NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Дубрава (Коротковичский сельсовет)

Дубрава (бел. Дуброва) — деревня в Коротковичском сельсовете Жлобинского района Гомельской области Республики Беларусь. География Расположение В 18 км на юго-запад от Жлобина, 4 км от железнодорожной станции Мормаль (на линии Жлобин — Калинковичи), 81 км от Гомеля. Транспортная сеть Транспортные связи по просёлочной, а затем автомобильной дороге Доброгоща — Жлобин. Планировка состоит из короткой прямолинейной, близкой к меридиональной ориентации улицы, застроенной деревянными усадьбами. История Основана в начале XX века переселенцами из соседних деревень. Наиболее активная застройка приходится на 1920-е годы. В 1933 году организован колхоз «Красная Дубрава». Во время Великой Отечественной войны в октябре 1943 года оккупанты полностью сожгли деревню и убили 31 жителя. 11 жителей погибли на фронте. В 1966 году к деревне присоединён посёлок Восток. В составе колхоза «Родина» (центр — деревня Коротковичи). Население Численность 2004 год — 12 хозяйств, 14 жителей. Динамика 1925 год — 20 дворов. 1940 год — 26 дворов, 133 жителя. 1959 год — 104 жителя (согласно переписи). 2004 год — 12 хозяйств, 14 жителей. См. также Городские посёлки Белоруссии Города Белоруссии Примечания Литература Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя. Т.1, кн.1. Гомельская вобласць/С. В. Марцэлеў; Рэдкалегія: Г. П. Пашкоў (галоўны рэдактар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2004. 632с.: іл. Тыраж 4000 экз. ISBN 985-11-0303-9 ISBN 985-11-0302-0 Ссылки
Rasochi (obwód homelski)

Rasochi (biał. Расохі; ros. Расохи, Rasochi; pol. hist. Rasochy, Rassochy) – wieś na Białorusi, w obwodzie homelskim, w rejonie kormańskim, w sielsowiecie Łużok. Historia W XIX i w początkach XX w. położone były w Rosji, w guberni mohylewskiej, w powiecie rohaczewskim. Były wówczas siedzibą zarządu gminy Rasochy. Następnie w granicach Związku Sowieckiego. Od 1991 w niepodległej Białorusi. Przypisy Bibliografia Rasochy, pow. rohaczewski, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. IX: Pożajście – Ruksze, Warszawa 1888, s. 530 . Дзяржаўнага цэнтра картографа-геадэзічных матэрыялаў і даных Рэспублікі Беларусь. [dostęp 2022-09-17]. (ros.).
Расохи (Кормянский район)

Расохи (бел. Расохі) — деревня в Лужковском сельсовете Кормянского района Гомельской области Беларуси. География Расположение В 15 км на юг от Кормы, в 53 км от железнодорожной станции Буда-Кошелёвская (на линии Гомель — Жлобин), в 80 км от Гомеля. Гидрография На реке Горна (приток реки Сож). Транспортная сеть Транспортные связи по просёлочной, затем автомобильной дороге Корма — Чечерск. Планировка состоит из прямолинейной улицы, ориентированной с юго-запада на северо-восток, к которой присоединяются 3 переулка. Застройка двусторонняя, преимущественно деревянная усадебного типа. История Согласно письменным источникам известна с XVIII века как деревня в Рогачёвском уезде Могилёвской губернии. В 1785 году владение помещика С. Вязьмитинова. В 1791 году построена деревянная Свято-Николаевская церковь. Согласно ревизии 1859 года во владении помещика И. К. Быковского. В 1863 году открыта школа, действовал хлебозапасный магазин. Согласно переписи 1897 года в селе действовали ветряная мельница, водяная мельница, питейный дом. В 1909 году 2131 десятина земли, винная лавка, приёмный лечебный пункт. Центр волости (до 9 мая 1923 года), в которую в 1910 году входили 25 населённых пунктов с 1394 дворами. С 1911 года при школе действовала библиотека. С 26 апреля 1919 года в Гомельской губернии РСФСР. С 20 августа 1924 года до 1939 года центр Рассохского сельсовета. В 1929 году организован колхоз «Союз», работала водяная мельница. В 1930-х годах 2 деревни: Старые Рассохи и Новые Рассохи. Согласно переписи 1959 года деревни Старые Рассохи и Новые Рассохи. С 1980-х годов одна деревня Рассохи. В составе колхоза «Большевик» (центр — деревня Лужок). Население Численность 2004 год — 50 хозяйств, 111 жителей. Динамика 1785 год — 64 жителя. 1848 год — 42 двора. 1881 год — 63 двора, 307 жителей. 1897 год — 70 дворов, 541 житель (согласно переписи). 1909 год — 82 двора. 1959 год — в деревне Старые Расохи 383 жителей, в деревне Новые Расохи 215 жителей (согласно переписи). 2004 год — 50 хозяйств, 111 жителей. См. также Городские посёлки Белоруссии Города Белоруссии Примечания Литература Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя. Т.1, кн.1. Гомельская вобласць/С. В. Марцэлеў; Рэдкалегія: Г. П. Пашкоў (галоўны рэдактар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2004. 632с.: іл. Тыраж 4000 экз. ISBN 985-11-0303-9 ISBN 985-11-0302-0 Ссылки
Grodno State Medical University

Grodno State Medical University (educational establishment “Grodno State Medical University” – GrSMU; Belarusian: установа адукацыi Гродзенскі дзяржаўны медыцынскі універсітэт, romanized: ustanova adukacyi Hrodzienski dziaržaŭny miedycynski univiersitet — ГрДМУ) is a university in Grodno, Belarus. It specialises in medicine and medical psychology. It is the oldest medical school in Belarus and is considered, according to some international sources, the best medical university in Belarus. History GrSMU is the successor of the first medical school in Belarus, the Grodno Medical Academy, established in 1775 by Antoni Tyzenhaus, former mayor of Grodno, to improve the almost nonexistent healthcare system in the city. Jean-Emmanuel Gilibert, French botanist, Freemason and medical doctor, became its first rector. Under his rule were trained first doctors (former illiterate peasants) built a botanical garden and a chemist's shop. The academy in 1781 was reorganized into the Medicine Faculty of Vilna University. The medical school was renovated only during Soviet-era time in 1958. Firstly, it was a small university. Officially got its university status only in 2000. Structure Nowadays, the university has 6 faculties: Faculty of General Medicine Faculty of Pediatrics Faculty of Medical Psychology Faculty of Diagnostic Studies Faculty of Advanced Training and Retraining Faculty of International Students There are 45 departments of university spread across the city. Main building, completed in 1974, located at Gorkogo st. 80. Modern status University does conduct research. It takes part in EU's Trans-European Mobility Programme for University Studies. Also, GrSMU publishes its own medical journal. Grodno State Medical University was recognised as one of the best of its kind in the Commonwealth of Independent States (CIS), according Expert RA. And the best medical university in Belarus. Notable people Volodymyr Kozyavkin (1947–2022) Philaret Vakhromeyev (1935–2021) References
Uniwersytet Medyczny w Grodnie

Uniwersytet Medyczny w Grodnie (biał. Гарадзенскі дзяржаўны медыцынскі ўніверсітэт rus. Гродненский государственный медицинский университет) – białoruska, państwowa szkoła wyższa w Grodnie. Uczelnia powstała dekretem rządu Białoruskiej SRR z dnia 9 sierpnia 1958 roku a 1 października została oficjalnie otwarta. Posiada cztery budynki, cztery akademiki, dwie hale sportowe i bibliotekę.
Гродненський державний медичний університет

Гродненський державний медичний університет (ГрДМУ) (біл. Гродзенскі дзяржаўны медыцынскі універсітэт (ГДМУ)) — вищий медичний навчальний заклад р. Гродно, Республіки Білорусь. Історія ГрДМУ є історичним правонаступником Гродненської медичної академії (1775—1781 рр.). 9 серпня 1958 р. рішенням Ради Міністрів БРСР було прийнято рішення про відкриття Гродненського медичного інституту. Із самого початку існував тільки лікувальний факультет. Пізніше, в 1970 р. було відкрито підготовче відділення, в 1979 р. — педіатричний факультет. У 1991 р. вперше в Білорусі організовано відділення медичних сестер з вищою освітою, а в 1995 р. організовано факультет іноземних студентів. У 1993 р. вперше в Білорусі при ГрДМІ відкрито медико-психологічний факультет. У 2000 р. ГрДМІ присвоєно статус університету. Сучасний стан Гродненський державний медичний університет налічує 45 кафедр, має 4 навчальних корпуси, 4 студентські гуртожитки, 2 спортивні зали, наукову бібліотеку. Нині[коли?] в ГрГМУ працюють: Центральна науково-дослідна лабораторія Лабораторії з вивчення газотранспортної функції крові Вивчення епідеміології, діагностики та лікування наркоманії і алкоголізму З діагностики та лікування аритмії серця Республіканський гепатологічний центр Комп'ютерно-інформаційний центр. За роки діяльності у виші функціонувало чотири ради з захисту дисертацій: К 03.17.01 за спеціальностями 14.00.10 — інфекційні хвороби, 14.00.07 — гігієна, 03.00.07 — мікробіологія; Д 03.17.01 за спеціальностями 14.00.15 — патологічна анатомія, 14.00.27 — хірургія; К 03.17.02 за спеціальностями 14.00.01 — акушерство та гінекологія, 14.00.06 — кардіологія, 14.00.09 — педіатрія; К 03.17.03 за спеціальностями 14.00.13 — нервові хвороби, 14.00.18 — психіатрія, 19.00.04 — медична психологія. Нині[коли?] діє Рада із захисту докторських дисертацій Д 03.17.01 за спеціальностями 14.00.27 — хірургія та 14.00.02 — анатомія людини. Факультети Лікувальний факультет Педіатричний факультет Медико-психологічний факультет Медико-діагностичний факультет Факультет іноземних учнів Підготовче відділення Примітки Посилання Сайт медико-психологічного факультету med-psy.com Офіційний сайт [Архівовано 11 червня 2022 у Wayback Machine.] realmed.ucoz.ru [Архівовано 13 березня 2010 у Wayback Machine.] — Неофіційний студентський сайт
Olchowo (Białoruś)

Olchowo (biał. Альхова; ros. Ольхово) – wieś na Białorusi, w obwodzie grodzieńskim, w rejonie wołkowyskim, w sielsowiecie Roś. W dwudziestoleciu międzywojennym leżało w Polsce, w województwie białostockim, w powiecie wołkowyskim, do 30 grudnia 1922 w gminie Tereszki, następnie w gminie Roś. Przypisy Bibliografia Olchowo na mapie WIG Дзяржаўнага цэнтра картографа-геадэзічных матэрыялаў і даных Рэспублікі Беларусь. [dostęp 2020-01-25]. (ros.).
Ольхово (Гродненская область)

Ольхово (бел. Альхова) — деревня в Волковысском районе Гродненской области Белоруссии. Входит в состав Росского сельсовета. Расположена в 26 км от Волковыска, в 11 км от железнодорожной станции Россь, в 85 км от Гродно. Население 95 человек (2015). История С 1919 года в составе БССР. С марта 1921 года в составе Польши. С ноября 1939 года в составе БССР. Население Литература Гарады і вёскі Беларусі: энцыклапедыя. Т. 9. Гродзенская вобласць. Кн. 1 / под научн. ред. А. И. Лакотки. — Минск: Белорусская энциклопедия имени Петруся Бровки, 2015. — С. 422. — 656 с. — ISBN 978-985-11-0839-4. (бел.)
Bartoszyszki

Bartoszyszki (biał. Бартэшышкі; ros. Бартешишки) – wieś na Białorusi, w obwodzie grodzieńskim, w rejonie werenowskim, w sielsowiecie Raduń. W dwudziestoleciu międzywojennym leżały w Polsce, w województwie nowogródzkim, w powiecie lidzkim, w gminie Raduń. Po II wojnie światowej w granicach Związku Sowieckiego. Od 1991 w niepodległej Białorusi. Przypisy Bibliografia Bartoszyszki (3), pow. lidzki, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 1: Abablewo – Januszowo, Warszawa 1900, s. 89 . Bartoszyszki na mapie WIG Дзяржаўнага цэнтра картографа-геадэзічных матэрыялаў і даных Рэспублікі Беларусь. [dostęp 2020-09-05]. [zarchiwizowane z tego adresu (2013-07-02)]. (ros.).
Budzionauka

Budzionauka (biał. Будзёнаўка; ros. Будёновка) – chutor na Białorusi, w obwodzie grodzieńskim, w rejonie oszmiańskim, w sielsowiecie Kolczuny. Dawniej używana nazwa – Święty Duch. Historia W czasach zaborów wieś i dobra w gminie Polany, w powiecie oszmiańskim, w guberni wileńskiej Imperium Rosyjskiego. W 1866 roku liczyła 178 mieszkańców w 12 domach. W 1905 roku liczyła 183 mieszkańców, 257 dziesięcin. W latach 1921–1945 wieś leżała w Polsce, w województwie wileńskim, w powiecie oszmiańskim, w gminie miejskiej Oszmiana. W 1931 w 48 domach zamieszkiwało 280 osób. Wierni należeli do parafii rzymskokatolickiej i prawosławnej w Oszmianie. Miejscowość podlegała pod Sąd Grodzki w Oszmianie i Okręgowy w Wilnie; właściwy urząd pocztowy mieścił się w Oszmianie. W wyniku napaści ZSRR na Polskę we wrześniu 1939 miejscowość znalazła się pod okupacją sowiecką. 2 listopada została włączona do Białoruskiej SRR. Od czerwca 1941 roku pod okupacją niemiecką. W 1944 miejscowość została ponownie zajęta przez wojska sowieckie i włączona do Białoruskiej SRR. Od 1991 w składzie niepodległej Białorusi. Znajduje się tu dwór Lwa Strugacza. Zbudowany na przełomie XIX i XX wieku w stylu secesyjnym przez przemysłowca Leiba Strugacza, jednego z najbogatszych Żydów na tym terenie, był on właścicielem gorzelni i fabryki drożdży w Oszmianie, był udziałowcem Browaru Lida i Ryskiej Spółki Akcyjnej. Po 1939 roku, kiedy znacjonalizowano dom i gospodarstwo miejscowego kupca, wieś stopniowo popadała w ruinę. Ostatnim właścicielem majątku był wydział oświaty komitetu wykonawczego rejonu oszmiańskiego. Przez pewien czas mieszkały tam rodziny nauczycieli. Uwagi Przypisy Linki zewnętrzne Święty Duch, wieś, powiat oszmiański, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XI: Sochaczew – Szlubowska Wola, Warszawa 1890, s. 699 .
Будёновка (Гродненская область)

Будёновка (бел. Будзёнаўка; до 1949 года — Святой Дух (бел. Святы Дух), или Старый Дух (бел. Стары Дух) — деревня в Ошмянском районе Гродненской области на западе Республики Беларусь. Входит в состав Кольчунского сельсовета. В 2019 году Буденовка отметила 70-летие. География Пролегает дорога Н7727. Ближайшие населённые пункты Ошмяны, Морги, Новосяды и др. Гидрография Река Ошмянка. История В 1905 году в Полянской волости Ошмянского уезда Виленской губернии. Население Население по переписи 2009 года составляло 1050 человек. Ниже вы можете увидеть демографические изменения с 1999 по 2009 годы. Культура Дом культуры Достопримечательности Усадьба Льва Стругача Эта деревянная усадьба была построена на рубеже XIX и XX веков. В 1906 году, после смерти Льва Стругача, усадьбой стали управлять его сыновья. После 1939 года, когда дом и хозяйство здешнего купца были национализированы, деревня постепенно пришла в упадок. Последним собственником усадьбы было управление образования Ошмянского райисполкома. Какое-то время там жили семьи учителей. Усадьба представляет собой двухэтажный деревянный дом в стиле модерн с балконами и открытой верандой. Дом дополняли внутренний двор, бассейн, сад, клумбы, хозпостройки, ворота с колоннами, каменная кладка по всему периметру. Кроме того, здесь были конюшня, амбар, дом для рабочих и лямус (двухэтажная хозяйственная постройка). Памятник, скульптура Памятник погибшим землякам Утраченное наследие Часовня. Возможная дата возведения — 1782 год. с XVIII века была известна часовня от Ошмянского прихода. Потом сведения о ней теряются. Галерея Примечания
Wojkuńce

Wojkuńce (biał. Вайкунцы; ros. Вайкунцы) – wieś na Białorusi, w obwodzie grodzieńskim, w rejonie werenowskim, w sielsowiecie Raduń. W dwudziestoleciu międzywojennym leżały w Polsce, w województwie nowogródzkim, w powiecie lidzkim, w gminie Raduń. Po II wojnie światowej w granicach Związku Sowieckiego. Od 1991 w niepodległej Białorusi. Przypisy Bibliografia Wojkuńce, pow. lidzki, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XIII: Warmbrun – Worowo, Warszawa 1893, s. 751 . Wojkuńce na mapie WIG Дзяржаўнага цэнтра картографа-геадэзічных матэрыялаў і даных Рэспублікі Беларусь. [dostęp 2020-09-05]. (ros.).
Wołotyń

Wołotyń (biał. Валотынь; ros. Волотынь) – wieś na Białorusi, w obwodzie grodzieńskim, w rejonie brzostowickim, w sielsowiecie Ejsymonty. Historia Dawniej w województwie trockim Rzeczypospolitej Obojga Narodów. W czasach zaborów w granicach Imperium Rosyjskiego, w guberni grodzieńskiej. W latach 1921–1939 leżała w Polsce, w województwie białostockim, w powiecie grodzieńskim, w gminie Wielkie Ejsymonty. Według Powszechnego Spisu Ludności z 1921 roku zamieszkiwało tu 228 osób, 23 było wyznania rzymskokatolickiego, 205 prawosławnego. Jednocześnie 26 mieszkańców zadeklarowało polską przynależność narodową, 202 białoruską. Było tu 29 budynków mieszkalnych. Miejscowości należały do parafii rzymskokatolickiej w Wielkich Ejsymontach i prawosławnej w Masalanach. Podlegała pod Sąd Grodzki w Indurze i Okręgowy w Grodnie; właściwy urząd pocztowy mieścił się w Wielkich Ejsymontach. W wyniku napaści ZSRR na Polskę we wrześniu 1939 miejscowość znalazła się pod okupacją sowiecką. 2 listopada została włączona do Białoruskiej SRR. 4 grudnia 1939 włączona do nowo utworzonego obwodu białostockiego. Od czerwca 1941 roku pod okupacją niemiecką. 22 lipca 1941 r. włączona w skład okręgu białostockiego III Rzeszy. W 1944 miejscowość została ponownie zajęta przez wojska sowieckie i włączona do obwodu grodzieńskiego Białoruskiej SRR. Od 1991 wchodzi w skład Białorusi. Przypisy Bibliografia Wołotyń, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XIII: Warmbrun – Worowo, Warszawa 1893, s. 905 . Wołotyń na mapie WIG Witold Sienkiewicz, Elżbieta Olczak: Dzieje Polski. Atlas ilustrowany. Warszawa: Demart SA, 2007. ISBN 978-83-7427-363-3.
Волотынь (Гродненская область)

Волотынь (бел. Валотынь) — деревня в Берестовицком районе Гродненской области Беларуси. Входит в состав Эйсмонтовского сельсовета. География Деревня находится в западной части Гродненской области, к югу от автодороги Н-6012, на расстоянии приблизительно 15 километров (по прямой) к северо-востоку от городского посёлка Большая Берестовица, административного центра района. Абсолютная высота — 130 метров над уровнем моря. Площадь населённого пункта — 0,2068 км². История По состоянию на 1905 год, в Волотыно проживало 397 человек. В административном отношении деревня входила в состав Богородицкой волости Гродненского уезда Гродненской губернии. Согласно Рижскому мирному договору (1921), деревня вошла в состав межвоенной Польши. Входила в состав гмины Вельке-Эйсымонты Гродненского повета Белостокского воеводства. В 1921 году числилось 228 жителей, проживавших в 29 домах. В этническом составе населения того периода белорусы составляли 88,6 %, поляки — 11,4 %. В конфессиональном составе населения преобладали православные христиане (89,9 %) и католики (10,1 %). С 1939 года в БССР. Население По данным переписи 2019 года, в деревне проживало 37 человек. Примечания
Wielbutowo (rejon oszmiański)

Wielbutowo (biał. Вельбутова; ros. Вельбутово) – wieś na Białorusi, w obwodzie grodzieńskim, w rejonie oszmiańskim, w sielsowiecie Krejwiańce. Historia W czasach zaborów wieś w gminie Graużyszki, w powiecie oszmiańskim, w guberni wileńskiej Imperium Rosyjskiego. W 1866 roku w 3 domach zamieszkiwało 37 osób. W 1905 roku wymieniono dwie wsie i zaścianek. Jedna wieś liczyła 67 mieszkańców, druga – 37 a zaścianek – 64 mieszkańców. Zaścianek należał do Dokrunów. W latach 1921–1945 wieś i okolica leżały w Polsce, w województwie wileńskim, w powiecie oszmiańskim, w gminie Graużyszki. W 1931 w 35 domach zamieszkiwały 222 osoby. Wierni należeli do parafii rzymskokatolickiej w Murowanej Oszmianie. Miejscowość podlegała pod Sąd Grodzki w Holszanach i Okręgowy w Wilnie; właściwy urząd pocztowy mieścił się w Graużyszkach. Przypisy Linki zewnętrzne Wielbutowo, pow. oszmiański, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XIII: Warmbrun – Worowo, Warszawa 1893, s. 309 .
Wierzch-Wawiórka

Wierzch-Wawiórka (biał. Верхняя Ваверка; ros. Верхняя Ваверка) – wieś na Białorusi, w obwodzie grodzieńskim, w rejonie werenowskim, w sielsowiecie Misiewicze. Przed II wojną światową okolica szlachecka. W dwudziestoleciu międzywojennym leżała w Polsce, w województwie nowogródzkim, w powiecie lidzkim, w gminie Myto/Wawiórka. Przypisy Bibliografia Ok. Wierzch-Wawiórka na mapie WIG Геопортал земельно-информационной системы Республики Беларусь. [dostęp 2020-07-05]. (ros.).
Wiktoryszki (Białoruś)

Wiktoryszki (biał. Вікторышкі, Wiktoryszki; ros. Викторишки, Wiktoriszki) – chutor na Białorusi, w obwodzie grodzieńskim, w rejonie ostrowieckim, w sielsowiecie Gudogaje. Historia W czasach zaborów zaścianek w gminie Polany, w powiecie oszmiańskim, w guberni wileńskiej Imperium Rosyjskiego. W latach 1921–1945 zaścianek leżał w Polsce, w województwie wileńskim, w powiecie oszmiańskim, w gminie Polany. W 1931 w 1 domu zamieszkiwały 4 osoby. Wierni należeli do parafii rzymskokatolickiej w Cudzieniszkach. Miejscowość podlegała pod Sąd Grodzki w Oszmianie i Okręgowy w Wilnie; właściwy urząd pocztowy mieścił się w Cudzieniszkach. Po II wojnie światowej w granicach Związku Sowieckiego. Od 1991 w niepodległej Białorusi. Uwagi Przypisy Bibliografia Mapa WIG Nowa Wilejka. [dostęp 2023-07-01]. (pol.). Publiczna Mapa Katastralna Republiki Białorusi. [dostęp 2023-07-01]. (ros. • biał.).
Hołownia (obwód grodzieński)

Hołownie (biał. Галоўні; ros. Головни) – chutor na Białorusi, w obwodzie grodzieńskim, w rejonie werenowskim, w sielsowiecie Konwaliszki, przy granicy z Litwą. Hołownie dawniej były folwarkiem. W dwudziestoleciu międzywojennym Hołownie leżały w Polsce, w województwie nowogródzkim, w powiecie lidzkim, w gminie Bieniakonie. Po II wojnie światowej w granicach Związku Radzieckiego. Od 1991 w niepodległej Białorusi. Przypisy Bibliografia Hołownia (3), pow. lidzki, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. III: Haag – Kępy, Warszawa 1882, s. 111 . Hołownia i Brzeźniaki na mapie WIG Геопортал земельно-информационной системы Республики Беларусь. [dostęp 2020-06-28]. (ros.).
Глебовичі

Глебовичі (біл. Глебавічы) — селище в складі Берестовицького району Гродненської області, Білорусь. Село підпорядковане Канюхівській сільській раді, розташоване у західній частині області. Література (біл.) Назвы населеных пунктаў Рэспублікі Беларусь / І. А. Гапоненка і інш.; пад рэд. В. П. Лемцюговай. — Мінськ : Тэхналогія, 2004. — ISBN 985-458-098-9.
Golmonciszki

Golmonciszki (biał. Гольманцішкі; ros. Гольмантишки) – wieś na Białorusi, w obwodzie grodzieńskim, w rejonie werenowskim, w sielsowiecie Podhorodno. W dwudziestoleciu międzywojennym leżały w Polsce, w województwie nowogródzkim, w powiecie lidzkim, w gminach Aleksandrowo (do 1925), Mackiszki (1925 - 1929) oraz Ejszyszki (od 1929). Po II wojnie światowej w granicach Związku Sowieckiego. Od 1991 w niepodległej Białorusi. Przypisy Bibliografia Golmonciszki na mapie WIG Геопортал земельно-информационной системы Республики Беларусь. Национальный центр правовой информации Республики Беларусь. [dostęp 2020-07-22]. (ros.).
Horno (Białoruś)

Horno, Górna, Horna (biał. Горна; ros. Горно) – wieś na Białorusi, w obwodzie grodzieńskim, w rejonie zelwieńskim, w sielsowiecie Karolin. W dwudziestoleciu międzywojennym miejscowość leżała w Polsce, w województwie białostockim, w powiecie wołkowyskim, w gminie Zelwa. 16 października 1933 utworzyła gromadę Horno w gminie Zelwa. Po II wojnie światowej weszła w struktury ZSRR. Zobacz też: Żerno (okolica) Przypisy Bibliografia Górna (Horna) na mapie WIG
Gudziniszki

Gudziniszki (biał. Гудзінішкі; ros. Гудинишки) – wieś na Białorusi, w obwodzie grodzieńskim, w rejonie werenowskim, w sielsowiecie Zabłoć. W dwudziestoleciu międzywojennym leżały w Polsce, w województwie nowogródzkim, w powiecie lidzkim, w gminie Zabłoć. Przypisy Bibliografia Gudziniszki, pow. lidzki, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. II: Derenek – Gżack, Warszawa 1881, s. 905 . Gudziniszki na mapie WIG Геопортал земельно-информационной системы Республики Беларусь. [dostęp 2020-05-27]. (ros.).