NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Малий Тростенець

Малий Тростенець — табір смерті на території Білорусі, на околиці Мінська, під час Другої світової війни, створений СД. В Тростенці знищувалися мирні жителі, військовополонені з СРСР, а також громадяни Польщі, Австрії, Німеччини, Чехословаччині. Перед війною на місці концтабора існував розстрільній полігон НКВС, де було знищено близько 15 тис. людей. Концентраційний табір був створений восени 1941 року на території колгоспу ім. Карла Маркса. Назва «Тростенець» об'єднує кілька місць масового знищення людей: Урочище Благовщіна — місце масових розстрілів; Власне табір — поруч із селом Малий Тростенець за 10 км від Мінська по Могилівському шосе; Урочище Шашківка — місце масового спалення людей. Розстрілювали у заздалегідь приготовлених довгих ровах, трупи закопували і утрамбовували гусеничним трактором. Восени 1943, коли став очевидним результат війни, гітлерівці почали роботи зі знищення слідів своїх злочинів. Примітки Посилання Нацистські концтабори та історія: дослідження злочинів [Архівовано 5 червня 2008 у Wayback Machine.]
Сквер Адама Мицкевича

Сквер Адама Мицкевича — общее название озеленённой местности (сквера), расположенный в историческом центре Минска, рядом с улицами Немига, Интернациональной и Городской Вал. Сквер был построен по инициативе польской диаспоры Беларуси, в 2003-ом году, с целью почтить память поэта и публициста Адама Бернарда Мицкевича, который считается в Беларуси, во многом родоначальником её классической литературы. Трехметровый бронзовый памятник, изображающий фигуру поэта, стал важным культурным достоянием города.. Сейчас парк популярен среди детей, семей и туристов, которые активно используют его для собственного отдыха. История Территория сквера Адама Мицкевича — колыбель предместья Романово — исторического района Минска, который начал застраиваться деревянными домами усадебного типа в середине XVIII в. за городским оборонительным земляным валом со рвом. Градостроительным планом Минска 1858 предместье Романово включено в городскую черту. По новой границе города предполагалось проложить новую улицу, которая в проектах именовалась Загородной, Тюремно-Загородной и Серпуховской, но на отрезке от тюремного замка до Немигской проложена не была. На плане Минска 1857 в пределах территории нынешнего сквера обозначено 19 домовладений с постройками, которые пострадали в результате опустошительного городского пожара 1881. Новая застройка доходными домами в основном была каменной. Не ранее осени 1918 на углу Ново-Романовской и Преображенской улиц (ныне восточный угол сквера) на плацу совместного домовладения Гавриила Боярского и Рафаила Пржелясковского кто-то зарыл клад, который пролежал в земле 70 лет и был обнаружен при рытье траншеи для прокладки теплотрассы. В июне 1941 вся домовая застройка в квартале довоенных улиц Мясникова — Республиканская — Интернациональная (ныне Володарского) разрушена в результате немецкой авиабомбардировки. Домовая застройка в квартале довоенных улиц Мясникова — Республиканская — Немигская в основном сохранилась и была снесена в начале 1970-х при расширении трассы новой Немиги. На месте былой застройки долгое время был пустырь. В путеводителях Минска 1957, 1967 и 1973 в описываемой местности зеленая зона не упоминалась; впервые она обозначена в путеводителе 1976. Характеристика Благоустроенный небольшой сквер почти трапециевидной формы площадью около 2,2 га с наибольшей диагональю 250 м ограничивается улицами Немига, Городской Вал и Володарского. Его пересекают пешеходные дорожки, на главном их пересечении в 2003 установлен памятник Адаму Мицкевичу. Примечания
Парк имени Уго Чавеса

Парк имени Уго Чавеса — одна из крупнейших и самых популярных зеленых зон Минска, расположенная в густонаселенном микрорайоне Каменная Горка на пересечении улиц Казимировской и Колесникова. Название Парк имени Уго Чавеса в Минске назван в честь Уго Рафаэля Чавеса Фриаса (1954—2013) — бывшего президента Венесуэлы. Решение об увековечивании его имени было принято Минским городским Советом депутатов в декабре 2013 года в знак дружбы между Беларусью и Венесуэлой. Предложение было принято не случайно: венесуэльский лидер неоднократно был в Минске и даже посетил микрорайон Каменная Горка. 18 октября 2014 года на территории будущего парка в торжественной обстановке был заложен памятный знак с информацией об увековечивании имени политика в названии парка — Уго Чавесе. История Парк имени Уго Чавеса был открыт в 2014 году. Изначально это была заброшенная территория с единственной мемориальной табличкой, но с тех пор парк претерпел значительные преобразования. После реконструкции территория превратилась в современную зону отдыха, которая отвечает потребностям людей всех возрастов. Сегодня в парке есть удобные дорожки для прогулок, множество аттракционов и спортивных площадок. В ближайших планах — завершение ряда крупных проектов, включая строительство велодрома, лыжероллерной трассы и новых спортивных зон. После масштабной реконструкции парк превратился в современный центр отдыха и развлечений, занимающий 17 гектаров. Официальное открытие обновленного парка состоялось 2 июля 2024 года, и было приурочено ко Дню Независимости. Реконструкция парка значительно улучшила его внешний вид и функциональность. Одним из ярких элементов нового ландшафтного дизайна стала каскадная лестница с перголами и уютными зонами для отдыха, которые создают комфортное пространство для прогулок и встреч с друзьями. Особое внимание было уделено сохранению природного облика парка. Было удалено всего 20 деревьев, в то время как остальная растительность была сохранена или пересажена, что помогло сохранить уникальный ландшафт и природное разнообразие. Важной частью благоустройства стали новые зоны с клумбами, цветниками и декоративными кустарниками, которые придают парку дополнительную живописность. Современность На территории парка установлено 10 аттракционов, среди которых наиболее популярные «Автодром», «Вальс», «Летающая тарелка», полюбившиеся детям аттракционы надувной батут «Берёзовая роща» и "Лабиринт «Непоседа», батут "Трамплин — 4", прогулочный паровозик «Веселая радуга». В парке в виде сказочного замка установлен большой детский игровой комплекс с горками, лесенками, скалодромами. Для любителей активного отдыха и экстремальных видов спорта в парке имеется большая Скейт площадка. Парк располагает множеством зон для отдыха: скамейки, беседки и кафе, где посетители могут расслабиться и насладиться временем на природе. В ближайшие годы планируется дополнительное озеленение, что сделает парк еще более уютным и приятным для прогулок. Примечания
Deutsche Botschaft Minsk

Die Deutsche Botschaft Minsk ist die diplomatische Vertretung der Bundesrepublik Deutschland in der Republik Belarus. Lage und Gebäude Die Kanzlei der Botschaft liegt im Zentrum der belarussischen Hauptstadt Minsk unweit des Gorki-Parks. Die Straßenadresse lautet: vulica Zacharava 26, Minsk 220034. Das Rechts- und Konsularreferat mit der Visastelle (Kanzlei II) befindet sich 7 km südwestlich in praspiekt Haziety Praŭda 11д, Minsk 220089. Die Residenz des Botschafters liegt einen Kilometer westlich der Kanzlei in der vulica Staražoŭskaja 44, Minsk. Bei der Kanzlei handelt es sich um eine ältere freistehende, zweigeschossige Stadtvilla. Auf der von der Straße abgewandten Rückseite des Geländes befinden sich kleinere Nebengebäude und eine Zufahrt für Kraftfahrzeuge. Der Rechts- und Konsularbereich ist in moderneren Funktionsgebäuden untergebracht und wurde in den Jahren 2014 bis 2016 in zwei Bauphasen um vier Visaschalter erweitert. Die Residenz des Botschafters ist eine ehemalige Generalsvilla. Sie wurde 1994 an die Bundesrepublik Deutschland vermietet und nach Umbau als Visastelle genutzt. Im Jahr 1998 endete diese Nutzung wegen des schlechten Zustands des Gebäudes. Eine umfangreiche Sanierung war unabdingbar. Nachdem im Jahr 2001 der Mietvertrag langfristig verlängert werden konnte, erfolgte eine Sanierung und Erweiterung des Hauses mit dem Ziel der Nutzung als Residenz des Botschafters. Der Charakter des Gebäudes konnte bei der Generalsanierung beibehalten werden; ein moderner Anbau ist in seiner Höhe auf das Bestandsgebäude abgestimmt. Die Farbgebung im Innenbereich entspricht dem ursprünglichen Dekor mit weißen Decken, Wänden in gebrochenem Weiß und Naturholz. Die Innenräume wurden modern möbliert. Auftrag und Organisation Die Deutsche Botschaft Minsk hat den Auftrag, die deutsch-belarussischen Beziehungen zu pflegen, die deutschen Interessen gegenüber der Regierung von Belarus zu vertreten und die Bundesregierung über Entwicklungen in Belarus zu unterrichten. In der Botschaft werden die Sachgebiete Politik, Wirtschaft und Kultur bearbeitet. Es besteht ein Militärattachéstab. Das Referat für Rechts- und Konsularaufgaben der Botschaft bietet deutschen Staatsangehörigen alle konsularischen Dienstleistungen und Hilfe in Notfällen an. Es besteht ein telefonischer Rufbereitschaftsdienst. Der konsularische Amtsbezirk der Botschaft umfasst ganz Belarus. Die Visastelle erteilt Einreiseerlaubnisse für belarussische Staatsangehörige; für diese besteht Visumspflicht bei Einreise nach Deutschland. Geschichte Die Bundesrepublik Deutschland unterhielt seit dem 4. Oktober 1990 ein Generalkonsulat in Minsk. Dieses wurde nach dem Zerfall der Sowjetunion am 13. März 1992 in eine Botschaft umgewandelt. Im Oktober 2020 kam es angesichts der innenpolitischen Lage in Belarus und den daraus erwachsenen bilateralen Spannungen zu einem vorübergehenden Abzug des Botschafters. Siehe auch Liste der deutschen Botschafter in Belarus Deutsche Auslandsvertretungen Weblinks Website der Deutschen Botschaft Minsk Verzeichnis der Vertretungen der Bundesrepublik Deutschland im Ausland Fußnoten
Посольство Литвы в Беларуси

Посольство Литовской Республики в Республике Беларусь (лит. Lietuvos Respublikos ambasada Baltarusijos Respublikoje; бел. Амбасада Літоўскай Рэспублікі ў Рэспубліцы Беларусь) — литовское дипломатическое представительство, расположенное в Минске, Белоруссия. В консульский округ Посольства входит вся территория Белоруссии. Должность Чрезвычайного и Полномочного Посла с 8 августа 2016 года занимает Андрюс Пулокас (лит. Andrius Pulokas) — литовский кадровый дипломат и экономист, выпускник Вильнюсского университета. История Дипломатические отношения между современными Литвой и Белоруссией были установлены 30 декабря 1992 года. С 1993 по 1994 год дипломатическую миссию Литвы в Белоруссии возглавлял временный поверенный в делах Альфонсас Аугулис (лит. Alfonsas Augulis). Помимо посольства, на территории Белоруссии, в Гродно, действует Генеральное Консульство Литовской Республики. Возглавляет консульство Генеральный консул Йоланта Тубайте. Примечания
St. Nicholas' Church, Mir

Saint Nicolas' Roman Catholic Church in Mir, Belarus, is a Renaissance church commissioned by Mikołaj Krzysztof "the Orphan" Radziwiłł. It was probably designed by Giovanni Maria Bernardoni and erected without his personal participation in 1599–1605. The church tower was partly destroyed during the Soviet period, and recently restored. Sources Т. Габрусь, Саборы помняць усё, Мінск, 2007, с. 104–107. (in Belarusian)
Iglesia de San Nicolás (Mir)

La Iglesia de San Nicolás​​ (en bielorruso: Касцёл Святога Мікалая; en ruso: Николаевский костёл) es el nombre que recibe un edificio religioso que pertenece a la Iglesia Católica y se encuentra en Mir, una localidad de la provincia de Grodno en el país europeo de Bielorrusia. Se trata de una iglesia renacentista con características defensivas encargada por Mikołaj Krzysztof llamado "el Huérfano" Radziwill. Probablemente fue diseñado por Giovanni Maria Bernardoni y erigida sin su participación personal entre los años 1599 y 1605. La torre de la iglesia fue destruida en parte durante el período soviético, pero fue recientemente restaurada. El templo está incluido en las propiedades culturales de Bielorrusia (código 411G000319). Véase también Iglesia católica Cultura de Bielorrusia Referencias
Ministère des Situations d'urgence (Biélorussie)

Le ministère des situations d'urgence de la Biélorussie (biélorusse : Міністэрства па надзвычайных сітуацыях) est une agence gouvernementale qui supervise les services d'urgence de la Biélorussie Elle est chargée de protéger la population bélarussienne en cas de catastrophe naturelle. Il est situé dans la rue Revaliucyjnaja à Minsk. Le ministère des situations d'urgence a été créé en vertu d'un décret du président Alexandre Loukachenko le 23 septembre 1994. Fonctions Le ministère exerce les fonctions suivantes : Contrôle et gestion dans le domaine de la prévention et de la liquidation des situations d'urgence liées à des catastrophes naturelles ou causées par l'homme et de la défense civile Assurer la sécurité incendie, industrielle, nucléaire et radiologique Gérer les conséquences de la catastrophe de Tchernobyl La création et la préservation des réserves matérielles de l'État et de la mobilisation Règlement dans le domaine de la sécurité de la navigation des petits bateaux sur les voies navigables intérieures du Belarus Références Portail de la politique Portail de la Biélorussie Portail des premiers secours et du secourisme Portail des risques majeurs Sécurité civile et sapeurs-pompiers
Ministerstwo ds. Sytuacji Nadzwyczajnych Republiki Białorusi

Ministerstwo ds. Sytuacji Nadzwyczajnych Republiki Białorusi (biał. Міністэрства па надзвычайных сітуацыях Рэспублікі Беларусь, Ministerstwa pa nadzwyczajnych situacyjach Respubliki Biełaruś, ros. Министерство по чрезвычайным ситуациям Республики Беларусь, Ministierstwo po czriezwyczajnym situacyjam Riespubliki Biełaruś) – ogólnokrajowy organ rządowy Białorusi. Ministerstwo kieruje systemem Ministerstwa ds. Sytuacji Nadzwyczajnych i reguluje oraz zarządza następującymi obszarami: zapobieganie i reagowanie na katastrofy naturalne i antropogeniczne oraz obrona cywilna; zapewnienie bezpieczeństwa pożarowego, przemysłowego, jądrowego i radiologicznego oraz transport towarów niebezpiecznych; tworzenie i utrzymywanie państwowych i mobilizacyjnych rezerw materiałowych; likwidacja skutków katastrofy w Czarnobylskiej Elektrowni Jądrowej; gospodarowanie odpadami radioaktywnymi; bezpieczeństwo żeglugi małych jednostek pływających. Do głównych zadań Ministerstwa należą: realizacja polityki państwa i koordynacja działań organów rządowych i innych organizacji w zakresie zapobiegania i reagowania na katastrofy naturalne i antropogeniczne oraz obrony cywilnej, zapewnienia bezpieczeństwa pożarowego, przemysłowego, jądrowego i radiacyjnego, transportu towarów niebezpiecznych, tworzenia i utrzymywania państwowych i mobilizacyjnych rezerw materiałowych, likwidacji skutków katastrofy w Czarnobylu, gospodarki odpadami radioaktywnymi oraz zapewnienia bezpieczeństwa żeglugi małych jednostek pływających; organizowanie działań w zakresie zapobiegania i reagowania na katastrofy naturalne i antropogeniczne; organizowanie i udział w zapewnianiu funkcjonowania państwowego systemu zapobiegania i reagowania na kryzysy, obrony cywilnej oraz systemu monitorowania i prognozowania katastrof naturalnych i antropogenicznych; sprawowanie kontroli państwowej (nadzoru), wydawania pozwoleń i innych zadań specjalnych w ramach swoich kompetencji; zapewnianie realizacji, w ramach swoich kompetencji, działań organów, wydziałów i organizacji systemu Ministerstwa ds. Sytuacji Nadzwyczajnych, mających na celu zapewnienie bezpieczeństwa narodowego Białorusi; utrzymywanie stałej gotowości służb i jednostek reagowania kryzysowego do reagowania na katastrofy naturalne i antropogeniczne; organizowanie i kierowanie działalnością służb i jednostek reagowania kryzysowego w zakresie lotnictwa państwowego; wykonywanie innych zadań zgodnie z prawem i decyzjami Prezydenta Republiki Białorusi. Przypisy
Turzec (Białoruś)

Turzec (biał. Турэц) – agromiasteczko w rejonie Korelicze obwodu grodzieńskiego na Białorusi, centrum administracyjne sielsowietu. Położona na trasie Mir – Korelicze – Nowogródek. Znajduje się tu parafialna cerkiew prawosławna pw. Opieki Matki Bożej. Historia Pierwsza wzmianka o miejscowości pochodzi z Latopisu Halicko-Wołyńskiego (1276). Od XII wieku należała do Wielkiego Księstwa Litewskiego. Po III-cim rozbiorze Rzeczypospolitej w 1795 r. znalazła się na terenie Cesarstwa Rosyjskiego. W II Rzeczypospolitej miasteczko położone w powiecie i województwie nowogródzkim. Od 1926 r. w powiecie stołpeckim. Od 25 października 1930 r. siedziba gminy wiejskiej Turzec. Urodzeni Barys Rahula (1920–2006) – białoruski emigracyjny publicysta i działacz narodowy Sergiusz Soroko (1915–1995) – białoruski nauczyciel i działacz polityczny, poseł na Sejm PRL I kadencji (1952–1956) Przypisy Bibliografia Turzec (4), [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XII: Szlurpkiszki – Warłynka, Warszawa 1892, s. 666 .
Turets

Turets (vitryska: Турэц) är en agropolis i Belarus. Den ligger i voblasten Hrodna voblast, i den centrala delen av landet, 90 km sydväst om huvudstaden Minsk. Turets ligger 170 meter över havet och antalet invånare är 630. Natur och klimat Terrängen runt Turets är huvudsakligen platt. Turets ligger uppe på en höjd. Runt Turets är det ganska glesbefolkat, med 27 invånare per kvadratkilometer.. Närmaste större samhälle är Karelіtjy, 12,1 km väster om Turets. Trakten runt Turets består till största delen av jordbruksmark. Se även Landsbygdsorter i Hrodna voblasć Vitrysslands landsbygdsorter Referenser Kommentarer Källor
Турець (Гродненська область)

Турець (біл. Турец) — агромістечко в Корелицькому районі Гродненської області Білорусі, центр Турецькоі сільради. Населення 626 осіб (2009). Географія Селище знаходиться на шосе Р11 приблизно посередині між Кириличем і Світом (до обох населених пунктів близько 13 км). Ще одна місцева дорога йде в селище Єреміч. Історія Перша письмова згадка про Турець міститься в Галицько-Волинському літописі (1276). У XIV столітті маєток знаходився у володінні князя Володимира Ольгердовича, його син Олелько Володимирович передав Турець із навколишніми землями Лаврішескому монастирю. У XVI столітті Турець отримав статус містечка, входив до складу Новогрудського повіту і знаходився у власності роду Ходкевичей. У XVI столітті в містечку утворилася велика єврейська громада. З XVII століття в Турці функціонують римо-католицький храм і греко-католицька церква. Крім цього, діяла православна дерев'яна Юр'ївська церква. У результаті третього поділу Речі Посполитої (1795) Турець опинився у складі Російської імперії, в Новогрудському повіті. У 1880 році тут було 171 двір, 2 православні церкви, синагога, єврейська молитовна школа, 3 млини, 2 трактири, 5 магазинів. У 1888 році побудована кам'яна будівля православного храму Покрова Пресвятої Богородиці, в 1890 році відкрито народне училище. У 1897 році за даними перепису населення було 230 дворів, церква, каплиця, 2 єврейських молитовних будинки, народне училище, пошта, 18 магазинів, 2 вітряні млини, 7 заїжджих будинків; регулярно проводились ярмарки. У 1908–1911 роках тут жив і працював письменник Янка Мавр, тут народився його син, академік Ф. І. Федоров. У 1910 році тут народився співак П. В. Конюх. Згідно за Ризьким мирним договором (1921) Турець опинився у складі міжвоєнної Польської Республіки, в Новогрудському, а пізніше Столбцовському повіті. Станом на вересень 1921 тут було 218 дворів, 1 290 жителів. З 1939 року у складі БССР. Турець став центром сільради Корелічського району. У другу світову війну загинули 444 жителя селища єврейської національності. Інфраструктура У Туреччині діє середня школа, дошкільний заклад, лікарня, будинок культури, бібліотека. Пам'ятки Православний храм Покрови Пресвятої Богородиці, 1888 рік Млин, перша половина XIX століття Братська могила солдатів 1-й світової війни Єврейське кладовище Відомі люди У селищі народився білоруський поет Анатолій Деркач. Примітки Література Енциклапедия гісториі Беларусі. У 6 т. Кадети — Ляшченя / Беларус. Енцикл.; Редкал.: Г. П. Пашкоў (галоўни Ред.) I інш.; Маст. Е. Е. Жакевіч. — Мн.: БелЕн. ISBN 985-11-0041-2 Соркіна I. Мястечкі Беларусі ў канц XVIII — першай Палов ХІХ ст. — Вільня: ЄГУ, 2010. — 488 с. ISBN 978-9955-773-33-7 Посилання Турець на сайті globustut.by Турець на сайті Radzima.org
Rasna (voblast de Brest)

Rasna (en biélorusse : Расна) ou Riasno (en russe : Рясно ; en polonais : Raśna) est un village de la voblast de Brest, en Biélorussie. Géographie Rasna se trouve à 27 km à l'ouest de Kamianets, centre administratif du raïon dont il dépend. Historique À l'époque du grand-duché de Lituanie ses terres appartenaient aux puissants princes Sapieha, puis passent au milieu du XVIIIe siècle aux Matuszewicz. Jean Matuszewicz, qui est le grand échanson de la cour à Minsk, y fait venir en 1753 la congrégation des marianistes de l'Immaculée-Conception qui construisent un grand couvent. La région fait partie de l'Empire russe à la fin du XVIIIe siècle. Le village et ses terres sont achetés au milieu du XIXe siècle par le comte Grabowski qui est de confession calviniste et qui fait construire un petit temple réformé qui sert de sépulture familiale. Le village et ses environs sont le lieu d'affrontements entre Biélorusses partisans des bolchéviques et Polonais entre 1918 et 1919. Il fait partie de la nouvelle république de Pologne par la suite. Les marianistes y ouvrent une école secondaire. Rasna fait partie du powiat de Brest et de la voïvodie de Polésie. Rasna est envahie par l'Armée rouge à la fin de septembre 1939, puis par la Wehrmacht à l'été 1941. La région est libérée par l'Armée rouge à l'été 1944. Rasna fait alors partie de la république socialiste soviétique de Biélorussie au sein de l'Union soviétique, puis en 1990 de la nouvelle Biélorussie. Liens internes Georges Kaszyra Lien externe (ru) Cartes topographiques Portail de la Biélorussie
Рижковичи

Рижковичи (на руски: Рыжковичи; на беларуски: Рыжкавічы) е квартал на град Шклов в Могильовска област, Беларус. Населението на квартала е 500 души. История Кварталът е село до януари 2008 г. По решение на Могильовския областен съвет е присъединено към Шклов заедно със селището Молодьожни. Против промяната се обявяват родителите на ученици, които ще загубят привилегиите си на селски жители при постъпване във висше учебно заведение. Личности Александър Лукашенко Галина Лукашенко Източници
Ryjkovitchi

Ryjkovitchi (en russe : Рыжковичи) ou Ryjkavitchy (en biélorusse : Рыжкавічы) est un quartier de la ville de Chklow, dans la voblast de Moguilev, en Biélorussie. Le village de Ryjkovitchi a été fondé au XVIe siècle. En 2008, par une décision du conseil de la voblast de Moguilev, Ryjkovitchi a été annexé par la ville de Chklow et en est devenu un quartier. Ryjkovitchi compte 566 habitants dont 90 enfants vivant dans 239 foyers (2008). Ici habite la Première dame de Biélorussie, Galina Loukachenko, avec son berger allemand qui s'appelle Balou. La maison de la famille Loukachenko à Ryjkovitchi est le seul bien immobilier du président biélorusse. Alexandre Loukachenko lui-même a été l’adjoint au chef du kolkhoze Lénine à Ryjkovitchi. Références Portail de la Biélorussie
Рыжковичи

Ры́жковичи (бел. Рыжкавічы) — упразднённая деревня в Шкловском районе Могилёвской области в Белоруссии. Деревня являлась административным центром Рыжковичского сельсовета. 14 декабря 2007 года деревня Рыжковичи вместе с деревнями Молодежная Рыжковичского сельсовета и Малое Заречье Городецкого сельсовета включена в состав города Шклов. История Рыжковичи известна с XVI века. Магнаты рода Ходкевичей построили доминиканский монастырь, существовала также униатская церковь Святых Петра и Павла. В середине XX века местная церковь была разрушена. Во время Второй мировой войны в Рыжковичах существовало гетто, которое в конце 1941 года было уничтожено нацистами. На еврейском кладбище в Рыжковичах (сейчас — территория Шклова) создан мемориал убитым евреям. Население 1999 г. — 587 человек 2008 г. — 239 дворов, 566 человек Достопримечательность Каменное иудейское культовое сооружение, расположенное на еврейском кладбище Примечания Литература Рыжкавічы // Беларуская энцыклапедыя: У 18 т. Т. 13: Праміле — Рэлаксін / Рэдкал.: Г. П. Пашкоў і інш. — Мн. : БелЭн, 2001. — Т. 13. — С. 493. — 10 000 экз. — ISBN 985-11-0035-8. — ISBN 985-11-0216-4 (т. 13).