NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Praudzinski

Praudzinski (biał. Праўдзінскі; ros. Правдинский) – osiedle robotnicze położone w rejonie puchowickim nad rzeką Ptycz, 28 km na zachód od Mariny Horki i 53 km od Mińska. W 2017 – 2283 mieszkańców. Historia Praudzinski znajduje się 12 km od stacji kolejowej Rudzieńsk linii Mińsk–Osipowicze. Powstał w latach 1966–1968 wokół przedsiębiorstwa zajmującego się wydobyciem i przetwarzaniem torfu. W marcu 1977 nadano mu obecną nazwę, a w grudniu tego samego roku nadano mu status osiedla typu miejskiego (tzw. "osiedle robotnicze"). W 2007 liczył 3 tys. mieszkańców, a w 2010 – 2,4 tys. Rozwija się tu przemysł torfowy oraz obróbki metalu. Przypisy Bibliografia Respublika Belarus': enciklopedija, Tom 5, Mińsk 2007.
Правдинский (Минская область)

Пра́вдинский (бел. Праўдзінскі) — городской посёлок в Пуховичском районе Минской области Беларуси. Центральный узел Руденской узкоколейной железной дороги Посёлок основан в 1966 году. Численность населения — 2 096 человек (на 1 января 2026 года). История В 2013 году территория упразднённого Правдинского поссовета включена в состав городского посёлка Правдинский. Население Численность населения — 2 123 человек (на 1 января 2025 года). См. также Пуховичский район Правдинский поселковый Совет Примечания Ссылки Все о г.п. Правдинский Пуховичский райисполком
Правдзински

Правдзински (бел. Праўдзінскі; рус. Пра́вдинский) је насељено место са административним статусом варошице (городской посёлок) у Пухавицком рејону Минске области у Републици Белорусији. Основан је 1966. године. Демографија Према процени за 2011. у варошици су живела 2.362 становника. Види још Минска област Пухавицки рејон Референце Спољашње везе Службени веб сајт Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (28. март 2013) Службена презентација Пухавицког рејона Списак насељених места Белорусије
Praŭdzinski

Praŭdzinski (vitryska: Праўдзінскі) är ett municipalsamhälle i Vitryssland. Den ligger i voblasten Minsks voblast, i den centrala delen av landet, 50 km söder om huvudstaden Horad Mіnsk. Praŭdzinski ligger 177 meter över havet och antalet invånare är 2 288. Natur Terrängen runt Praŭdzinski är mycket platt. Närmaste större samhälle är Druzjny, 11,9 km norr om Praŭdzinski. Se även Stadsliknande samhällen i Minsks voblasć Vitrysslands stadsliknande samhällen Referenser Kommentarer Källor
Правдинський

Правдинський (біл. Праўдзінскі) — селище міського типу в Пуховицькому районі Мінської області Білорусі. За даними на 2006 рік населення селища становило 2,9 тис. осіб. Центральний вузол Руденської вузькоколійної залізниці. Примітки
Zarecha

Zarecha (bielorruso: Зарэ́чча) o Zarechie (ruso: Заре́чье) es un asentamiento de tipo urbano de Bielorrusia, perteneciente al distrito de Réchytsa en la provincia de Gómel. En 2022, el asentamiento tenía una población de 2040 habitantes.​ Fue fundado en 1957 por la Unión Soviética, como una localidad cerrada para albergar una unidad de misiles en el territorio de la RSS de Bielorrusia. Su nombre en clave era "Gómel-30". Tras la disolución de la Unión Soviética, en 1995 el gobierno bielorruso le dio el estatus de asentamiento de tipo urbano y su actual topónimo.​​ Se ubica unos 20 km al noroeste de Réchytsa, junto a la carretera P82 que lleva a Svetlahorsk.​ Referencias
Заречье (Речицкий район)

Заре́чье (бел. Зарэчча) — городской посёлок в Речицком районе Гомельской области Беларуси. Административный центр Заречского поссовета. Численность населения — 1 984 человек (на 1 января 2025 года). Расположение Расположен в 18 км на северо-запад от Речицы, в 1 км от автодороги Бобруйск-Речица. История Был основан в 1957 году под названием Гомель-30. До этого в окрестностях городка находилось несколько хуторов (Погорельцы, Подбабье и др.). В те времена на территории находилась ракетная военная часть. 2 марта 1995 года Верховный Совет Республики Беларусь принял постановление о придании новому населённому пункту в Речицком районе названия Заречье и отнесения его к категории городских посёлков. Инфраструктура Расположены средняя школа, библиотека, больница, детский сад. В 3-х километрах располагается женская исправительная колония № 24 УДИН МВД по Гомельской области, на территории которого, с целью трудовой занятости спецконтингента, функционирует филиал «Заречье» государственного предприятия «№ 4» Население Численность 2025 год — 1 984 жителей Динамика 2016 год — 2 242 жителей 2023 год — 2 032 жителей 2024 год — 2 015 жителей 2025 год — 1 984 жителей Культура Дом культуры Музей ГУО «Заречская средняя школа Речицкого района» Достопримечательность Православная Владимирская церковь Памятник, скульптура Памятник В. И. Ленину Мемориальный воинский комплекс, ул. Спортивная. Установлен в честь 45-летия окончания Великой Отечественной войны 1941-1945 гг. Галерея Примечания Литература Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя. Т.2, кн.2. Гомельская вобласць/С. В. Марцэлеў; Рэдкалегія: Г. П. Пашкоў (галоўны рэдактар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2005. 520с.: іл. Тыраж 4000 экз. ISBN 985-11-0330-6 ISBN 985-11-0302-0
Зареча

Зареча (бел. Зарэчча; рус. Заречье) насељено је место са административним статусом варошице (городской посёлок) у југоисточном делу Републике Белорусије. Административно припада Речичком рејону Гомељске области. Према подацима за 2010. у вароши је живело 2.416 становника. Географија Насеље се налази на 18 км северозападно од града Речице и на око 1 км магистралног друма Бабрујск—Речица. Историја Одлуком владе Републике Белорусије од 2. марта 1995. Зареча је административно уређена као варошица (городской посёлок). Становништво Према процени, у варошици је 2010. живело 2.416 становника. Види још Речички рејон Гомељска област Референце Спољашње везе Извршни комитет Речичког рејона Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (14. август 2017) Зареча на мапи Речичког рејона Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (31. август 2011)
Заріччя (Гомельська область)

Заріччя (біл. Зарэчча) — селище міського типу в Річицькому районі Гомельської області. Розташоване за 18 км на північний захід від Річиці, за 1 км від автодороги Бобруйськ — Річиця. Населення 1,5 тис. осіб (2005).
Padsvillye

Padsvillye (Belarusian: Падсвілле, romanized: Padsvillie; Russian: Подсвилье, romanized: Podsvilye) is an urban-type settlement in Hlybokaye District, Vitebsk Region, in northern Belarus. As of 2025, it has a population of 1,648. History Podświle, as it was known in Polish, was part of Poland in the interwar period. According to the 1921 census, the population was 44.4% Belarusian, 43.2% Polish, and 12.3% Jewish. During World War II, the town was first occupied by the Soviet Union until 1941, then by Nazi Germany until 1944, and re-occupied by the Soviet Union afterwards, which eventually annexed it from Poland in 1945. References
Padsvile

Padsvile (bielorruso: Падсві́лле) o Podsvilye (ruso: Подсви́лье; polaco: Podświle) es un asentamiento de tipo urbano de Bielorrusia, perteneciente al raión de Glubókaye de la vóblast de Vítebsk. En 2025, el asentamiento tenía una población de 1648 habitantes.​ Es sede de un consejo rural con una población de unos dos mil seiscientos habitantes, que incluye 35 pedanías.​ Se ubica unos 20 km al este de la capital distrital Glubókaye, junto a la línea de ferrocarril que une Pólatsk con Maladzechna.​ Historia Fue fundado en 1907 como un poblado ferroviario del Imperio ruso. En sus primeras décadas fue una localidad habitada a partes iguales por bielorrusos y polacos, aunque también había una décima parte de judíos. En 1918 se integró en la República Popular Bielorrusa. Siguió en territorio bielorruso hasta 1921, cuando la Paz de Riga estableció que pasaría a ser una localidad fronteriza de la Segunda República Polaca. En 1939 pasó a formar parte de la RSS de Bielorrusia, que lo integró en un raión con sede en Plisa.​​ Tras los desórdenes provocados en la zona por la invasión alemana de 1941-1944, la localidad pasó a estar habitada casi exclusivamente por bielorrusos, ya que los polacos se trasladaron a los territorios recuperados y los judíos fueron perseguidos por los ocupantes. En 1950 se trasladó la capital del raión de Plisa al poblado ferroviario de Padsvile, aunque sin alterar el topónimo del raión, y en 1958 el poblado adoptó el estatus de asentamiento de tipo urbano. En 1962 perdió el estatus de capital distrital, al desaparecer el raión de Plisa e integrarse en el actual raión de Glubókaye.​​​ Referencias
Podświle

Podświle (biał. Падсвілле) – osiedle typu miejskiego na Białorusi na obszarze dawnej Willeńszczyzny, w obwodzie witebskim, w rejonie głębockim, na wschód od Głębokich, przy trasie linii kolejowej Wołkowysk–Lida–Mołodeczno–Połock (stacja kolejowa Podświle). 1965 mieszkańców (2016). Siedziba parafii prawosławnej (pw. św. Jerzego Zwycięzcy) i rzymskokatolickiej (pw. Najświętszego Serca Pana Jezusa). Historia W czasach zaborów osada kolejowa w gminie Plissa, w powiecie dzisieńskim, w guberni wileńskiej Imperium Rosyjskiego. W latach 1921–1945 osada kolejowa i osada leżała w Polsce, w województwie wileńskim, w powiecie dziśnieńskim w gminie Plisa. Według Powszechnego Spisu Ludności z 1921 roku osadę kolejową zamieszkiwało 81 osób, 36 było wyznania rzymskokatolickiego, 35 prawosławnego a 10 mojżeszowego. Jednocześnie 35 mieszkańców zadeklarowało polską, 36 białoruską a 10 żydowską przynależność narodową. Było tu 10 budynków mieszkalnych. W 1931 osadę kolejową w 24 domach zamieszkiwało 140 osób, a osadę w 11 domach 71 osób. Wierni należeli do parafii rzymskokatolickiej w Bobrowszczyźnie i prawosławnej w m. Świła. Miejscowość podlegała pod Sąd Grodzki w Głębokiem i Okręgowy w Wilnie; znajdował się tu urząd pocztowy który obsługiwał znaczną część gminy Plisa. Do 1945 roku wieś znajdowała się na obszarze powiatu dziśnieńskiego w województwie wileńskim II RP. Miejscowość była jednym z garnizonów macierzystych batalionu KOP „Podświle” i 7 szwadronu kawalerii KOP Na miejscowym cmentarzu znajduje się kwatera 61 polskich żołnierzy poległych w wojnie polsko-bolszewickiej w 1920 roku, żołnierzy KOP oraz weterana powstania styczniowego. W latach 2017–2018 kwaterę odnowiono z funduszy MKiDN. W 1995 r. w Podświlu zbudowano cerkiew prawosławną pw. św. Jerzego Zwycięzcy, która służy miejscowej parafii. Parafia rzymskokatolicka Podświle jest siedzibą parafii Najświętszego Serca Pana Jezusa, w dekanacie głębockim diecezji witebskiej. Uwagi Przypisy Bibliografia Jerzy Prochwicz, Andrzej Konstankiewicz, Jan Rutkiewicz: Korpus Ochrony Pogranicza 1924-1939. Barwa i Broń, 2003. ISBN 83-900217-9-4. Linki zewnętrzne Podświle w globus.tut (ros.) Archiwalne widoki miejscowości w bibliotece Polona
Падсвиле

Падсвиле или Подсвиље (бел. Падсвілле; рус. Подсвилье; пољ. Podświle) насељено је место са административним статусом варошице (городской посёлок) у северозападном делу Републике Белорусије, односно у западном делу Витепске области. Административно је део Глибочког рејона. Према проценама из 2014. у вароши је живело 2.100 становника. Географија Варошица је смештена на обалама два мала језера (Алојзберг и Бело), у западном делу Глибочког рејона, на око 25 км западно од града Глибокаје. Кроз насеље пролази важна железничка линија на релацији Маладзечна— Полацк. Историја Насеље се први пут помиње 1793. као малено село у границама Дизњенског округа тадашње Велике Кнежевине Литваније. На значају почиње да добија са градњом железнице која је повезивала градове Маладзечна и Полацк, а која је пролазила кроз ово насеље (крајем XIX века). У периоду 1921—1939. налазио се у границама Пољске, а потом је постао делом Белоруске ССР. У периоду 1950—1962. насеље је било центром Плиског рејона, након чега је постало делом Глибочког рејона. Администартивни статус вароши има од 1958. године. Демографија Према процени из 2014. у вароши је живело 2.100 становника. Види још Шаркавшчински рејон Витепска област Референце Спољашње везе Галерија слика на globustut.by Татаринов Ю. А. Видзы / Ю. А. Татаринов // Города Беларуси. Витебщина. — Мн., 2006. — С. 155. Положај насеља на мапи припадајућег рејона. Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (14. јул 2014) Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя. Т.2, кн.2. Гомельская вобласць/С. В. Марцэлеў; Рэдкалегія: Г. П. Пашкоў (галоўны рэдактар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2005. 520с.: іл. Тыраж 4000 экз. ISBN 978-985-11-0330-6. ISBN 978-985-11-0302-3. Списак насељених места у Републици Белорусији.
Raubiczy

Raubiczy (biał. Раўбічы, ros. Равбичи, Rawbiczi) – wieś na Białorusi w obwodzie mińskim, ok. 22 km na północny wschód od Mińska, na pagórkowatym terenie Wysoczyzny Mińskiej. Raubiczy to otoczony lasami mały, lecz popularny na Białorusi kurort wypoczynkowy. Znajduje się tu białoruski ośrodek przygotowań olimpijskich (można tutaj zobaczyć jedyne na Białorusi skocznie narciarskie, z których największą jest K74). Ciekawym obiektem są także skocznie do skoków akrobatycznych. Warto odwiedzić również tamtejsze muzeum sztuki i rzemiosła, które umieszczone jest w byłym kościele św. Mateusza. Cmentarze rzymskokatolickie W Raubiczach znajduje się katolicki kościół zamieniony na muzeum białoruskiej sztuki ludowej, obok którego mieści się niewielki cmentarz z polskojęzycznymi nagrobkami rzymskokatolickimi 2. połowy XIX wieku. W 2009 roku nagrobki katolickie zostały sprofanowane - wyciągnięto je z grobów i wyrzucono poza ogrodzenie. Nowy cmentarz rzymskokatolicki, założony w 2 połowie XIX wieku po innej stronie osiedla, nadal funkcjonuje. Sport Olimpijski Kompleks Sportowy Raubicze Mistrzostwa Białorusi w Skokach Narciarskich 2009 Mistrzostwa Świata Juniorów w Biathlonie 2015 Dynama-Raubiczy – klub hokeja na lodzie Przypisy Linki zewnętrzne Robicze, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. IX: Pożajście – Ruksze, Warszawa 1888, s. 647 . Ośrodek przygotowań olimpijskich Raubiczy Uroczystość Wniebowzięcia w Raubiczach. catholic.by. [zarchiwizowane z tego adresu (2007-09-28)].
Раубичи (деревня)

Раубичи (транслит. Raŭbičy, бел. Раўбічы) — деревня в Минском районе Минской области. Входит в состав Острошицко-Городокского сельсовета. Поселок расположен в 17 км к северо-востоку от Минска на берегу Дубровского водохранилища на реке Усяжа, на трассе H9059. 114 хозяйств, 266 жителей (2010 г.). История В 1597 году было заселено имение Прилепа, владение православной церкви в Минском воеводстве Великого княжества Литовского. В 1712 году упоминается как деревня Ровбичи в составе имения Прилепы, владения Киевского митрополита, в Минском воеводстве ВКЛ. После Второго раздела Речи Посполитой в 1793 году она вошла в состав Российской империи. В 1800 году это была деревня, 13 дворов, 94 жителя, собственность подполковника Ф. Городецкого. В 1858 году собственность помещиков И. Кучинского и К. Равенской, в Минском уезде. В 1858 году был построен костёл, в 1866 году преобразован в православную Свято-Успенскую церковь. В 1897 году деревня имело, 32 двора, 235 жителей, бондарское хозяйство, в Острошицко-Городоцкой волости Минского уезда. 4 июня 1906 года жители села столкнулись с полицией, когда те пытались угнать скот со спорных пастбищ. В 1917 году в деревне было 34 двора и 244 жителя. С февраля по декабрь 1918 года деревня было оккупировано войсками кайзеровской Германии, с июля 1919 г. по июль 1920 г. — войсками Польши. С 1919 года в составе БССР. В 1918 году здесь была начальная школа, в которой в 1924 году обучалось 68 учащихся. С 20 августа 1924 года. В году деревня в Острошицко-Городокском с/с Острошицко-Городокского района Минского округа (до 26 июля 1930 года). В 1926 году в деревне было 42 двора, 237 жителей, в хуторе 4 двора, 17 жителей. С 18 января 1931 года. в Логойском районе. В 1930-е годы был создан колхоз «Первая Мая». С 26 мая 1935 года, деревня в Минской области. С 20 февраля 1938 года г. в Минской области В 1941 году в селе было 40 дворов и 165 жителей. В годы Великой Отечественной войны, с конца июня 1941 года по начало июля 1944 года, был оккупирован немецко-фашистскими захватчиками, которые сожгли двор и убили 4 жителей. В 1997 году насчитывалось 73 фермерских хозяйства, 131 житель. В 2010 году основная школа, магазин. Население 1800 г. — 94 жителя, 13 дворов. 1897 г. — 235 жителей, 32 двора. 1917 г. — 244 жителя, 34 двора. 1926 г. — 237 жителей, 42 двора. 1941 г. — 165 жителей, 48 дворов. 1997 г. — 131 житель, 73 двора. 2001 г. — 180 жителей, 75 дворов 2010 г. - 266 жителей, 114 дворов 2019 г. - 558 жителей . Достопримечательности Костёл святого апостола Матфея (построена в 1858-62 гг.), сейчас в нём располагается музей белорусского народного искусство. Республиканский центр олимпийской подготовки по зимним видам спорта «Раубичи» Литература Гарады і вёскі Беларусі: энцыклапедыя. Мінская вобласць (бел.) / рэд. кал.: Т. У. Бялова (дырэктар), Л. У. Языковіч, А. І. Лакотка і інш. — Мінск: «Беларуская Энцыклапедыя імя Петруся Броўкі», 2012. — Т. 8, кн. 3. — 624 с. — (Гарады і вёскі Беларусі). — 2000 экз. — ISBN 978-985-11-0636-9. 374. Беларуская энцыклапедыя: У 18 т. Т. 13: Праміле — Рэлаксін (бел.) / Рэдкал.: Г. П. Пашкоў і інш. — Мінск: БелЭн, 2001. — С. Раўбічы. — 10 000 экз. — ISBN 985-11-0216-4. Примечания
Ratusz w Witebsku

Ratusz w Witebsku (biał. Віцебская ратуша) – dawna siedziba władz miejskich Witebska, której budowę ukończono w 1775 roku. Obecnie mieści muzeum krajoznawcze. Historia Ratusz skończono budować w 1775 roku już po I rozbiorze Rzeczypospolitej, gdy miasto włączono do Rosji. Liczący trzy piętra budynek zbudowano na planie prostokąta. Wystrój fasady nawiązuje do klasycyzmu. Ratusz jest jedną z najbardziej charakterystycznych budowli Witebska, głównie ze względu na swą wysmukłą czworoboczną wieżę zbudowaną w stylu baroku. Zdobią ją pilastry, woluty, gzymsy i nisze, całość przykryta jest hełmem z iglicą, na szczycie której zamontowano w 1918 roku czerwoną gwiazdę sowiecką na pamiątkę zwycięstwa rewolucji na wschodniej Białorusi. Po włączeniu Witebska w skład RFSRR w budynku umieszczono muzeum krajoznawcze, którego podstawę zbiorów stanowi kolekcja Muzeum Wojskowego z Wilna przeniesiona na wschodnią Białoruś w okresie I wojny światowej. Bibliografia Hauser Zbigniew, Nowy ilustrowany przewodnik po zabytkach na Białorusi, Warszawa 2005, ISBN 83-87654-25-6 Linki zewnętrzne Ratusz w Witebsku na stronie internetowej radzima.org
Витебская ратуша

Ратуша в Витебске — одна из нескольких сохранившихся в Беларуси городских ратуш. Здание занимает областной краеведческий музей. Расположена в историческом центре Витебска, близ впадения в Западную Двину речки Витьбы, рядом с Воскресенской церковью и Свято-Духовым монастырём и другими сохранившимися или восстановленными в 2000-е годы памятниками архитектуры старого Витебска. Первое здание ратуши возведено в 1597 году, когда городу было даровано Магдебургское право. Существующее барочное здание ратуши относится к 1775 году: тогда ратуша представляла собой двухэтажный корпус с башней над средней частью. В начале 1911 года был построен третий этаж здания. Ссылки На Викискладе есть медиафайлы по теме Витебская ратуша Официальный сайт Ратуша на Глобус Беларуси Архивная копия от 22 июня 2009 на Wayback Machine Ратуша на сайте Витебская энциклопедия
Вітебська ратуша

Ві́тебська ра́туша (біл. Віцебская ратуша) — ратуша в обласному центрі Білорусі місті Вітебську, споруда другої половини XVIII століття в стилі так званого віленського бароко та класицизму, символ незалежності й заможності міста. Вітебська ратуша розташована в історичному районі міста, поблизу впадіння у Західну Двину річки Витьби, поруч з Воскресенською церковою та Свято-Духовим монастирем та іншими історико-архітектурними пам'ятками Вітебська, що збереглися або були відновлені у наш час (1990–2000-і роки). Опис Перший дерев'яний будинок ратуші у Вітебську був закладений на території Узгорського посаду перед ринковим майданом і виконував роль громадського осередку торговельно-ремісничого міста. Дерев'яні крамниці й гостинний двір оточували ринок і прилягали до ратуші, головний фасад якої був зорієнтований у бік ринку. Дерев'яна будівля мала, проте, мурований підмурок, що був виявлений в результаті пізніших археологічних розкопок. Нова мурована ратуша розділила колишню ринкову площу на дві половини, у бік яких були звернуті відповідно передній і тильний фасади будівлі. З боку тильного фасаду наприкінці XVIII — першій половині XIX ст.ст. були добудовані двоповерхові житлові будинки з крамницями на перших поверхах. Стиль віленського бароко проявився, в першу чергу, в оздобленні ратушної вежі, тоді як загальна композиція споруди відповідає принципам класицизму. З історії ратуші Першу будівлю Вітебської ратуші було зведено 1597 року, коли місту було надано Магдебурзьке право. Існуюча барокова будівля ратуші у Вітебську відноситься до 1775 року — тоді міська ратуша являла муровану двоповерхову споруду з баштою над середньою частиною. 1833 року високий шатровий дах ратушової вежі був замінений оглядовим майданчиком з невеликою ротондою. У 1873–75 роки — здійснювалась перебудова внутрішнього планування Вітебської ратуші в зв'язку з переїздом туди міської думи та поліцейського управління. На початку 1911 року надбудували третій поверх будівлі Вітебської ратуші. У 1984 році (за СРСР) у ратуші проводились ремонтні роботи. У теперішній час (2000-ні) у будівлі колишньої ратуші Вітебська міститься обласний краєзнавчий музей. Галерея Примітки Джерела та література Чарняўскі, І., Цішкін, І. Віцебская ратуша // Помнікі гісторыі і культуры Беларусі — 2/1987 (біл.) Гісторыка-дакументальная хроніка горада Віцебска: У 2-х кн. Кн. 2-я / Рэдкал.: Г. П. Пашкоў і інш.. — Мн.: БелЭн, 2003. — стор. 465–470. — 680 стор. — 5000 прим. — ISBN 985-11-0257-1 (біл.) Витебск: Энциклопедический справочник / Гл. редактор И. П. Шамякин. — Мн.: БелСЭ им. П. Бровки, 1988. — 408 стор. — 60 000 прим. (рос.) Посилання Фото ратуші [Архівовано 27 січня 2007 у Wayback Machine.] на Radzima.org https://globustut.by/vitebsk/index2.htm#ratusha [Архівовано 22 червня 2009 у Wayback Machine.] (рос.) Ратуша на сайті www.evitebsk.com (Вітебська електронна енциклопедія) [Архівовано 25 лютого 2022 у Wayback Machine.] (рос.)
Archäologisches Museum Brest

Das Archäologische Museum Brest (belarussisch Археалагічны музей «Бярэсце» Archealahitschny musej „Bjaresze“, auch: Museum Berestye) ist eines der bedeutendsten Museen der belarussischen Großstadt Brest. Es wurde rund um ein slawisches Handelszentrum aus dem 13. Jahrhundert errichtet, das an dieser Stelle freigelegt wurde. Lage Das Museum befindet sich auf dem ehemaligen Gelände der Festung Brest. Diese wurde zum Teil auf künstlichen Inseln errichtet. Nachdem auf der Südinsel archäologische Funde gemacht worden waren, wurde dort das Archäologische Museum Brest errichtet. Unmittelbar westlich des Museums auf der anderen Seite des Flusses Bug befindet sich die Grenze von Belarus zu Polen. Ausstellung Der zentrale Pavillon des Archäologischen Museums Brest überspannt die erhaltenen Holzbauten, die im 13. Jahrhundert von Slawen insbesondere für Handelszwecke erbaut worden waren. Damals lag die Siedlung an der Kreuzung zweier bedeutender europäischer Handelsrouten und entwickelte sich deswegen zu einem bedeutenden Handelszentrum. Die Überreste dieser Siedlung wurden ab 1968 freigelegt, heute sind auf einem Areal von 1118 Quadratmetern 28 Gebäude aus Baumstämmen zu erkennen. Bemerkenswert ist dabei der gute Erhaltungszustand der Gebäude. Besucher des Museums können einen Rundgang an den Seiten des Pavillons machen und dabei die verschiedenen Gebäude betrachten. In 14 angrenzenden Einbuchtungen wird auf kleinstem Raum jeweils ein Aspekt des Lebens der Slawen zu dieser Zeit aufgegriffen, unter anderem die Themen Handwerk, Bauwerke und die Entwicklung der damaligen Stadt Brest. In einer angrenzenden Ausstellung wird mit Hilfe zahlreicher Ausstellungsstücke aus dem 11. bis 14. Jahrhundert das Leben der Slawen noch einmal detaillierter beleuchtet. Weblinks Einzelnachweise