NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Heliga förbönskyrkan, Myto

Heliga förbönskyrkan (belarusiska: Свята-Пакроўская царква; translitteration: Svjata-Pakrowskaja tsarkva) är en belarusisk-ortodox kyrkobyggnad, belägen i den östra utkanten av byn Myto i distriktet Lidski Rajon i Hrodna voblast, i nordvästra Belarus. Kyrkan är helgad åt högtiden Guds Moders Beskydd. Historik Heliga förbönskyrkan i Myto började att byggas år 1864 och stod färdig 1870. Kyrkan Kyrkan är byggd i rysk stil Den är gjord av krossad sten och tegel. Klocktornet har två våningar. Bilder Se även Östortodoxa kyrkor Religion i Belarus Källor Свята-Пакроўская царква (Мыто) - Архіварта — Партал спадчыны Беларусі (archivarta.by) Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Heliga förbönskyrkan, Myto.
Wiszniewo (obwód grodzieński)

Wiszniewo, dawniej Wiszniew, Wiszniew Świrski (biał. Вішнеў, Вішнева) – wieś (dawniej miasteczko) na Białorusi położona w obwodzie grodzieńskim, w rejonie smorgońskim, nad Jeziorem Wiszniewskim. Siedziba parafii prawosławnej (pw. św. Eufrozyny Połockiej) i rzymskokatolickiej (pw. św. Judy Tadeusza). Nazwa Historycznie utrwalona jest w odniesieniu do tej miejscowości nazwa Wiszniew, aczkolwiek Komisja Standaryzacji Nazw Geograficznych poza Granicami Polski na 25. posiedzeniu odbytym w dniu 30 czerwca 2006 roku utrzymała wcześniej już przyjęty egzonim Wiszniewo. Historia W I Rzeczypospolitej miasteczko należało do powiatu święciańskiego w województwie wileńskim. Stanowiło ono dziedzictwo rodziny Sulistrowskich, drogą ożenku przeszło w ręce polskiego etnografa i językoznawcy Jana Aleksandra Karłowicza. W 1876 roku miejscowości tej urodził się jego syn, kompozytor Mieczysław Karłowicz. W 1882 roku Jan Karłowicz odsprzedał dobra wiszniewskie hrabiemu Chreptowiczowi. Z Wiszniewa pochodzi także Kazimierz Małachowski, generał wojsk polskich, odznaczony w Księstwie Warszawskim Krzyżem Kawalerskim Orderu Virtuti Militari. W II Rzeczypospolitej było siedzibą gminy Wiszniew w powiecie święciańskim, a następnie powiecie wilejskim. We wsi znajduje się kościół katolicki pw. Św. Tadeusza z 1820 roku, a także zabytkowa dzwonnica. Dwór Sulistrowskich spłonął w czasie I wojny światowej. W 2001 r. zbudowano i poświęcono cerkiew prawosławną pw. św. Eufrozyny Połockiej. Przypisy Linki zewnętrzne Radzima.org Wiszniew, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XIII: Warmbrun – Worowo, Warszawa 1893, s. 623 .
Олекшицы (Берестовицкий район)

Олекшицы (бел. Алекшыцы) — агрогородок в Берестовицком районе Гродненской области Беларуси, центр Олекшицкого сельсовета. Население 814 человек (2009). География Олекшицы находятся в 16 км к северо-западу от посёлка Большая Берестовица. Западнее посёлка протекает река Свислочь, в окрестностях — сеть мелиорационных канав на реке. Через Олекшицы проходит автодорога Р99, в Олекшицах от неё ответвляется шоссе Р78 на Волковыск. В 10 км к западу от посёлка проходит граница с Польшей. История Впервые Олекшицы упоминаются в XVI веке. Согласно административно-территориальной реформе середины XVI века местность вошла в состав Гродненского повета Трокского воеводства. В результате третьего раздела Речи Посполитой (1795) Олекшицы оказались в составе Российской империи, в Гродненском уезде. В 1865—1871 годах в местечке возведена православная Покровская церковь. В начале XX века здесь было 50 зданий, школа и церковь. По Рижскому мирному договору (1921 года) Олекшицы попали в состав межвоенной Польской Республики, принадлежали Волковысскому повету Белостокского воеводства. В 1939 году Олекшицы вошли в состав БССР, с 1940 года — центр сельсовета. Известные люди Игнатий Массальский (ок. 1727—1794) — епископ виленский, родился в Олекшицах. Примечания Литература Энцыклапедыя гісторыі Беларусі. У 6 т. Кадэты — Ляшчэня / Беларус. Энцыкл.; Рэдкал.: Г. П. Пашкоў (галоўны рэд.) і інш.; Маст. Э. Э. Жакевіч. — Мн.: БелЭн. ISBN 985-11-0041-2 Соркіна I. Мястэчкі Беларусі ў канцы ХVІІІ — першай палове ХІХ ст. — Вільня: ЕГУ, 2010. — 488 с. ISBN 978-9955-773-33-7 Ссылки Олекшицы на сайте globustut.by Архивная копия от 15 декабря 2021 на Wayback Machine Олекшицы на сайте radzima.org Архивная копия от 4 марта 2016 на Wayback Machine
Олекшиці (Берестовицький район)

Олекшиці (біл. Алекшыцы) — село в складі Берестовицького району Гродненської області, Білорусь. Село підпорядковане Олекшицькій сільській раді, розташоване у західній частині області на трасі Гродно — Барановичі. Історія Олекшиці — давнє містечко Гродненщини.. Перша згадка датується XVI століттям. Згідно з адміністративно-територіальною реформою (1565—1566 років) містечко було підпорядковане Гродненському повіту Троцького воєводства. У результаті Третього поділу Польщі (1795 року) Олекшиці опинилися у складі Гродненського повіту Гродненської губернії Російської імперії. На початку XX століття містечко налічувало 50 дворів, школу та церкву. Згідно з Ризьким миром поселення опинилося під владою Другої Річі Посполитої у складі Вовківського повіту Білостоцького воєводства. У ці часи існувало однойменне село (34 будинки) та фільварок (4 будинки). Економіка У селі існують поклади торфу. Населення 1902 рік — 368 осіб; 1921 рік — 205 осіб (у селі), з них: Білоруси — 185, Поляки — 13, інші — 7; православні — 192, католики — 11, протестанти — 2. 50 осіб (у фільварку), з них: Білоруси — 22, Поляки — 15, Євреї — 12 та інших — 1; 23 православні, 15 католики і 12 юдеї. Пам'ятки У селі діє православна церква Покрови Богородиці (1865—1871), та греко-католицька церква XVIII століття. Відомі люди Масальський Ігнац Якуб — релігійний, громадський, політичний діяч та меценат Річі Посполитої. Примітки Література (біл.) Назвы населеных пунктаў Рэспублікі Беларусь / І. А. Гапоненка і інш.; пад рэд. В. П. Лемцюговай. — Мінськ : Тэхналогія, 2004. — ISBN 985-458-098-9. (біл.) Мястэчкі Беларусі ў канцы XVIII — першай палове XIX ст. — Вільня : ЕГУ, 2010. (пол.) Olekszyce. 2: Januszpol — Wola Justowska // Географічний словник Королівства Польського = =Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich. — Warszawa, 1902. — Т. Tom XV. (пол.) Skorowidz miejscowości Rzeczypospolitej Polskiej. — Warszawa : Główny Urząd Statystyczny, 1924. — Т. T. 5: Województwo białostockie. — С. 32.
New Grodno Castle

The New Castle (Belarusian: Новы замак, romanized: Novy zamak, Lithuanian: Gardino Naujoji pilis) in Grodno, Belarus is a royal palace of Augustus III of Poland and Stanisław August Poniatowski where the famous Grodno Sejm took place in 1793. New Grodno Castle is 116 metres (381 ft) above sea level. The royal residence was built on the high bank of the Neman River at a little distance from the Old Grodno Castle which had suffered great dilapidation in the aftermath of the Swedish occupation in the early 18th century. The two castles are joined by a 300-year-old arch bridge. The palace compound was designed by Carl Frederick Pöppelmann. Construction was carried out between 1734 and 1751 under the supervision of several other Saxon architects, including Johann Friedrich Knöbel and Joachim Daniel von Jauch. The palace was completed under the direction of Giuseppe de Sacco in 1789 and remained home for King Stanisław II August until 1797. Used as a hospital and barracks throughout most of the 19th century, the palace was renovated by the Polish administration in the interwar period. Scarcely anything is left of the original fabric of the castle, whose refined Rococo detailing vanished during World War II. There followed a hasty and rather superficial refurbishing of the palace by the Soviets with a view to making it the headquarters of a local obkom. A plaque on the wall of the palace commemorates the council of war held in the royal residence by Tadeusz Kościuszko on 30 October 1794. See also List of Baroque residences References Ф. Д. Гуревич. "Древности Белорусского Понеманья". Ленинград, Изд-во Академии наук СССР, 1962. New Grodno Castle on globustut.by External links The New Grodno (Hrodna) Castle Official Website Virtual Tour of The New Grodno (Hrodna) Castle
Nouveau château de Hrodna

Le nouveau château de Hrodna, ou de Grodno (biélorusse : Новы замак ; russe : Новый замок) est un palais royal situé à Hrodna, en Biélorussie. Construit entre 1737 et 1742 sur les plans de l'architecte Carl Frederick Pöppelmann (en), il est connu pour avoir été le lieu de réunion de la Diète de Grodno, où a été ratifié le deuxième partage de la Pologne en 1793, puis celui de l'abdication du roi Stanislas II, qui mit un terme à la république des Deux Nations. Imaginé par Auguste II pour servir de résidence royale et accueillir la Diète, le château ne commença à être édifié que sous le règne d'Auguste III. Sous Stanislas II, il fut rénové dans un style néo-classique sous la supervision de l'architecte italien Giuseppe Sacconi et du décorateur polonais Szymon Mańkowski. Ayant subi d'important dégâts lors de l'offensive de Vilnius, il fut ensuite reconstruit pour accueillir les bureaux de l'antenne régionale du Parti communiste de l'Union soviétique. Après la chute de cette dernière, son corps de logis et son aile gauche furent confiés au musée de la ville de Hrodna. Le palais ayant été construit en face du vieux château de Hrodna, une ancienne résidence royale, il lui fut donc donné le nom de « Nouveau Château ». Il avait autrefois la forme d'un U formant une grande cour d'honneur : la clôture et le portail d'entrée principal sont conservés jusqu'à ce jour dans leur forme originale. Les appartements royaux se trouvaient dans l'aile droite du palais, alors que l'aile gauche abritait les chambres des courtisans, des domestiques et des gardes. Notes et références Portail de la Biélorussie Portail des châteaux
Новий замок (Гродно)

Новий замок в місті Гродно, побудований у 18 столітті. Слугував літньою резиденцією для королів Польщі та для проведення сеймів. Припускається, що на сучасній території Нового замку знаходилася Воскресенська церква XII століття. Історія Будівництво у 18 ст. Замок розпланували на пагорбі біля річки Німан та поблизу від стародавнього (Старого) замку в місті Гродно. Нових володарів приміщення Старого замку не влаштовували. Архітектори Первісний проект створив саксонський архітектор Карл Фридрих Пепельман (1697–1750), Матеус Пепельман — його батько. Карл Фридрих працював в Варшаві і був залучений до будівництва в місті Гродно, де розміщались королівські мануфактури. Будівництво тривалу у 1737–1742 рр. на місці колишнього палацу Оссолінських. Через рівчак був перекинутий міст до Старого замку. В корпусі ліворуч зала засідань, кімнати депутатів, кухні тощо. Після Карла Пепельмана в замку працювали архітектори Й. Д. Яух та Джезеппе де Сакко. Складові частини Це був комплекс з декількох споруд в перехідній стилістиці від бароко до рококо. Двоповерховий палац мав П-подвібний план з відкритим двором. Крило праворуч було відведене для короля та його дружини. Другий поверх займав граф і канцлер держави. Ролю брами виконували приміщення пекарні та почесної варти. Двір ззовні відокремлювала огорожа та арочні пілони зі скульптурами сфінксів. Кінець 18 ст. По смерті Августа III у 1763 р. меблі палацу були придбані та вивезені єпископом Вільні. Приміщення використовували для засідань сейму. У 1793 р. тут відбулося останнє засідання сейму, а останній король Польщі Станіслав Понятовський зрікся престолу. 19-20 століття З 1795 р. Новий замок та місто Гродно перейшли у володіння Російської імперії. Російське військо в Гродно перетворило Новий замок на військовий шпиталь, а палац втратив свої оздоби. Місто і замок були володінням Росії до 1918 р. Потім був короткий період повернення земель західної Білорусі до Польщі, а Новий замок частково реставрували. В роки Другої світової війни замок був значно пошкоджений. Його розібрали і відновили у 1952 р. в нових формах сталінського ампіру. Так будівля остаточно втратила автентичність. Нову будівлю до 1991 р. використовував Обласний комітет комуністичної партії. Будівлю доби сталінського ампіру використовують як Гродненський історико-археологічний музей, бібліотеку та архів. Джерела Walter Hentschel: Die sächsische Baukunst des 18. Jahrhunderts in Polen, Berlin (Ost) 1967, Bd. 1, S. 189 f., S. 285–297, Abb. 58; Bd. 2, Abb. 217-220b, 369–399. Walter May: Das sächsische Bauwesen unter August II. und August III. von Polen, in: Polen und Sachsen — zwischen Nähe und Distanz, Dresden 1997 (Dresdner Hefte; 50), S. 17-26. Посилання
Flughafen Brest (Belarus)

Der Flughafen Brest (russisch Аэропорт «Брест», IATA-Code: BQT, ICAO-Code: UMBB) ist ein internationaler Flughafen in Belarus. Der Flughafen liegt zwölf Kilometer östlich von Brest entfernt und befindet sich auf dem Gebiet des Selsawets Telmy im Rajon Brest in der Breszkaja Woblasz. Geschichte Der Bau des neuen Flughafens in der Nähe von Brest wurde zu Beginn der 1970er Jahre beschlossen. Geplant war die Errichtung eines der modernsten Flughafenkomplexe in der UdSSR. Der alte und noch aus polnischen Zeiten stammende Militärflugplatz von Brest wurde nach dem Zweiten Weltkrieg zu einem Zivilflughafen ausgebaut und wurde neben dem Transport von Passagieren und Frachtgütern auch für landwirtschaftliche Zwecke genutzt. Im Jahre 1968 bediente der alte Flughafen elf Linienflüge pro Tag. Im Zeitalter der Strahlflugzeuge konnte der alte Flughafen von Brest nur Maschinen mit Propellerturbinen empfangen und seine Tage waren gezählt. Am 30. Juli 1976 landete am neuen Flughafen das erste Passagierflugzeug mit Strahltriebwerken vom Typ Tupolew Tu-134A. Der Flughafen Brest ist einer der sieben internationalen Flughäfen von Belarus. Weblinks Аэропорт «Брест» – Webpräsenz des Flughafens (russisch)
Aéroport de Brest (Biélorussie)

L'aéroport de Brest est en Biélorussie située dans le voblast de Brest, à 3 km de la ville de Brest. Accueil des passagers Situation Notes et références Liens externes Site officiel Portail de l’histoire militaire Portail de la Biélorussie Portail de l’aéronautique
Breszti repülőtér

A Breszti repülőtér (belarusz nyelven: Аэрапорт Брэст, orosz nyelven: Аэропорт Брест) (IATA: BQT, ICAO: UMBB) Fehéroroszország egyik nemzetközi repülőtere, amely Breszt közelében található. Éves utasforgalma 4197 (2018) fő. Csak szezonális charterjáratokat fogad. Futópályák A repülőtér futópályái: 11/29 (2620 m, 45 m, aszfaltbeton) Forgalom Az utasforgalom az elmúlt években az alábbi módon változott: Jegyzetek További információk Hivatalos oldal A repülőtér aktuális időjárása a NOAA/NWS-től Baleset- és repülőesemény-történet az Aviation Safety Network adatbázisában
Aeroportul Brest

Aeroportul Brest (IATA: BQT, ICAO: UMBB) este un aeroport din Regiunea Brest, Belarus. Aeroportul a fost tranzitat în 2018 de 4.197 de pasageri. Situat la o altitudine de 143 m, aeroportul dispune de 1 pistă. Infrastructură Piste Aeroportul dispune de o singură pistă. Pista 11/29 are suprafața de asfalt și dimensiunile 2.620 m × 45 m. Terminale Note Vezi și
Aeraport Brest

Aeraport Brest (ryska: Аэропорт Брест, belarusiska: Аэрапорт Брэст) är en flygplats i Belarus. Den ligger i voblasten Brests voblast, i den västra delen av landet, 300 kilometer sydväst om huvudstaden Minsk. Aeraport Brest ligger 143 meter över havet. Terrängen runt Aeraport Brest är mycket platt. Runt Aeraport Brest är det ganska tätbefolkat, med 199 invånare per kvadratkilometer.. Närmaste större samhälle är Berastse, 14,3 kilometer väster om Aeraport Brest. Omgivningarna runt Aeraport Brest är en mosaik av jordbruksmark och naturlig växtlighet. Kommentarer Källor
Берестя (аеропорт)

Аеропорт «Берестя» — аеропорт, розташований неподалік від міста Берестя. У 1976 році було побудовано перше відділення а з 1985 року працює аеровокзальний комплекс. Посилання Офіційний сайт в мережі [Архівовано 16 серпня 2015 у Wayback Machine.]
Парк Дружбы народов (Минск)

Парк Дружбы народов (бел. Парк дружбы народаў) — ландшафтный парк в Советском районе г. Минска, созданный в 1978 году на месте Минской опытной болотной станции. География Парк Дружбы народов расположен в границах улиц М. Богдановича, Некрасова, Л. Карастояновой, Кульман и Кропоткина. Улица Орловская рассекает парк на 2 части: северную и южную. История Парк создан в 1978 году по проекту института «Минскпроект» на месте существовавшей с 1911 года Минской опытной болотной станции БелНИИВХ. Описание парка Всего в парке высажено 4222 дерева, из них 895 — хвойные. Содержание парка находится на обслуживании УП «Зеленстрой» Советского района г. Минска. Северная часть парка в границах ул. Орловская — территория опытных полей БЕНИИ мелиорации и луговодства — ул. Некрасова — ул. Л. Карастояновой занимает площадь 40,3 га. Характеризуется качественным сочетанием пород ландшафтных композиций. В ней много светлых ажурных групп из лиственницы сибирской и березы. Среди местных древесных пород встречается маньчжурский орех и сосна Веймутова. Благоустройство площадок отдыха, спортивных и детских площадок, существующих дорожек из отсева, водно-декоративного устройства, торшеров освещения, здания общественного туалета требует проведения капитального ремонта и реконструкции. Территория южной части парка площадью 29,5 га в границах ул. Кульман — ул. М. Богдановича — ул. Л. Карастояновой — ул. Орловская — более насыщена парковыми объектами. В этой части парка имеется площадка для проведения митингов, роликовая дорожка. На территории парка располагаются водоналивная станция, пивной ресторан «Друзья» и т. н. «чернобыльская церковь» — православная церковь в честь иконы Божией Матери «Взыскание погибших», построенная в 1996—1998 годах по проекту архитектора М. М. Детко как храм-памятник и получившая с благословения владыки Филарета статус действующей часовни. В 2002 году было установлено скульптурное сооружение, прозванное местными жителями «белорусское счастье»: аист, подкова и внизу — трубки, из которых струится вода. Примечания
Pałacyk Antoszkiewicza w Mohylewie

Pałacyk Antoszkiewicza w Mohylewie (biał. Палац купца Анташкевіча) – zabytkowy dom położony w Mohylewie przy ul. Lenińskiej 37, zbudowany w stylu baroku w XVII wieku, obecnie siedziba Muzeum Witolda Biełynickiego-Biruli (oddział Państwowego Muzeum Sztuki w Mińsku). Historia Dom należący do mohylewskiego kupca Antoszkiewicza został zbudowany w 1698 (wg innych źródeł: w XVIII wieku) w stylu barokowym. Budynek liczył dwa piętra, ostatnie piętro po rekonstrukcji przybrało postać mansardy. Charakterystycznym elementem pałacyku jest ażurowy balkon oraz barokowy detal na głównej fasadzie. Bibliografia Informacje na portalu globustut.by (ros.) A. A. Voinaŭ (red.), Architektura Biełarusi: encyklapiedyčny daviednik, Mińsk 1993.
Cerkiew św. Jerzego w Bobrujsku

Cerkiew św. Jerzego – prawosławna cerkiew w Bobrujsku, wzniesiona w latach 1905–1907. Świątynia parafialna w dekanacie bobrujskim miejskim eparchii bobrujskiej i bychowskiej Egzarchatu Białoruskiego Patriarchatu Moskiewskiego. Cerkiew została zbudowana w latach 1905–1907 jako świątynia wojskowa dla oddziałów stacjonujących w twierdzy bobrujskiej. W 1907 gotowy obiekt poświęcił biskup miński Michał. Świątynia była wykorzystywana zgodnie z przeznaczeniem do 1928, gdy obiekt został zaadaptowany na szwalnię, po wcześniejszym zniszczeniu elementów prawosławnej architektury sakralnej (kopuł, dzwonnicy). W czasie II wojny światowej wojsko niemieckie rozmieściło w obiekcie warsztaty naprawy samochodów. Po zakończeniu działań wojennych cerkiew mieściła stołówkę i bibliotekę im. Lenina. Budynek został zwrócony Rosyjskiemu Kościołowi Prawosławnemu w 1990. Postanowiono wówczas w toku restauracji nadać mu taki sam wygląd, jak miał przed 1928. W 1994 zakończono prace nad rekonstrukcją dzwonnicy i namiotowego dachu. W 1995 odtworzono sztukaterię oraz pierwotny wygląd otworów okiennych i drzwiowych, wstawiono także ikonostas. Przypisy
Sankt Georgs kyrka, Babrujsk

Sankt Georgs kyrka eller Helige Georgs kyrka, (belarusiska: Свято-Георгиевский храм/Svjato-Georgievskij hram) är en belarusisk-ortodox kyrkobyggnad belägen i staden Babrujsk, i länet Mahiljoŭs voblast, i Belarus. Kyrkan är helgad åt den romerske martyren, soldaten och helgonet Sankt Göran och tillhör Babrujsks stift. Historik Sankt Georgs kyrka i Babrujsk började byggas 1905 och stod färdig 1907. Kyrkan invigdes samma år av biskop Michail Temnorusov av Minsk och Turaŭ. 1928 togs kyrkan av kommunisterna i Sovjetunionen. Byggnaden var i deras händer i nästan 70 år. Under tiden som kyrkobyggnaden var i kommunisternas händer förstördes bland annat klocktornet. Efter andra världskriget användes byggnaden som ett bibliotek och en matsal, som var uppkallade efter Vladimir Lenin. Kyrkan återlämndes 1990. Efter att kyrkan hade blivit återlämnad till den belarusisk-ortodoxa kyrkan genomgick den restaureringar. 1992 påbörjades byggandet av klocktornet i september samma köptes klockorna. I mars 1993 restes tornets valmata tak med en kupol med ett ortodoxt kors på toppen. 1995 putsades kyrkan. Dörrar och fönster installerades också. Inventarier Samma år som kyrkan putsades installerades en snidad ikonostas. Övrigt 1916 fick kyrkan ett besök av tsar Nikolaj II. Bilder Se även Östortodoxa kyrkor Källor Свято-Георгиевский храм города Бобруйска (hram.by) Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Sankt Georgs kyrka, Babrujsk.
Cerkiew Zaśnięcia Matki Bożej w Brasławiu

Cerkiew pod wezwaniem Zaśnięcia Matki Bożej – prawosławna cerkiew parafialna w Brasławiu. Należy do dekanatu brasławskiego eparchii połockiej i głębockiej Egzarchatu Białoruskiego Patriarchatu Moskiewskiego. Obiekt zabytkowy. Cerkiew znajduje się u podnóża Góry Zamkowej, w pobliżu kościoła rzymskokatolickiego. Pierwszą świątynię prawosławną w Brasławiu zbudowano w XV w. Obecna murowana cerkiew Zaśnięcia Matki Bożej została wzniesiona w 1897 ze środków rządowych Imperium Rosyjskiego (w miejscu skromnej, drewnianej świątyni z 1861, którą przeniesiono na cmentarz). Budowla w stylu bizantyjsko-rosyjskim, czwórdzielna. Od frontu dwukondygnacyjna wieża-dzwonnica, połączona z częścią nawową niskim przedsionkiem. Nawa na planie kwadratu. Prezbiterium zamknięte pięciokątnie, z dobudowaną po stronie południowej zakrystią. Cerkiew posiada 6 kopuł – jedna wieńczy wieżę, a pozostałe znajdują się nad nawą. Ściany zewnętrzne zdobione są arkadowymi portalami, niszami, kolumnami, gzymsami i boniowatymi narożnikami. Wewnątrz znajduje się 3-rzędowy ikonostas z zabytkowymi ikonami. Obok cerkwi znajduje się budynek parafialnej szkoły niedzielnej, w którym w czasach przynależności Brasławia do ZSRR mieścił się sąd. Przypisy Linki zewnętrzne Radzima.org – Cerkiew Zaśnięcia NMP, Brasław
Свято-Успенская церковь (Браслав)

Свято-Успенская церковь — православная церковь в Браславе. Памятник архитектуры русского стиля. Построена в 1897 году. История Свято-Успенская церковь была построена рядом с Замковой горой в 1897 году. 2 августа 2016 года Постановлением Совета Министров Республики Беларусь церкви был присвоен статус историко-культурной ценности Республики Беларусь регионального значения. Архитектура Церковь состоит с кубического основного объёма, пятигранной апсиды с боковой ризницей, трапезной и двухъярусной (восьмерик на четверике) колокольне-притвора. Четырёхскатная крыша основного объёма увенчан пятью куполами на восьмигранных барабанах, колокольня увенчана гранёным намётом с маковкой. Главный арочный входной проём оформлен массивным порталом с килеподобной профилироаванной аркой на колоннах-бочках. Такими же арками оформлены боковые входы. Фасады разделены арочными оконными проёмам с колонками-бочками и насыщены архитектурными деталями, среди которых: угловые рустованные лопатки, профилированные тяги и карнизы с дентикулами, прямоугольные панели, арочные ниши. Потолок внутри храма увенчан восьмигранным барабаном с шатровым куполом, который держится на четырёх столбах. Апсида открывается большой аркой и оформлена трёхъярусным деревянным иконастасом. Стены покрашены зелёный цвет с белой и голубой орнаментально-трафаретной раскраской. Примечания Литература Архітэктура Беларусі: Энцыклапедычны даведнік. — Мн.: БелЭн, 1993. — 620 с. — ISBN 5-85700-078-5. Збор помнікаў гісторыі і культуры Беларусі. Віцебская вобласць / АН БССР, Ін-т мастацтвазнаўства, этнаграфіі і фальклору; Рэд. кал.: С. В. Марцэлеў (гал. рэд.) і інш.— Мн.: Беларус. Сав. Энцыклапедыя, 1985,— 496 с., іл. Праваслаўныя храмы на Беларусі: Энцыкл. даведнік / А. М. Кулагін; маст. І. І. Бокі.. — 2-е выд.. — Мінск: БелЭн, 2001. — 328 с. — ISBN 985-11-0190