Rečica (Bjelorusija)

Rečica je grad u Gomelskoj oblasti u Bjelorusiji. Sjedište je Rečičkog rajona. Grad se nalazi na rijeci Rečici, koja se ulijeva u Dnjepar. Godine 2020. imao je 66.400 stanovnika. Prema podacima iz 2025. broji 64.733 stanovnika. Povijest Rečica je jedan od najstarijih gradova u Bjelorusiji. Prva naselja na ovom području datiraju iz doba mezolita (9. – 5. tisućljeće pr. Kr.). Područje su kasnije nastanjivali Dregoviči. Grad je prvi put zabilježen u novgorodskim ljetopisima 1213. kao grad Kneževine Černigov. Rečicom su vladali i kijevski i turovski veliki knezovi. Za vladavine Gediminasa (1311. – 1341.) grad je pripojen Velikoj Kneževini Litvi, a od 1385. postao je dio Poljsko-litvanske unije. Rečica je činila razvijen obrambeni sustav na rijeci Dnjepar. Od 1392. do 1430. traje vladavina velikog kneza Vitauta. On je podigao utvrđeni dvorac s pet kula na području detinca (starobjeloruski naziv za gradsko središte) na obali Dnjepra. U to je doba grad imao tri fortifikacijske linije u obliku vodenih rovova i nasipa s bastionima. Na prostoru između tvrđave i druge fortifikacijske linije nalazila su se imanja bogatih građana, crkva dominikanskog reda i trgovački trg. Gradsko stanovništvo živjelo je između druge i treće fortifikacijske linije. Urbanistička koncepcija grada imala je jasne pravokutne oblike. Godine 1561. grad je djelomično dobio Magdeburška prava od Sigismunda II. Augusta. U sklopu Poljsko-litvanske zajednice bio je sjedište okruga u Minskom vojvodstvu. Grad je praktički razoren u Kozačkom ratu 1648. – 1651. Nakon Primirja u Andrusovu vraćen je Poljsko-litvanskoj zajednici. U Drugoj podjeli Poljske 1793. pripojen je Rusiji te je postao sjedište uezda u novoformiranoj Minskoj guberniji. Prvi stalni urbanistički plan Rečice odobren je 1800. Za Napoleonovih ratova 1812. grad je bio privremeno sjedište minskog gubernatora. U gradu su boravile Napoleonove trupe 1812., a za Ruskog građanskog rata 1917. – 1922. bio je poprište borbi između Bijelih i Crvenih. Okupiran je od strane Središnjih sila 1917. – 1918. te privremeno kontroliran od strane Druge Poljske Republike 1920. za Poljsko-sovjetskog rata. Od 1922. je dio Sovjetskog Saveza. Za Drugog svjetskog rata bio je pod njemačkom okupacijom 1941. – 1943./'44. Nijemci su u gradu održavali nacistički zatvor. Židovska zajednica Rečica je imala jednu od najstarijih židovskih zajednica u Bjelorusiji, a grad je bio i središte hasidskih Židova. Godine 1648. Kozaci su pobili mnoge rečičke Židove. Broj Židova u gradu 1766. iznosio je 133, a porastao je na 1.268 u 1800. (dvije trećine ukupnog stanovništva) te na 2.080 u 1847. Do 1897. židovska populacija narasla je na 5.334, što je činilo 57 posto ukupnog stanovništva. Uoči Prvog svjetskog rata procjenjuje se da je broj Židova dosegao oko 7.500. Rabin Šalom Dovber Šnejerson iz Rečice vodio je Kapustski ogranak pokreta Chabad sve do svoje smrti 1908. Drugi svjetski rat Za Drugog svjetskog rata Nijemci su zauzeli grad 23. kolovoza 1941. te su u studenom svih preostalih 3.000 Židova zatvorili u geto. Dana 25. studenog Nijemci su pobili sve Židove. Nakon rata, u Rečicu se vratilo tek nekoliko Židova. Grad nije imao sinagogu, a 1970. procjenjuje se da je u gradu živjelo oko 1.000 Židova. Devedesetih godina 20. stoljeća većina Židova iselila je u Izrael i na Zapad. Novija povijest Za Ruske invazije na Ukrajinu Rečica je postala važna baza za ruske trupe. Prije invazije, nagomilavanje trupa u blizini Rečice zabilježeno je na videu koji se proširio društvenim mrežama. Lokalni stanovnici izjavili su da je ruska vojska istovarivala oružje na željezničkim peronima i preuzela kontrolu nad barem dvjema napuštenim tvornicama. Stanovništvo početak 1900-ih – 1.770 2005. – 65.500 2010. – 64.700 2024. – 65.213 Priroda i ekologija Rečica se nalazi na području pogođenom nesrećom u Nuklearnoj elektrani Černobil. Gospodarstvo Rečički su proizvodi dobro poznati u državama ZND-a, kao i u drugim zemljama. U Rečici se proizvode plovila, namještaj i pivo, koji se izvoze u Englesku, Njemačku, Nizozemsku, Švedsku i nekoliko afričkih zemalja. „Rečicaneft" je odjel za proizvodnju nafte i plina tvrtke „Bjelarusneft", osnovan 1965. Glavne djelatnosti su proizvodnja nafte i prirodnog plina te razvoj naftnih i plinskih polja. Znamenitosti Naselje Nalazi se u Dječjem parku, na desnoj obali Dnjepra, obilježeno spomen-znakom s pločom na kojoj piše: „Arheološki spomenik. Naselje." Radi se o pravokutnoj platformi dimenzija 75 × 45 m, ojačanoj s zapadne, istočne i južne strane dvametra visokim nasipima. S sjeverne strane naselje oplakuje rijeka. Sa zapadne i istočne strane nalaze se duboki rovovi koji su u davna vremena bili ispunjeni vodom. Crkva Svetog Trojstva Ovaj hram, izgrađen početkom 20. stoljeća, jedan je od najizražajnijih spomenika neogotičke arhitekture u Bjelorusiji. Bočne fasade ritmički su raščlanjene kontraforima i šiljastosvođenim prozorskim otvorima. Na glavnoj fasadi nalazi se stepeniasti portal. Obilno se koristi motiv dekoracije zubcima. Glavni akcent zgrade je zvonik crkve, koji nadvisuje ostatak građevine. Šiljasti lukovi i rebrasti svodovi unutar zgrade čine interijer visokim, svjetlim i prozračnim. Katedrala Uspenja Bogorodice Svetište ima dugu i zamršenu povijest. Prethodila joj je drvena Crkva Uskrsnuća podignuta 1079. koja je bila katedralnom crkvom od 1794. do 1872., a 1876. razmontirana je i premještena na groblje. Kapela Svete Eufrozine Polocke Kapela je podignuta na visokoj obali Dnjepra na povijesnom mjestu gdje je 1910. zastala procesija koja je nosila relikvije Svete Eufrozine iz Kijeva u Polack. Osamdeset i pet godina kasnije ovdje je posvećena kapela Svetim ognjem iz Svetog groba, koji je u Rečicu dovela znanstveno-kreativna ekspedicija „Put prema svetinjama”, pratiteljica povratka svetih relikvija. Poznate osobe Aleksander Arkatov (1890. – 1961.), rusko-židovski filmski redatelj i dramatičar Mitrofan Dovnar-Zapolski (1867. – 1934.), povjesničar, etnograf, diplomat, zagovornik Bjeloruske Demokratske Republike Michel Kikoine (1892. – 1968.), slikar Vasil Kirjienka (rođen 1981.), bivši cestovni biciklist Jefim Kopeljan (1912. – 1975.), glumac Vladimir Matjušenko (rođen 1971.), MMA borac Izvori