств, тенісу, важкої атлетики, гімнастики, боксу, а також у сцену для проведення концертів та інших видовищних заходів. У вільний від спортивних заходів час льодовий майданчик задіяна для проведення масових катань на ковзанах. Також при палаці спорту діє тренажерний зал. Палац спорту є базою для дитячих хокейних секцій і ДЮСШ. Розташовується за адресою: 224023, Білорусь, Берестя, вул. Московська, 151. Будівля На першому поверсі знаходяться наступні приміщення: вестибюль з гардеробом; Роздягальні для спортсменів; Приміщення для суддів тренерів та медичного обслуговування; Сушарки для одягу; Майстерня для заточування ковзанів; Стоянка для машини по догляду за льодом; Квиткові каси, чоловічі та жіночі туалети, туалет для інвалідів; Інші допоміжні служби. У Льодовому Палаці є також: тренажерний зал; спортивні зали; лазня; бар; конференц-зали. Будівля обладнана ліфтами, в тому числі і спеціальним ліфтом для підйому інвалідів. Посилання Берестейський льодовий палац спорту на офіційному сайті ХК «Берестя»(рос.) Берестейський льодовий палац спорту на сайті «Місто Берестя та його історія»(рос.) Берестейський льодовий палац спорту [Архівовано 20 грудня 2017 у Wayback Machine.] на сайті «Nakatke»(рос.)
Гомельський палацово-парковий ансамбль

Гомельський палацово-парковий ансамбль (біл. Гомельскі палацава-паркавы ансамбль) — пам'ятка природи республіканського значення, пам'ятка архітектури Гомеля другої половини XVIII — середини XIX століть, унікальний комплекс пам'яток природи, археології, історії та архітектури Білорусі. Простягнувся на 800 м уздовж правого (високого) берега річки Сож. До складу Гомельського палацово-паркового ансамблю входять: городище стародавнього і середньовічного Гомеля X–XVIII століть з елементами природного та історичного ландшафту; Палац Румянцевих і Паскевичів XVIII–XIX ст.; парк XIX ст.; собор святих Петра і Павла початку XIX ст.; каплиця-усипальниця родини Паскевичей другої половини XIX ст.; Зимовий сад з баштою огляду — колишній цукровий завод XIX ст.; комплекс господарських споруд XIX ст. на території парку, що включають адміністративний будинок; прилегла Зарічна паркова зона з її природним середовищем; планувальна структура центральної частини міста з історичним трасуванням вулиць і пам'ятками архітектури XVIII — початку XX ст. Центральний ланкою комплексу є парк площею 34 гектара. На території парку налічується близько 5000 дерев. В основному росте липа, акація, береза, каштан, ясен, клен гостролистий та інше. Є більше 30 видів екзотів: гінкго дволопатеве, яблуня Нядвецкого, сосна чорна, дуб гребінчастий, бархат амурський, модрина та ін. Сучасний вигляд парк придбав при І. Ф. Паскевичі. Керував роботами по розбивці парку польський архітектор Адам Ідковскі. Парк розділений Лебединим ставком на дві частини — південну (де знаходиться палац Румянцевих-Паскевичей, собор святих Петра і Павла, каплиця-усипальниця Паскевичей, пам'ятник М. П. Румянцеву) і північну (розташовується парк атракціонів, Зимовий сад, оглядова вежа, яка є колишньою трубою цукрового заводу). Композиційним центром ансамблю є побудований у стилі класицизму палац, який втілив у художній формі дух катерининської епохи. Каплиця-усипальниця родини Паскевич була створена в псевдорусском стилі у 1889 році за проектом архітектора Я. І. Червінського за участю художника С. Садикова. За проектом англійського архітектора Джорджа Кларка в 1809–1824 році недалеко від палацу побудований собор святих Петра і Павла, який зараз є кафедральним собором Гомельско-Жлобінської єпархії Російської православної церкви. Також у Гомельському парку, на Київському узвозі, розташована бронзова скульптурна композиція «Човняр» у вигляді чоловіка, який стоїть в човні, а поруч з ним сидить рись. Ця скульптура символізує першого гомельчанина, який приплив у ці місця. Посилання Офіційний сайт [Архівовано 11 лютого 2015 у Wayback Machine.]