NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Петрикав

Петрикав (бел. Петрыкаў; рус. Петриков) град је у јужном делу Републике Белорусије. Административни је центар Петрикавског рејона Гомељске области. Према подацима пописа становништва из 2009. у граду је живело 10.600 становника. Географија Петрикав се налази у јужном делу Петрикавског рејона, на левој обали рекеПрипјату, и удаљен је око 190 км западно од административног центра области Гомеља и око 290 км југоисточно од главног града земље Минска, те на око 89 км западно од града Мазира. На 12 км северно од града налази се железничка станица Муљаровка на линији Брест-Гомељ. На десној обали реке Припјат насупрот града налази се ушће реке Уборт. Историја Према легенди насеље је у X веку основао јазвјашки књаз који је након што је примио хришћанство узео име Петар, односно Петрик, па отуда потиче име града Петриков (односно Петрикав). У писаним изворима први пут се помиње 1523. као насеље у оквирима Слуцке кнежевине Литваније и као феудални посед књажева Олељковича. Током прве половине XVI века тадашњи књаз Јуриј Олељкович је на узвишењу изнад данашњег насеља подигао дрвено утврђење око ког се и формирало насеље (утврђење је срушено 1537). После распада Пољско-литванске државе 1793. постаје саставни део Руске Империје, и добија статус парохијског центра у оквирима Минске губерније. Године 1812. у насељу је отворена пошта. Крајем XIX века у насељу је било 5.500 становника и око 500 грађевина. Совјетска власт у граду успостављене је у децембру 1917. године. Од 17. јула 1924. саставни је део истоименог рејона Белоруске ССР. Административни статус варошице добија 1925, а од јануара 1938. и статус града. Демографија Према процени, у граду је 2012. живело 10.405 становника. Види још Гомељска област Петрикавски рејон Референце Спољашње везе Службена веб презентација Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (7. март 2009) Карта Петрикавског рејона Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (24. август 2010) Хералдика града Петрикава
Petrykaŭ

Petrykaŭ (belarusiska: Петрыкаў, ryska: Петриков: Petrikov) är en stad i Homels voblast i södra Belarus. Staden hör till de städer som drabbades av radioaktivt nedfall efter Tjernobylolyckan 1986. Se även Städer i Homieĺs voblasć Belarus städer Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Petrykaŭ.
Елск

Елск (на беларуски: Ельск; на руски: Ельск) е град в Беларус, административен център на Елски район, Гомелска област. Населението на града е 9046 души (по приблизителна оценка от 1 януари 2018 г.). История За пръв път селището е споменато през 16 век, през 1971 година получава статут на град. Източници
Jelsk

Jelsk (bělorusky Ельск, rusky Ельск) je běloruské město, které se nachází v Homelské oblasti, 177 km jihozápadně od Homelu a železniční stanice na trase Kalinkavičy—Korosteň. V roce 2010 zde žilo na 9,7 tisíc obyvatel. Historie První písemná zmínka pochází z 16. století, když měl status Jelskýho městysu Mozyrském povětu Litevského velkoknížectví, který náležel rodů, Spadů, Askerkům a Sulistrovům. Starý francouzský rod Spadů byl nucen emigrovat z Francie kvůli náboženskému pronásledování. Od konce 18. století neslo název Korolin. Na začátku 20. století žilo v obci 910 lidí. V září 1938, kdy byl vesnici dán status městské osady, zde žilo asi 4000. Obyvatel. Od roku 1971 je Jelsku přiznán status města. Původ názvu Název Jelsk je tradičně spojován se smrkem (rusky ель). Nicméně, smrk se již od dávných dob rozmnožuje pouze v blízkosti severního okraje Polesí (po hranici Slonim – Sluck – Bobrujsk). Kromě toho, přípona -ск se nevytváří ze zeměpisných názvů rostlin a stromů. Obvykle jsou názvy osad na -ск tvořena z názvů řek a jezer po břehy, na kterých vznikali sídla. V základě názvu leží jméno kdysi existující malé řeky Jely, Jelki. „Vodní“ jméno pochází z ugrofinského základu ел "jarní lesní potok, řeka" opakovaně se vyskytujícího v názvech řek. Průmysl Ve městě jsou továrny na mléčné výrobky, ovoce a zeleninu, ale i továrna na nábytek. Pamětihodnosti zachovaný dřevěný Kostel Nejsvětější Trojice, postavený v roce 1770. Známí rodáci David Boleslav Vladimirovič – známý finančník a veřejný činitel. Pinchas Schiffman (1873–1945) – židovský učitel. Nikolaj Pjetrovič Ancukjevič (1892–1971) – známý překladatel, učitel. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Ельск na ruské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Jelsk na Wikimedia Commons
Jelsk

Jelsk ist eine Stadt in Belarus in der Homelskaja Woblasz. Im 18. Jahrhundert hieß der Ort noch Karalin. Sehenswürdigkeiten Kirche der Heiligen Dreifaltigkeit Historisches Museum Persönlichkeiten Hanna Mashunowa (* 1985), Diskuswerferin Weblinks Dreifaltigkeitskirche auf tut.by (russisch) Einzelnachweise
Yelsk, Belarus

Yelsk (Belarusian: Ельск, romanized: Jeĺsk; Russian: Ельск; Polish: Jelsk) is a town in Gomel Region, in southern Belarus. It serves as the administrative center of Yelsk District. As of 2025, it has a population of 8,623. It is located in Polesia. Yelsk was greatly affected by radioactive fallout from the Chernobyl disaster in 1986. History Jelsk was a private town within the Polish–Lithuanian Commonwealth. In the 16th century, it became a possession of the Spads, a family of French religious refugees who then took the name Jelski after the town. During World War II, the town was occupied by German troops during summer 1941. The local Jews were gathered and deported towards Kalinkovichi and Mazyr. Approximately two weeks after the departure of the Jews of Yelsk, the Jews of the nearby Jewish village of Skorodnoye were brought in and locked inside a building. Then, the Germans set fire to the building all the Jews were burned alive. References
Yelsk

Yelsk (bielorruso y ruso: Ельск) es una ciudad subdistrital de Bielorrusia, capital del distrito homónimo en la provincia de Gómel. En 2022, la ciudad tenía una población de 8986 habitantes.​ Se conoce la existencia de la localidad desde el siglo XVI, cuando era un pueblo en la República de las Dos Naciones. A finales del siglo XVIII, cambió su topónimo a "Karalín". En la partición de 1793 se integró en el Imperio ruso. Fue una pequeña localidad rural hasta 1873, cuando comenzó a desarrollarse como poblado ferroviario al abrirse una estación en la línea de Zhlobin a Óvruch. En 1924, la RSS de Bielorrusia estableció aquí la capital del distrito de Karalín. En 1931, tanto el pueblo como el distrito recuperaron su topónimo original "Yelsk". Adoptó el estatus de asentamiento de tipo urbano en 1938 y el de ciudad subdistrital en 1971. Desde 1986 se halla en una de las zonas más gravemente afectadas por el accidente de Chernóbil.​​ Se ubica sobre la carretera P31, a medio camino entre Mazyr y la frontera con Ucrania. Al oeste de la ciudad sale la carretera P148, que lleva a Lélchytsy a través de la carretera P36.​ Referencias
Yelsk

Yelsk (en biélorusse et en russe : Ельск ; en polonais : Jelsk) est une ville de la voblast de Homiel ou oblast de Gomel, en Biélorussie, et le centre administratif du raïon de Yelsk. Sa population s'élevait à 9 262 habitants en 2016. Géographie Yelsk est située à 25 km au sud-sud-ouest de Mazyr, à 144 km au sud-ouest de Gomel et à 257 km au sud-sud-est de Minsk. Histoire La localité est connue depuis le XVIe siècle et s'est d'abord appelé Koroline. Elle a été incorporée à l'Empire russe en 1793, à l'occasion du Deuxième Partage de la Pologne. Au début du XXe siècle, la population du village s'élevait à 910 habitants. En septembre 1938, lorsqu'il fut élevé au statut de commune urbaine, il comptait 4 000 habitants. La ville est occupée par les troupes allemandes pendant l'été 1941. Elle est le théâtre d'un massacre de membres de la communauté juive des environs, enfermés dans un bâtiment qui sera ensuite incendié. Yelsk a le statut de ville depuis 1971. Yelsk est située le long de la zone radioactive de contrôle périodique. Population Recensements (*) ou estimations de la population : Économie L'économie de Yelsk repose sur la transformation des produits agricoles (lait, fruits et légumes), la production d'alcool et de briques, une fabrique de meubles. Transports Yelsk possède une gare ferroviaire sur la ligne Kalinkavitchy – Korosten (Ukraine). Monuments Église orthodoxe de la Trinité datant de 1770. Notes et références Liens externes (ru) Cartes topographiques (ru) Église de Yelsk Portail de la Biélorussie
Jelsk

Jelsk (biał. i ros. Е́льск, lit. Jelskas) – miasto na Białorusi w obwodzie homelskim. Centrum administracyjne rejonu jelskiego. 9,7 tys. mieszkańców (2010). Prywatne miasto szlacheckie położone było w końcu XVIII wieku w powiecie mozyrskim województwa mińskiego. Znajduje tu się stacja kolejowa Jelsk, położona na linii Żłobin - Mozyrz - Korosteń Zobacz też gmina Karolin Przypisy Linki zewnętrzne Jelsk (Karolin), [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. III: Haag – Kępy, Warszawa 1882, s. 561 .
Јељск

Јељск (бел. Ельск; рус. Е́льск; пољ. Jelsk) је град на југу Белорусије, и административни је центар Јељског рејона Гомељске области. Град се налази на око 25 км јужније од града Мозира, односно око 20 км северније од границе са Украјином. Административни центар провинције град Гомељ налази се 177 км североисточније. Према подацима пописа становништва из 2009. у граду је живело 9.725 становника. Најважнија градска знаменитост је црква Свете Тројице из 1770. године. Историја Насеље под именом Каралин које се налазило на месту савременог града по први пут се помиње у XVI веку. У насељу је почетком XX века живело нешто више од 900 становника. Јељск је у септембру 1938. административно уређен као насеље градског типа и то време у њему је живело око 4.000 становника. Службени статус града има од 1971. године. Становништво Према процени, у граду је [2012]. живело 9.725 становника. Види још Гомељска област Референце Спољашње везе Црква Свете Тројице у Јељску
Єльськ

Є́льськ (біл. і рос. Е́льск, пол. Jelsk; Є́льськас, лит. Jelskas, інші назви Каролі́н, до 1931 року Миколаїв) — місто в Білорусі, адміністративний центр Єльського району Гомельської області за 177 км на південний захід від Гомеля і за 319 км від Мінська. Залізнична станція на лінії Калинковичі — Коростень. Автомобільними дорогами пов'язаний з Мозирем, Наровлею, Овручем. Історія Перші письмові згадки про Єльськ під назвою Королин відноситься до XVI століття. Тоді це було містечко Мозирського повіту Великого князівства Литовського, володіння французького дворянського роду Спаду, які були змушені емігрувати з Франції через релігійні гоніння. Пізніше належав Казимиру Аскерко, польським магнатам Єльським. У XVIII столітті тут була побудована церква, діяли костел і синагога. Після Люблінської унії 1569 року Єльськ входить до складу Речі Посполитої. Після другого поділу Речі Посполитої в 1793 році містечко у складі Російської імперії, як містечка Міхалківської волості Мозирського повіту Мінської губернії. В 1886 році Єльську було 44 подвір'я, винокурний завод, 3 лавки, школа. Після будівництва залізничної лінії Жлобин-Овруч в 1873 році він став станцією. На початку XX століття Єльську налічувалося 167 будинків і 910 осіб. З 1924 року це центр Королинского, а з 1931 року Єльського районів. У вересні 1938 року, коли містечку надано статус селища міського типу, у ньому проживало близько 4 тис. осіб. З серпня 1941 року Єльськ знаходився під німецькою окупацією. У селищі діяли групи Єльського підпілля. 11 січня 1944 року Єльськ захопили війська Білоруського фронту і радянські партизани. 5 липня 1971 року Єльську надано статус міста. На 2004 рік населення міста становило 10,1 тис. жителів. У 2006 9,8 тис. Геологія Підземні води У місті знайдено мінеральну воду з температурою до 50 °C на глибині 2750 м. Забудова 3-5-поверхові житлові будинки. У південній та західній частинах міста розташована одноповерхова індивідуальна забудова. Промисловість Промислова зона знаходиться в північному секторі та включає маслоробний, плодоовочевий, спиртовий, цегельний заводи і меблеву фабрику. Освіта і культура Середні, музична, спортивна школи, школа-інтернат, школа мистецтв, Будинок школярів, бібліотеки. При Будинку культури з 1950 р. діє народний театр. У 1976 р. створено краєзнавчий музей. Видається газета «Народний голос». Відомі люди Батьківщина педагога і філософа М. Анцукевіча. Пам'ятки архітектури Троїцька церква, збудована в 1770-ті роки. Герб Єльські користувалися гербом «Пелеш» — в гербовою поле два перехрещені меча, покладені Андріївським хрестом. Є варіанти цього герба, у яких між вістря мечів розміщується шестикінечна зірка. Згідно з польським географічним словником, цей герб має західноєвропейське походження і представники дворянського роду Спаду користувалися цим гербовим символом. Примітки Посилання Історія району [Архівовано 16 листопада 2010 у Wayback Machine.] Єльськ [Архівовано 9 лютого 2009 у Wayback Machine.] Троїцька церква у Єльську [Архівовано 23 січня 2021 у Wayback Machine.] Геральдика міста
Лунинец

Лунинец (на беларуски: Лунінец; на руски: Лунинец) е град в Беларус, административен център на Лунинецки район, Брестка област. Населението на града е 24 816 души (по приблизителна оценка от 1 януари 2018 г.). История За пръв път селището е упоменато през 1449 година, през 1940 година получава статут на град. Източници
Luninez

Luninez (belarussisch Лунінец, russisch Лунинец, polnisch Łuniniec) ist eine Stadt in der Republik Belarus in der Breszkaja Woblasz mit rund 24.000 Einwohnern. Die Stadt ist ein administratives Zentrum des Rajons Luninez in der Nähe des Prypjat und stellt einen wichtigen Eisenbahnknotenpunkt im westlichen Teil des Landes dar. In Luninez erscheint die regionale Zeitung Lunineckija nawiny. Wappen In Blau sind pfahlweise gestellt ein silberner Fürstenhut über zwei ebenso gefärbten Pfeilen mit den Spitzen nach oben und rechts weisend und im Schildfuß eine silberne Knospe. Geografie Die Stadt liegt im Süden des Landes in der Region Polesien östlich der Stadt Pinsk. Rund 60 km südlich verläuft die Grenze zur Ukraine. Geschichte Die erste Erwähnung findet Luninez in historischen Quellen im Jahre 1449 als Dorf mit dem Namen Maly Lulin. Um die Jahrhundertwende 19./20. Jahrhundert wurde zu einem wichtigen Eisenbahnknotenpunkt der Region. Von 1921 bis 1939 gehörte Luninez zu Polen und war Hauptstadt des Powiats Łuniniec in der Woiwodschaft Polesien. Im Verlaufe des Zweiten Weltkrieges befand sich die gesamte Region von 1941 bis 1944 unter deutscher Okkupation. Wirtschaft Neben der Bedeutung als Verkehrsknotenpunkt ist Luninez Standort der Elektronikfabrik Polesseelektromasch, einer Fabrik für Molkereiprodukte (Luninezki malotschny sawod), der Forstwirtschaft Luninecles und eines holzverarbeitenden Kombinates. Verkehr Luninez liegt am Kreuzungspunkt der Hauptbahnstrecken Brest–Homel und Vilnius–Riwne. Außerdem liegt es an der Fernstraße von Brest nach Homel. Städtepartnerschaften Seit 8. Oktober 2001 unterhält Luninez eine Städtepartnerschaft mit Schenefeld (Deutschland). Persönlichkeiten Zygmunt Ziółkowski (1889–1963), von 1932 bis 1937 Bürgermeister von Luninez Alexander Potejew (* 1952), russischer Geheimdienstoffizier Iryna Chljustawa (* 1978), Sprinterin Nastassja Schuljak (* 1983), Sprinterin Max Korsch (* 1988), Musiker Eduard Michan (* 1989), Zehnkämpfer Weblinks Portal der Stadt Luninez (russisch) Fotos und Informationen aus Luninez (Russ., Weißruss., Englisch, Polnisch) Seite mit Informationen zur Stadt Fotos und Videos zur Stadt
Luninyets

Luninyets or Luninets is a town in Brest Region, Belarus. It serves as the administrative center of Luninyets District. As of 2026, it has a population of 23,396. It is home to Luninets air base. History Luninyets is said to be mentioned in print sources dating to 1540. Within the Grand Duchy of Lithuania, it was part of Nowogródek Voivodeship. In 1793, the town was acquired by the Russian Empire in the course of the Second Partition of Poland. In 1888, while under Russian sovereignty, a railway junction was built in Luninyets, linking it by rail to Warsaw, Rivne, Vilna and Gomel, and a proper railroad station was added in 1905. Łuniniec became part of the Second Polish Republic in 1921 following the Polish-Soviet War. It was a county seat within the Polesie Voivodeship. On 19 September 1939, Łuniniec was occupied by the Red Army and, on 14 November 1939, incorporated into the Byelorussian SSR. Luninyets was occupied by Nazi Germany from 10 July 1941 until 10 July 1944 and administered as a part of the Generalbezirk Wolhynien und Podolien of Reichskommissariat Ukraine. After 1944, Luninyets remained part of the Soviet Union until 1991, at which time it became part of the newly independent Republic of Belarus. The Jewish population was important in the town. From 1941 to 1943, 4,000 Jews were murdered in mass executions perpetrated by an Einsatzgruppe. Education In Luninyets there are 2 vocational colleges – polytechnic and agricultural production. Transport In the beginning of 20th century, Luninyets became an important railway junction. In 1884–1886, train traffic was opened to Gomel, Rovno, Vilna and Brest, a large railway junction with a depot, workshops and other buildings was built near the village, a railway station was built. Notes References External links Site of Belarus city Luninets Extensive resource on Jewish Luninets[1] Photos on Radzima.org Photo and video Luninets Luninyets, Belarus at JewishGen
Luninets

Lúninets (bielorruso: Лу́нінец, ruso: Лу́нинец,​ polaco: Łuniniec) es una ciudad subdistrital de Bielorrusia, capital del distrito homónimo en la provincia de Brest. Antes pertenecía a Polonia (1540-1793, 1920-1939) y Rusia y la Unión Soviética (1793-1920, 1939-1941, 1944-1991). Tiene una población de unos 24.000, y está inmediatamente al este del distrito de Pinsk en Brest. Aquí estuvo durante la Guerra Fría la base aérea homónima. Historia Luninets se dice que es mencionado en fuentes impresas que datan de 1540. Era parte de la región de Pinsk, que estaba bajo el dominio polaco entre los siglos XVI y XVIII, pero cayó en Rusia en 1793 en la Segunda Partición de Polonia. En 1888, mientras estaba bajo soberanía rusa, un nudo ferroviario fue construido en Luninets, vinculándolo en tren a Varsovia, Rivne, Vilna y Gómel, y propiamente la estación de ferrocarril fue añadida en 1905. Luninets pasó a formar parte de Polonia en 1920 después de la guerra polaco-soviética, pero diecinueve años más tarde se incorporó a la Unión Soviética en 1939 —y con la excepción de la ocupación por la Alemania nazi de 1941 a 1944— siendo parte de la República Socialista Soviética de Bielorrusia hasta 1991, en la que la soberanía fue cedida a la República de Bielorrusia. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Luninets. Site of Belarus city Luninets Extensive resource on Jewish Luninets[1] Photos on Radzima.org Photo and video Luninets
Louninets

Louninets (en biélorusse : Лунінец, alphabet łacinka : Łuniniec ; en russe : Лунинец ; en polonais : Łuniniec) est une ville de la voblast de Brest, en Biélorussie, et le centre administratif du raïon de Louninets. Sa population s'élevait à 24 712 habitants en 2017. Géographie Louninets est située à 50 km au nord-est de Pinsk, à 191 km au sud-ouest de Minsk et à 213 km à l'est de Brest. Histoire La première mention de Louninets dans des documents remonte à l'année 1449 : c'était alors le village de Maly Louline. La localité fut polonaise de 1540 à 1790, puis fut rattachée à l'Empire de Russie. À la fin du XIXe siècle, Louninets devint un important carrefour ferroviaire. À nouveau polonaise de 1921 à 1939, elle était la capitale de la voïvodie de Polésie. Après la signature du Pacte germano-soviétique, elle fut envahie par l'Armée rouge en septembre 1939, puis annexée par l'Union soviétique. En 1940, Louninets reçut le statut de ville et devint un centre administratif de raïon. Au cours de la Seconde Guerre mondiale, elle fut occupée par l'Allemagne nazie du 10 juillet 1941 au 10 juillet 1944. Plus de 4 000 Juifs de Lounimets et des alentours furent assassinés près de la ville de 1941 à 1943 par les nazis. Durant la guerre froide, une base aérienne soviétique était en activité près de Louninets. Population Recensements (*) ou estimations de la population : Jumelage La ville est jumelée à : Limbaži (Lettonie) Polessk (Russie) Piława Górna (Pologne) Schenefeld (Allemagne) depuis le 30 septembre 2001 Notes et références Liens externes (ru) Cartes topographiques Portail de la Biélorussie
Luninec

Luninec (in bielorusso Луніне?; in russo Лунине́ц?; in polacco Łuniniec; in lituano Luninecas; in yiddish לונינייץ‎?, Luninitz) è una città della Bielorussia, situata nella regione di Brėst. Geografia Luninec è situata nella regione della Polesia, nella Bielorussia sud-occidentale, a 57,3 km a nord-est di Pinsk, a 225 km ad est di Brėst e a 136 km a sud-est di Baranavičy. Storia Fu menzionata per la prima volta in un documento del 1540. Inclusa all'interno del Granducato di Lituania, faceva parte del Voivodato di Nowogródek. Nel 1793, il villaggio fu annesso all'Impero russo nel corso della seconda spartizione della Polonia. Nel 1888 divenne un importante snodo ferroviario grazie all'arrivo delle linee da Varsavia, Rivne, Vilnius e Homel'; nel 1905 fu costruita una stazione ferroviaria. Łuniniec fu inclusa nei confini della ricostituita Polonia nel 1921, dopo la guerra polacco-sovietica. Era una sede di contea all'interno del Voivodato della Polesia. In seguito all'invasione congiunta tedesco-sovietica della Polonia, che diede inizio alla seconda guerra mondiale nel settembre 1939, Łuniniec fu occupata dall'Armata Rossa e, il 14 novembre 1939, incorporata nella RSS Bielorussa. Dal 1941 al 1943, 4.000 ebrei furono uccisi in esecuzioni di massa perpetrate da un Einsatzgruppe. Luninec fu occupata dalla Germania nazista dal 10 luglio 1941 al 10 luglio 1944 e amministrata come parte del Generalbezirk Wolhynien und Podolien del Reichskommissariat Ukraine. Dopo il 1944, Luninec rimase parte dell'Unione Sovietica fino al 1991, anno in cui entrò a far parte della Bielorussia indipendente. Infrastrutture e trasporti La principale via d'accesso a Luninec è la M10 che attraversa da est ad ovest tutto il sud della Bielorussia. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Luninec Collegamenti esterni Sito ufficiale, su luninets.brest.by.