NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Národní knihovna Běloruska

Národní knihovna Běloruska (celým názvem — Státní instituce "Národní knihovna Běloruska", bělorusky Дзяржаўная ўстанова «Нацыянальная бібліятэка Беларусі) je národní a největší knihovna v Bělorusku. Nachází se v hlavním městě Minsku. Vlastní nejen největší sbírku tiskovin v běloruštině, ale i třetí největší světovou sbírku tiskovin v ruštině, po Ruské státní knihovně v Moskvě a Ruské národní knihovně v Petrohradě. Celkem schraňuje asi 10 milionů položek. Ředitelem je v současné době doktor pedagogiky Roman Motulsky. Od roku 2006 knihovna sídlí v nové budově, jejíž architektonický návrh připravili Mihail Vinogradov a Viktor Kramarenko. Budově tvaru rhombocuboctahedronu (Archimédovo těleso s osmi trojúhelníkovými a osmnácti čtvercovými plochami) se lidově přezdívá diamant. Budova sahá do výšky 74 metrů a je podsvícená LED světly, které se zapínají každý den po západu slunce. Budova má 23 pater. Je vyobrazena i na běloruské bankovce v hodnotě 500 rublů. Statistika V roce 2016 navštívilo knihovnu 77,4 tisíc lidí, kterým bylo vypůjčeno 2449,3 tisíc výtisků knih a časopisů. (V průměru 32 výtisků na každého čtenáře). Počet půjčených knih a časopisů, v tisících:Počet registrovaných uživatelů, v tisících: Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Национальная библиотека Беларуси na ruské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Národní knihovna Běloruska na Wikimedia Commons
National Library of Belarus

The National Library of Belarus (Belarusian: Нацыянальная бібліятэка Беларусі, romanized: Natsyyanal'naya bibliyateka Byelarusi, Russian: Национальная библиотека Беларуси, romanized: Natsional'naya biblioteka Belarusi) is the largest library in the Republic of Belarus, located in Minsk. It houses the largest collection of Belarusian printed materials and the third largest collection of books in Russian behind the Russian State Library (Moscow) and the Russian National Library (Saint Petersburg). Building Construction of the new building started in November 2002 and was completed in January 2006. The library's main architectural component has the shape of a rhombicuboctahedron. The height of the building is 73.6 metres (241.5 feet) and weight is 115 000 tonnes (not including books). The building has 23 floors. The National Library can seat about 2,000 readers and features a 500-seat conference hall. The library's new building was designed by architects Michaił Vinahradaŭ and Viktar Kramarenka and opened on 16 June 2006. The National Library of Belarus is the main information and cultural centre of the country. Its depository collections include about 10 million items of various media. Observation deck An elevator leading to the library's roof, located on the twenty-third floor, is present on the backside of the building. The roof has an observation deck equipped with binoculars arranged over the perimeter. There is also a café and a gallery on the twenty-second floor. See also List of libraries in Belarus References External links National Library of Belarus (in Russian, Belarusian, and English) Emporis Web site Official photo gallery Creative studio of the architect Victor Kramarenko Creative studio of the architect Mihail Vinogradov Bischoff/Weiss gallery
Biblioteca Nacional de Bielorrusia

La Biblioteca Nacional de Bielorrusia (en bielorruso: Нацыянальная бібліятэка Беларусі, romanizado: Natsyyanal'naya bibliyateka Byelarusi, en ruso: Национальная библиотека Беларуси, romanizado: Natsional'naya biblioteka Belarusi) es la biblioteca más grande de la República de Bielorrusia.​ La biblioteca está ubicada en Minsk, la capital de Bielorrusia. Alberga la colección más grande de materiales impresos bielorrusos y la tercera colección más grande de libros en ruso detrás de la Biblioteca del Estado Ruso en (Moscú) y la Biblioteca Nacional Rusa en (San Petersburgo). Construcción La construcción del nuevo edificio comenzó en noviembre de 2002 y finalizó en enero de 2006.​ El principal componente arquitectónico de la biblioteca tiene la forma de un rombicuboctaedro. La altura del edificio es de 73,6 metros (241,5 pies) y el peso es de 115 000 toneladas (sin incluir los libros). El edificio tiene 23 pisos. La Biblioteca Nacional tiene capacidad para unos 2000 lectores y cuenta con una sala de conferencias con capacidad para 500 personas. El nuevo edificio de la biblioteca fue diseñado por los arquitectos Mihail Vinogradov y Viktor Kramarenko y se inauguró el 16 de junio de 2006.​ La Biblioteca Nacional de Bielorrusia es el principal centro cultural y de información del país. Sus colecciones de depósito incluyen alrededor de 10 millones de artículos de varios medios.​ Plataforma de observación Un ascensor especial para turistas se encuentra en la parte trasera del edificio. El techo de la biblioteca se encuentra en el vigésimo tercer piso. El techo tiene una plataforma de observación equipada con binoculares dispuestos sobre el perímetro. Además, hay una cafetería y una galería en el vigésimo segundo piso.​ Datos interesantes Sadam Huseín donó medio millón de dólares (alrededor de 2-3 millones) para la construcción de la biblioteca.​ El edificio también es el tema de un video artístico del artista francés Raphael Zarka, "Rhombus Sectus", que se mostró en la Bischoff/Weiss Gallery, Londres, en 2011. El edificio aparece en gran medida en el vídeo musical Discotheque (Дискотека) de la banda de rock bielorrusa Molchat Doma, de su álbum Monument.​ Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Biblioteca Nacional de Bielorrusia. Biblioteca Nacional de Bielorrusia Archivado el 30 de abril de 2007 en Wayback Machine. (en be) Sitio web de Emporis Galería de fotos oficial Estudio creativo del arquitecto Victor Kramarenko Estudio creativo del arquitecto Mihail Vinogradov Bischoff/Weiss galería Véase también Anexo:Bibliotecas nacionales Referencias
Bjeloruska nacionalna knjižnica

Bjeloruska nacionalna knjižnica (bje. Нацыянальная бібліятэка Беларусі, rus. Национальная библиотека Беларуси) je nacionalna knjižnica Bjelorusije koja se nalazi u glavnom gradu Minsku. Knjižnica je osnovana 15. rujna 1922. U njoj se nalazi najveća zbirka bjeloruskih tiskanih materijala te je treća knjižnica na svijetu po zbirci knjiga na ruskom jeziku. Od nje veću zbirku imaju tek moskovska Ruska državna knjižnica i petrogradska Ruska nacionalna knjižnica. Danas je knjižnica smještena u novoj zgradi moderne arhitekture visokoj 72 metra u Minsku. Zgrada ima 22 kata a dovršena je u siječnju 2006. Knjižnica ima kapacitet za oko 2.000 čitatelja te dvoranu za sastanke s 500 sjedećih mjesta. Glavna arhitektonska komponenta je oblik rombikuboktahedrona. Novu zgradu knjižnice dizajnirali su arhitekti Mihail Vinogradov i Viktor Kramarenko. Zgrada je službeno otvorena 16. lipnja 2006. Bjeloruska nacionalna knjižnica je glavni informacijski i kulturni centar zemlje. Sadrži zbirku preko 8 milijuna primjeraka različitih medija. 1993. godine nacionalna knjižnica počela je stvarati vlastite elektroničke informacijske resurse. Generirana je zbirka bibliografskih, grafičkih, tekstualnih, zvučnih i jezičnih baza podataka. U tu zbirku uključeno je preko 2 milijuna snimljenih zapisa. Opseg baze podataka bjeloruske nacionalne knjižnice je vrlo širok: humanističke znanosti, društvene znanosti, povijest, umjetnost i kultura Bjelorusije. Knjižnica također koristi pristup bazama podataka drugih knjižnica i akademskih institucija, uključujući i one strane. Resurse knjižnice koristi velik broj građana. Preko 90.000 bjeloruskih građana korisnici su knjižnice te godišnje koriste 3,5 milijuna raznih knjižničkih resursa. Knjižnicu dnevno posjeti 2.200 ljudi a dnevno se iz nje posuđuje oko 12.000 primjeraka knjiga i ostalog materijala. Osim što je funkcionalna, nacionalna knjižnica je i atrakcija grada Minska. Smještena je u parku na obali rijeke te se u njenom observatoriju na vrhu može promatrati cijeli grad. 2009. godine to je bila jedina građevinska struktura iz koje se Minsk mogao javno gledati. Prostor ispred knjižnice koristi se za mnoge javne koncerte i izložbe. Vanjske poveznice Službena web stranica Bjeloruske nacionalne knjižnice Foto galerija knjižnice Emporis.com Arhitektonski studio Viktora Kramarenka Arhitektonski studio Mihaila Vinogradova
Biblioteca nazionale di Bielorussia

La Biblioteca nazionale di Bielorussia (bielorusso: Нацыянальная бібліятэка Беларусі, in russo Национальная библиотека Беларуси?), fondata il 15 settembre 1922, appartiene alla repubblica Bielorussa. Ospita la più grande raccolta di pubblicazioni bielorusse e la terza più grande raccolta di libri in lingua russa dopo la Biblioteca Statale russa di Mosca e la Biblioteca nazionale russa di San Pietroburgo. La biblioteca si trova a Minsk, capitale della Bielorussia, in un nuovo edificio inaugurato il 16 gennaio 2006. L'edificio è alto 72 metri, è composto di 22 piani e può ospitare circa 2000 lettori più altri 500 nella sala conferenze. Il suo principale elemento architettonico ha la forma di un rombicubottaedro. La Biblioteca nazionale di Bielorussia è il principale polo culturale e d'informazione dell'intero paese, include oltre 8 milioni di titoli riguardanti i più vari argomenti. A partire dal 1993 ha preso il via il processo di informatizzazione della biblioteca, con oltre 2 milioni di voci indicizzate. Gli utenti della biblioteca hanno inoltre accesso a database di altre biblioteche e istituzioni accademiche, anche straniere. La domanda di libri alla biblioteca è in grande aumento. Più di novantamila cittadini bielorussi frequentano le biblioteche, e richiedono circa 3 milioni e mezzo di documenti all'anno. Ogni giorno la biblioteca è visitata da più di 2200 persone e acquisisce circa dodicimila documenti. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Biblioteca Nazionale di Bielorussia Collegamenti esterni (EN) Sito ufficiale, su nlb.by. URL consultato il 4 maggio 2009 (archiviato dall'url originale il 20 settembre 2010).
Biblioteka Narodowa Białorusi

Biblioteka Narodowa Białorusi (biał. Нацыянальная бібліятэка Беларусі) – biblioteka narodowa Republiki Białorusi z siedzibą w Mińsku. Historia 15 września 1922 roku Rada Komisarzy Ludowych BSRR wydała dekret O utworzeniu Białoruskiej Biblioteki Państwowej i obowiązkowej rejestracji wszystkich publikacji wydanych w BSRR, który stał się podstawą do zorganizowania biblioteki. Ponieważ nowo powstała republika nie miała funduszy w 1921 roku na Białoruskim Uniwersytecie Państwowym utworzono bibliotekę, która była jednocześnie biblioteką publiczną i uniwersytecką. Dlatego 15 września 1922 roku Rada Komisarzy Ludowych BSRR wydała kolejny dekret o utworzeniu Państwowej i Uniwersyteckiej Biblioteki. Pierwszą siedzibą biblioteki, która rozpoczęła działalność w lutym 1922 roku był Dom Jubileuszowy przy obecnej ulicy Niepodległości. Jej zbiory liczyły tylko 60 000 woluminów. Podejmowane akcje pozyskania nowych zbiorów przyniosły efekt i w 1926 roku zbiory biblioteki liczyły już 300 000 woluminów. 14 maja 1926 roku Rada Komisarzy Ludowych BSRR dekretem O reorganizacji białoruskiej biblioteki państwowej i uniwersyteckiej oddzieliła Bibliotekę Państwową od Uniwersytetu. Ponieważ zbiory biblioteki wzrosły w 1932 roku przy ulicy Armii Czerwonej według projektu białoruskiego architekta Georga Ławrowa zbudowano nowy budynek biblioteki. Równocześnie bibliotece nadano imię Włodzimierza Lenina. W latach 30. XX wieku biblioteka tworzy sieć biblioteczną otwierając filie m.in. w Witebsku (1929), Mohylewie (1935) i Homlu (1933). Podczas II wojny światowej w wyniku działalności niemieckiego Sztabu Operacyjnego Rosenberga (Einsatzstab Rechsleiter Rosenberg) z Białorusi wywieziono większość zbiorów bibliotecznych. Także Biblioteka poniosła straty, część zbiorów udało się odnaleźć w Raciborzu. Nowy budynek biblioteki W 1989 roku Rada Ministrów BSRR ogłosiła konkurs na nowy budynek biblioteki, który wygrał zespół dwóch architektów Michaiła Winahradaua i Wiktara Kramarenki. Ich projekt jest nazywany białoruskim diamentem. W 1991 roku Białoruś uzyskuje niepodległość i Biblioteka zaczyna pełnić rolę Biblioteki Narodowej. Dlatego w maju 1992 roku zmieniono nazwę biblioteki na Biblioteka Narodowa Białorusi. W 2002 roku dekretem prezydenta podjęto decyzję o budowie nowego budynku biblioteki według istniejącego projektu. Otwarcie miało miejsce 16 września 2006 roku. Galeria Przypisy
Національна бібліотека Білорусі

Національна бібліотека Білорусі (біл. Нацыянальная бібліятэка Беларусі) — найбільша наукова бібліотека країни, провідний бібліотечно-інформаційний, соціокультурний та соціополітичний центр Білорусі. Заснована 15 вересня 1922 р. як білоруська державна та університетська бібліотека. Розташована у Мінську. Нова будівля Згідно з указом Президента республіки Білорусь Олександра Лукашенка 1 листопада 2002 р. розпочалося будівництво нового приміщення для Бібліотеки. Нова будівля була здана в експлуатацію 16 червня 2006 р.. Вона являє собою ромбокубооктаедр («діамант») висотою 73,7 м. (20 поверхів) та вагою 115 000 тонн (без урахування ваги книжок). Площа забудови становить 19,5 тис. м², загальна площа будівлі — 113,7 тис. м², в тому числі книгосховища — 54,9 тис. м². Автори архітектурного проекту — М. К. Виноградов та В. В. Крамаренко Будівля бібліотеки є однією з найбільших у світі. Форма будівлі символізує цінність знань та нескінченність пізнавального світу. Крім книгосховищ, читальних залів та службових приміщень, до складу комплексу входить соціокультурний центр. Він включає багатофункціональний конференц-зал, центр ділових зустрічей та переговорів, музично-художній салон, музейний комплекс, комплекс художніх галерей, фізкультурно-оздоровчий центр, оглядовий майданчик, пункти харчування, дитячу ігрову кімнату тощо. В процесі будівництва керівництвом країни було прийнято рішення про створення на базі бібліотеки центру міжнародних зустрічей та переговорів на рівні глав держав і урядів. Створений центр міжнародних зустрічей обладнаний системами спецзв'язку та багатофункціональним сучасним обладнанням, він має у своєму складі офіс Президента Білорусі, овальний та круглий зали міжнародних самітів, конференц-зал та міжнародний прес-центр. Конкурс на постачання систем збереження даних та серверів обробки інформації виграла компанія «Hewlett Packard». За словами представників компанії, рішень такого рівня наразі у СНД немає. Примітки Посилання Офіційний сайт бібліотеки
Ружанское кладбище

Ружанское кладбище — православное кладбище в Слониме, одно из старейших в городе. История В 1596 году в Бресте была заключена религиозная уния между православной церковью Великого княжества и католической церковью. Сформировалось новое течение христианства — униатство, к которому присоединились православные священники Слонима, а Ружанское кладбище стало местом захоронения униатов. И оставались такими до момента унии с православием в 1839 году. Также на кладбище похоронено много польских солдат времен Второй Речи Посполитой. В 1995 году глава Слонимского отделения Союза поляков Леонарда Раковская пригласила добровольцев из Польши для уборки польской части кладбища. На приглашение откликнулись люблинские поляки-студенты (биолог, филолог, историки). Также были и местные добровольцы численностью 51 человек, но в основном это были пожилые люди. В течение 20 дней они убирали кладбище.[значимость факта?] В августе 1942 года на Ружанском кладбище торжественно похоронили ополченцев БКА. Осенью того же года была увековечена их память с участием многих здешних руководителей. Похороненные на кладбище Станислав Бельский (умер в 1923 г.) — доктор медицины. Ваншаффе, Гуго Христофорович (1857–1906) — архитектор, гражданский инженер. Антон Карницкий (1912—1944) — белорусский живописец, автор портретов, натюрмортов и тематических картин. Левицкий, Михаил Иванович (1761–1831) — генерал от инфантерии, участник Отечественной войны 1812 года, комендант Варшавы. Василий Матвеевич Розанцов (1827—1901) — полковник Устюжского полка, командир Ярославского пехотного полка . Синичкин, Фёдор Михайлович (1901—1962) — советский военнослужащий, участник Великой Отечественной войны, Герой Советского Союза. Христофор-Лаврентий-Доминик Татур (1811 —1876) — слонимский уездный предводитель, отец Генриха Татура. Примечания Ссылки Страчаная спадчына Слонімшчыны. Могілкі Могілкі людзей, якіх нядаўна хавалі ўсім Слонімам, Занядбаныя Беларускі рэзыстанс 1 (10), 2011 (стар. 99—101)
Часовня-усыпальница Забелло

Часовня-Усыпальница рода Забелло (бел. Капліца-пахавальня Забелаў) — культовое сооружение в деревне Изюмово Бобруйского района Могилевской области. Находится на католическом кладбище. История Когда-то в имении Дуриничи (ныне — д. Изюмово) была усадьба графского рода Забелло. На местном католическом кладбище в начале XIX века Забелло построили родовой склеп. Здесь нашли своё последнее пристанище представители этого дворянского рода: граф Антоний Забелло (1785—1861) и его жена Текля из рода Панцевичей (1802—1862), их дочь Барбара Зборомирская, жена графа Шимона Забелло Софья из рода Рудзиевских (1842—1867), и их дочь Станислава (1865—1895). В 1905 году над цоколем был установлен алтарь, и граф Симон Забелло, получив разрешение, начал на собственные средства строительство часовни из бутового камня, оконченное в 1907 году. Вокруг часовни находились десятки захоронений католиков из соседних селений, которые датировались концом ХVIII — началом XX веков. В 1960-х часовня и захоронения на кладбище были разграблены чёрными копателями. При этом был разрушен пол и уничтожены гробы, со стен отвалилась штукатурка. Состояние часовни приблизилось к аварийному. Благодаря усилиям прихожан костёла Непорочного Зачатия Пресвятой Девы Марии в Бобруйске во главе со священником Юрием Быковым, в 2006 году началось восстановление святыни. Специалисты Бобруйского комбината железобетонных изделий подготовили план проведения ремонтных работ, в ходе которых часовня была накрыта металлической черепицей, установлены окна и двери, отремонтирован интерьер. Архитектура Памятник архитектуры с чертами модернизма. Здание прямоугольное в плане под двускатной крышей, сложено из бутового камня. Зал освещается двумя боковыми стрельчатыми окнами. Над арочным входом в часовню с главного фасада во фронтоне устроен круглый просвет. Окна и входной проём выложены из красного кирпича, произведенного на бобруйском кирпичном заводе братьев Лозинских. Первоначальная отделка интерьера не сохранилась. Алтарь, подсвечники, исповедальня и всё внутреннее убранство были выполнены из чёрного дуба, что придавало часовне строгий и траурный вид. Около 6 погребений в склепе в полу часовни, выложенном чёрно-белой плиткой производства Радомского завода «Маривиль», вмурованы надгробные плиты из чёрного гранита. В часовне даже был орган, привезённый из Праги. Литература Кулагін А. М. Каталіцкія храмы Беларусі: Энцыкл. даведнік / фатограф А. Л. Дыбоўскі. — 2-е выд. — Мн.: БелЭн, 2008. — С. 420. — 488 с. — ISBN 978-985-11-0395-5. Примечания Ссылки Часовня-усыпальница Забелло на сайте Radzima.org. Часовня-усыпальница Забелло на сайте Глобус Беларуси.
Zabłocie (rejon nieświeski)

Zabłocie (biał. Забалацце, Zabałaccie, ros. Заболотье, Zabołotje) – wieś na Białorusi, w obwodzie mińskim, w rejonie nieświeskim, w sielsowiecie horodziejskim. Położona jest 18 km na północny zachód od Nieświeża. Historia Wieś magnacka położona była w końcu XVIII wieku w powiecie nowogródzkim województwa nowogródzkiego. W dwudziestoleciu międzywojennym leżało w Polsce, w województwie nowogródzkim, w powiecie nieświeskim, w gminie Horodziej. W 1921 miejscowość liczyła 299 mieszkańców, zamieszkałych w 56 budynkach, w tym 295 Białorusinów, 3 Żydów i 1 Polaka. 393 mieszkańców było wyznania prawosławnego, 3 rzymskokatolickiego i 3 mojżeszowego. Po II wojnie światowej w granicach Związku Sowieckiego. Od 1991 w niepodległej Białorusi. Uwagi Przypisy Linki zewnętrzne Zabłocie na Mapie Taktycznej Polski z 1935 r.
Заболотье (Несвижский район)

Заболотье (бел. За́балацце) — деревня в Несвижском районе Минской области Республики Беларусь. В составе Городейского сельсовета. История Точная дата основания неизвестна. В 1941 году деревня была оккупирована нацистской Германией. В 1944 году в ходе контрнаступления советской армии Заболотье было освобождено. После развала СССР Заболотье стало частью независимой Беларуси. До 12 августа 1970 года деревня входила в состав Лысицкого сельсовета. Население Численность 2019 год — 55 жителей Динамика 1999 год — 74 жителей (перепись населения) 2009 год — 58 жителей (перепись населения) 2019 год — 55 жителей (перепись населения) Известные уроженцы Абрамович, Александр Михайлович — доктор юридических наук (1986), профессор (1990), Заслуженный юрист Республики Беларусь (1998), член Комитета Конституционного надзора СССР (1991), председатель Центральной комиссии по выборам народных депутатов Республики Беларусь (1992). Примечания Литература Назвы населеных пунктаў Рэспублікі Беларусь: Мінская вобласць: нарматыўны даведнік / І. А. Гапоненка, І. Л. Капылоў, В. П. Лемцюгова і інш.; пад рэд. В. П. Лемцюговай. — Мн.: Тэхналогія, 2003. — 604 с. ISBN 985-458-054-7. Ссылки Информация о Заболотье
Silichy

Silichy or Silichi (Russian: Силичи, Belarusian: Сілічы) is a ski resort situated in Lahojsk (or Logoysk), Belarus, located 30 km (18.64 mi) away from Minsk. Silichy was opened on January 29, 2005. The length of 3 routes for skiing is 2.5 km (1.55 mi), and it has a 4-chair elevator. The mountain skiing season starts in December and lasts until March (until there is no snow). This resort is open all year round, with other activities than skiing. References External links (in English) Tours & Excursions Belintourist.by
Silichy

Silichy (bielorruso: Силичи) es una estación de esquí situada en Lahojsk, provincia de Minsk, Bielorrusia, a 30 km de la capital del país, Minsk. Silichy fue oficialmente inaugurada por el presidente de Bielorrusia Aleksandr Lukashenko el 29 de enero de 2005. La longitud de las 3 rutas de esquí es de 2,5 km, con una capacidad total de 1000 esquiadores por día y posee telesillas de cuatro plazas. Hay estacionamiento para 500 coches, hotel y alquiler de equipamientos de esquí. El período esquiable empieza en diciembre y termina en marzo.​ Referencias Enlaces externos (en inglés) Tours & Excursions Belintourist.by Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Silichy.
Silichy

Silichy (bielorrusso: Силичи) é uma estação de esqui situada em Lahojsk, Bielorrússia, a 30 km da capital do país, Minsk. Silichy foi oficialmente inaugurada pelo presidente da Bielorrússia Aleksandr Lukashenko em 29 de janeiro de 2005. O comprimento das 3 pistas de esquí é de 2,5 km, com uma capacidade total de 1000 esquiadores por dia e possui teleférico de quatro lugares. Há estacionamento para 500 carros, hotel e aluguel de equipamentos de esqui. As temporadas de esqui começam em dezembro e terminam em março (enquanto houver neve). Referências Ligações externas (em inglês) Tours & Excursions Belintourist.by (em bielorrusso) Sítio oficial de Silichy