NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Troitsky Markov Monastery

The Svyato-Troitsky Markov Monastery (Holy Trinity Markov Monastery) is one of two modern-day monasteries in Vitebsk. The second, for females, is Svyato-Dukhov Monastery. Markov Monastery was founded in the 14th–15th century. A legend indicates that a certain Mark found a place to stay alone and built a chapel there. Afterwards he was joined by like-minded persons, who formed the monastery. The monastery existed until 1576, when it was abolished. At that time, the monastery's Тrinity Church became a parish church. The monastery was revived in 1633 by a duke Lev Oginski. In the 12th century the wooden Troitsky (Trinity) Cathedral and Pokrovskaya (Intercession) Church existed in the monastery area. In 1656 Patriarch of Moscow Nikon presented the monastery with a miraculous copy of Kazan Virgin icon. In 1690 the Pokrovskaya (Intercession) Church was burned down was reconstructed. In 1760 a stone cathedral was constructed to house the Kazan Virgin icon. After the October Revolution, in 1920, the Svyato-Troitsky Markov Monastery was again suppressed. All the buildings except the Kazan Cathedral of 1760 were demolished. The Kazan church was the only functioning Vitebsk church during the Soviet era. The monastery was revived again on 23 November 2000. Now it is situated at an industrial site, surrounded by factory buildings. References
Markowski Monaster Świętej Trójcy w Witebsku

Markowski Monaster Świętej Trójcy – prawosławny męski klasztor w Witebsku, w jurysdykcji eparchii witebskiej i orszańskiej Egzarchatu Białoruskiego Patriarchatu Moskiewskiego. Według niektórych źródeł pierwszy monaster na miejscu funkcjonującej obecnie wspólnoty powstał w XIV w. i został założony przez mnicha o imieniu Marek. Przestał funkcjonować przed 1576, jednak jego cerkiew przetrwała jako parafialna. Monaster został ufundowany przez Samuela Lwa Ogińskiego, dworzanina Władysława IV i ciwuna trockiego. Pierwotnie nie znajdował się w granicach Witebska, lecz w miejscowości Markowo w jego najbliższej okolicy. Ogiński ufundował w Markowie najpierw parafialną cerkiew, a w 1642 utworzył przy niej klasztor, którego zabezpieczeniem materialnym miała być cała wieś. Tworząc wspólnotę, Ogiński pragnął obejść zakaz budowania cerkwi prawosławnych w Witebsku, wydany przez króla Zygmunta III Wazę po tym, gdy w 1623 w tymże mieście tłum prawosławnych mieszczan zamordował unickiego arcybiskupa połockiego Jozafata Kuncewicza, bezkompromisowo szerzącego unię brzeską na ziemiach białoruskich Rzeczypospolitej. Zgodnie z wolą fundatora przełożony monasteru miał być obierany przez wspólnotę, jedynie wyboru pierwszego ihumena dokonał metropolita kijowski Piotr Mohyła. Powstanie klasztoru spotkało się z protestami unickiego arcybiskupa połockiego Antoniego Sielawy, który zarzucił prawosławnym łamanie królewskiego przywileju. Mimo to monaster nie został zlikwidowany i przetrwał jako znaczący ośrodek prawosławia na ziemi witebskiej. Należał do grupy monasterów podległych monasterowi Trójcy Świętej w Słucku. Do pożaru w 1690 główną świątynią klasztoru była drewniana cerkiew Świętych Piotra i Pawła. Po jej zniszczeniu wzniesiono nowy obiekt sakralny, zaś w 1760 – kolejną świątynię, tym razem murowaną, pod wezwaniem Opieki Matki Bożej. Szczególnym obiektem kultu w monasterze pozostaje kopia Kazańskiej Ikony Matki Bożej, jaką w 1656 podarował ihumenowi Kalikstowi patriarcha moskiewski i całej Rusi Nikon. Ku czci tego wizerunku główna cerkiew klasztorna przyjęła wezwanie Kazańskiej Ikony Matki Bożej. Klasztor funkcjonował nieprzerwanie do 1920, gdy został zamknięty przez władze bolszewickie i przekazany milicji. Jego obiekty ulegały systematycznej dewastacji. Czczona w klasztorze ikona znalazła się w muzeum. Po upadku ZSRR obiekty monasterskie zostały zwrócone Rosyjskiemu Kościołowi Prawosławnemu, który w 2000 reaktywował wspólnotę. Przypisy
Троицкий Марков монастырь

Свя́то-Тро́ицкий Ма́рков мужско́й монасты́рь — православный монастырь, находящийся в городе Витебске. История Основание Маркова монастыря предположительно относится к XIV—XV векам. Существует легенда об основателе монастыря — некоем Марке, который уединился на принадлежащем ему участке земли и построил там часовню. Вскоре к нему присоединились единомышленники. Монастырь существовал до 1576 года, после упразднён, а Троицкий храм превращён в приходской (монастырь возобновлён в 1633 году князем Львом Огинским). Расцвет монастыря относится к XVII веку. В то время на его территории находились два деревянный храма — Троицкий собор и Покровская церковь, выстроенная в 1650 году. В 1656 году патриархом Никоном был подарен чудотворный список Казанской иконы Божией Матери. В 1690 году Покровская церковь сгорела, и на её месте построили новую. В 1760 году на этом месте был выстроен новый каменный храм, также освященный в честь Покрова Богородицы и сохранившийся доныне (позже переосвящён в честь Казанской иконы Божьей Матери). Монастырь закрыт в 1920 году. На его территории долгое время размещалась милиция и другие учреждения. Все здания, кроме Свято-Казанской церкви, были разрушены (в том числе Троицкий собор — один из лучших образцов деревянного белорусского зодчества). В период Великой Отечественной войны Казанская церковь была повреждена, однако затем частично восстановлена (первоначально без купола). Единственная церковь в Витебске, которая в послевоенные годы не закрывалась. Главный престол храма освящён в честь Казанской иконы Божией Матери, а боковой придел — в честь святого Сергия Радонежского. Монастырь возрождён 23 ноября 2000 года. В Свято-Казанский храм вновь перенесена Казанская икона Божией Матери в серебряном окладе. Настоятели Примечания Литература Марков-Троицкий монастырь // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп.). — СПб., 1890—1907. Витебский-Марков монастырь // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп.). — СПб., 1890—1907. Ссылки Витебский Марков монастырь (недоступная ссылка) на сайте Витебской епархии. Информация на сайте ОдигитриЯ. В Витебске принимали в казаки.
Dawhinava

Dawhinava (Belarusian: Даўгінава, romanized: Daŭhinava; Russian: Долги́ново, romanized: Dolginovo; Lithuanian: Dauginava; Polish: Dołhinów; Yiddish: דאלהינאוו) is an agrotown in Vileyka District, Minsk Region, Belarus. It is located 82 kilometres (51 mi) north of the capital Minsk and 40 km (25 mi) east-northeast of Vileyka. It serves as the administrative center of Dawhinava selsoviet. History King Stephen Bathory passed through the town before recapturing Polotsk. During the Russo-Polish War of 1654–1667, a battle between Lithuanian and Russian forces was fought in the town's vicinity in 1661. During the interwar period, it was part of the Wilno Voivodeship of the Second Polish Republic. In the 1921 census, 52.2% people declared Jewish nationality, 39.4% declared Polish nationality, 7.9% declared Belarusian nationality. Following the joint German-Soviet invasion of Poland, which started World War II in September 1939, the town was first occupied by the Soviet Union until 1941, then by Nazi Germany until 1944, and re-occupied by the Soviet Union afterwards. Jewish history There were 1,194 Jews in Dawhinava in 1847, 2,559 in 1897 out of a total population of 3,551 (based on statistical analysis of the 1897 All Russia Census, for the Vileyka district town of Dolginovo), 2,259 in 1900 and 1,747 in 1921 (out of 2,671). See the Dolhinow yizkor book for additional information. Rabbi Yaakov Yitzchok Ruderman was born in Dawhinava, and his cousin Rabbi Yaakov Kamenetsky grew up in the town. Demographics References External links Dolhinov Yizkor Book Photos of Dolhinov at Radzima.org Dolhinov data page Belarus travel guide
Daŭhinava

Daŭhinava (biélorusse : Даўгінава; russe : Долгиново; polonais : Dołhinów; yiddish : דאלהינאוו) est un village du Raïon de Vileïkan du Voblast de Minsk en Biélorussie. Le villa est au nord de Minsk. Histoire Une communauté juive importante existait dans la ville. Lors du recensement de 1897, ils étaient 2 559 sur une population totale de 3 551 habitants. Lors de l'arrivée des allemands, la population juive est enfermée dans un ghetto avant d'être exécutée en 1942. Galerie Références Articles connexes Yaakov Kamenetsky Yaakov Yitzchok Ruderman Liens externes Dolhinov Yizkor Book Photos of Dolhinov at Radzima.org Dolhinov data page Portail de la Biélorussie Portail du judaïsme Portail de la Seconde Guerre mondiale Portail de la Shoah
Довгиново (Вілейський район)

Довгиново (біл. вёска Даўгінаўа) — село в складі Вілейського району Мінської області, Білорусь. Село підпорядковане Довгинівській сільській раді, розташоване в північній частині області. Пам'ятники Костел святого Станіслава — збудований у 1853 році на місці дерев'яного храму. Перший костел на цьому місці був збудований у 1553 році. Троїцька церква — збудована у 1870 році. Синагога Придорожня часовня Кладовище 1-ї світової війни За інформацією очевидців багато старовинних будівель у селі знаходяться у напіврозваленому стані. Примітки Джерела «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя.» Т.6, Менска вобласьць/С. В. Марцэлеў; Рэдкалегія: Г. П. Пашкоў (галоўны рэдактар) і інш. — Мн.: Белэн Посилання Інформація про Вілейський район Каталог сіл Вілейського району [Архівовано 4 липня 2013 у Wayback Machine.]
Belarussische Staatliche Musikakademie

Die Belarussische Staatliche Musikakademie oder Weißrussische Staatliche Musikakademie (belarussisch Беларуская дзяржаўная акадэмія музыкі) ist eine Musikhochschule in der belarussischen Hauptstadt Minsk. Die Hochschule wurde 1932 als Konservatorium gegründet, war von 1934 bis 1992 nach dem ehemaligen Bildungsminister Anatoli Wassiljewitsch Lunatscharski benannt und hat seit 1992 den Status einer Musikakademie. Eine Filiale befindet sich in Mahiljou. Die Musikakademie hatte 2017 über 1000 Studierende, davon etwa 200 Ausländer. Rektorin ist seit 2022 Jelena Kurakina. Weblinks Offizielle Website Einzelnachweise
Belarusian State Academy of Music

The Belarusian State Academy of Music (Беларуская дзяржаўная акадэмія музыкі) is the primary music and higher education institution and research center of musicology, folklore, aesthetics, music pedagogy in Belarus, based in Minsk. Minsk had earlier had a conservatory, Minsk Conservatory. It was founded in 1932 and up to 1992 was known as the Belarusian State Conservatory. In 2000 the Belarusian Academy of Music was granted status as the leading institution of the national system of education in the field of musical art, alongside the Belarusian State Academy of Arts. Rectors M. Kazakov (1932-1933) J. Pris (1933-1934) Konstantin Bogushevich (1934-1936) Oscar Gantman (1937-1938) Mikhail Berger (1938-1941) Nikolai Aladov (1944-1948) Anatoly Bogatyrev (1948-1962) Vladimir Olovnikov (1962-1982) Igor Luchenok (1982-1985) Mikhail Kozinets (1985-2005) Alexander Rashchupkin (2005-2010) Ekaterina Dulova (2010-2022) Elena Kurakina (2022-present) Notable alumni Mieczysław Weinberg - taught and studied composition 1939-41 Anatoly Bogatyrev - composer, founder of the modern Belarusian school of composition, a professor of the Belarusian State Music Academy, People's Artist of Belarus Eta Tyrmand, composer and music teacher Max Fishman - pianist, composer and music teacher Angelina Tkatcheva - virtuoso cimbalom player Igor Luchenok - composer, People's Artist of the USSR Zinaida Mozheiko - ethnomusicologist, field researcher of Belarusian folk music Dmitry Smolski - composer, guitarist and composer, father of Victor Smolski Maria Kalesnikava - Music teacher, political activist Vyacheslav Kuznetsov - Belarusian composer Yadviga Poplavskaya - singer, member of the group "Verasy" Michael Kazinik - violinist Marina Starostenkova - pianist, concertmaster and music teacher Notable teachers Anatoly Bogatyrev - the founder of the modern Belarusian school of composition, composer, educator, social activist, Distinguished Artist of the Byelorussian SSR (1940), winner of the State Prize (1941), Honored Artist of the Byelorussian SSR (1944) Eta Tyrmand, composer and music teacher Vladimir Perlin - cellist, Professor, Honored Artist of the Republuc of Belarus Leonid Petrovich Yushkevich - Professor, pianist, piano teacher References External links Official website
Academia de Música do Estado Bielorrusso

A Academia de Música do Estado Bielorrusso ou Academia Estadual de Música Bielorrussa (em bielorrusso: Белорусская государственная академия музыки) é uma instituição de ensino superior localizada em Minsk, capital da Bielorrússia, sendo dedicada principalmente à pesquisa da musicologia, do folclore, da estética e da pedagogia da música. Foi fundada em 1932. Em 2000, foi concedido à Academia de Música da Bielorrússia o estatuto de uma instituição líder do sistema nacional de educação no campo da música. Referências
Білоруська державна академія музики

Білоруська державна академія музики — Вищий навчальний заклад музичного профілю у Мінську. Заснована в 1932 році, до 1992 року — Білоруська державна консерваторія ім. А. В. Луначарського. Академія має філіали в Гродно, Бересті, Гомелі, Вітебську та Молодечно. Академія має художні колективи — симфонічний оркестр «Молода Білорусь», камерний оркестр «Gradus ad Parnassum», оркестр духових інструментів «Фанфари Білорусі», оркестр російських народних інструментів, оркестр білоруських народних інструментів, академічний концертний хор, ансамбль духових інструментів «Інтрада», ансамбль духових інструментів «Сиринкс». Також Академія організовує Конкурс піаністів, виконавців на народних інструментах імені И. Жиновича, конкурс струнних смичкових інструментів ім. М. Єльского та інші заходи. Працювали Боначич Антон Петрович (1878—1933) — співак (баритон, тенор) та педагог. Шперлінг Олександра Миколаївна (1867—1943) — артистка опери (меццо-сопрано й контральто) та педагог. Гольдфельд Віктор Маркович (1894—1982) — радянський скрипаль і педагог. Заслужений діяч мистецтв Білоруської РСР (1980). Посилання офіційний сайт [Архівовано 1 травня 2021 у Wayback Machine.]
Balshavik (Gómel)

Balshavik (bielorruso: Бальшаві́к) o Bolshevik (ruso: Большеви́к) es un asentamiento de tipo urbano de Bielorrusia, perteneciente al distrito de Gómel en la provincia de Gómel. En 2022, el asentamiento tenía una población de 2709 habitantes. Es sede de un consejo rural que únicamente incluye como pedanía a la vecina aldea de Rasvetnaya, de unos trescientos habitantes.​ El pueblo fue fundado por la RSS de Bielorrusia en la década de 1940, como un conjunto de cuatro urbanizaciones creadas para alojar a los trabajadores de la industria relacionada con la turba. Los cuatro núcleos no tenían nombre y se llamaban "1", "2", "3" y "4", y al unificarse en 1950 con estatus de un solo asentamiento de tipo urbano se le dio su actual topónimo, que significa "bolchevique".​​ Se ubica unos 5 km al noroeste de la capital provincial Gómel, sobre la vía de salida que lleva a la carretera E95, a través de la cual se va a Maguilov.​ Referencias
Balszawik (obwód homelski)

Balszawik (biał. Бальшавік; ros. Большеви́к) – osiedle typu robotniczego położone w rejonie homelskim, 20 km od Homla; 2,5 tys. mieszkańców (2010). Znajduje tu się stacja kolejowa Łazurnaja, położona na linii Homel – Żłobin – Mińsk. Historia Miejscowość znajduje się na linii kolejowej Homel – Żłobin oraz drodze Homel – Mohylew. Jest oddalona o ok. 1,5 km od osady Łazarnaja. Jej historia sięga 1873, gdy wybudowano linię kolejową łączącą Bobrujsk z Homlem. W czasach Białoruskiej SRR na terenie obecnej miejscowości wykształciły się cztery osady pracowników zakładów torfowych (o numerach: 1, 2, 3 i 4). W 1950 nastąpiło zjednoczenie osad w jedno osiedle miejskie w rejonie uwarowickim. W 1969 miejscowość liczyła 2,5 tys. mieszkańców. W 1987 dołączono do niej osiedle Andrianowski. Przypisy Bibliografia Respublika Belarus': ènciklopediâ. Tom 1, Mińsk 2006, s. 445
Большевик (Гомельская область)

Большеви́к (бел. Бальшаві́к) — рабочий посёлок в Гомельском районе Гомельской области Республики Беларусь. Административный центр Большевистского сельсовета. Численность населения — 2 795 человек (на 1 января 2025 года). География Гидрография В направлении южнее посёлка протекает река Беличанка. Расположение Посёлок находится в 20 км в направлении к северу от Гомеля, в 8 км от железнодорожной станции Костюковка (на линии Гомель—Жлобин), в 1,5 км от железнодорожной станции Лазурная, на автомобильной дороге М8 (E 95). Территория посёлка состоит из трех чересполосных участков: основного площадью 198,3207 га, а также двух меньших: Лазурная площадью 15,7658 га, отделённого от основного посёлка полосой отвода железной дороги в районе железнодорожной станции Лазурная, а также участка площадью 2,1678 га к северу от деревни Рассветная. Фактически составляющие единый массив застройки с посёлком Большевик, ограниченный с запада Путевой улицей, с юга улицей Сосновой, с востока шоссе Гомель-Могилёв, а с севера полосой отвода железной дороги, согласно данным Публичной кадастровой карты, находится в административном подчинении посёлка Костюковка, который в свою очередь находится в подчинении администрации Железнодорожного района г. Гомеля. История В 1950 году при объединении посёлков тружеников торфодобывающей промышленности (под номерами 1, 2, 3 и 4) образован рабочий посёлок Большевик. До 1962 года в составе Уваровичского района. Население Численность населения — 2 795 человек (на 1 января 2025 года). Численность населения — 2 793 человек (на 1 января 2024 года). Экономика В посёлке работает торфозавод «Большевик», производящий специальное оборудование для торфодобывающей промышленности. Культура Исторический музей ГУО «Торфозаводская средняя школа» (2004) Достопримечательность Памятник, скульптура Памятник В. И. Ленину Памятник землякам, погибшим в Великой Отечественной войне См. также Городские посёлки Беларуси Города Беларуси Примечания Ссылки Большевистский сельский исполком Сайт Гомельского райисполкома
Баљшавик

Баљшавик (бел. Бальшавік; рус. Большевик) насељено је место са административним статусом варошице (городской посёлок) у југоисточном делу Републике Белорусије. Административно припада Гомељском рејону Гомељске области. Географија Насеље се налази на око 20 км северно од града Гомеља, односно на око 10 км северније од варошице Касцјуковка. Историја Насеље се настало захваљујући градњи железнице кроз то подручје 1873. године. Током постојања Белоруске ССР у насељу је изграђена велика рафинерија за прераду тресета који се експлоатисао из 4 велика околна ревира. Фабрика постоји и данас најважнији је привредни колектив у вароши. Становништво Према подацима пописа становништва из 2009. у вароши је живело 2.525 становника. Види још Гомељска област Гомељски рејон Гомељ Референце Спољашње везе Службена презентација Гомељског рејона Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (30. јун 2013) Положај насеља на мапи Гомељског рејона Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (2. децембар 2011)
Більшовик (Гомельська область)

Більшови́к (біл. Бальшавік) — смт (робітниче селище) в Уваровицькій сільраді Гомельському районі Гомельської області Білорусі за 8 км від залізничної станції Костюковка (на лінії Гомель-Жлобин). Населення 2,0 тис. осіб (2006). У селищі працює торфозавод «Більшовик». Населення Чисельність 2021 — 2579 осіб. Динаміка Примітки
Селец (водохранилище)

Селе́ц — водохранилище в Берёзовском районе Брестской области Республики Беларусь. Расположено в 7 км на северо-запад от города Берёза, возле деревни Селец, в пойме реки Ясельда. Колебания уровня воды на протяжении года — 2,5 м. Сооружено в 1985 году для водообеспечения рыбхоза «Селец», орошения почв и благоустройства прилегающих населённых пунктов. Имеется земляная намывная плотина длиной 4,3 км с волноустойчивым верхним склоном. Длина оградительной дамбы — 13,9 км. На берегу расположены деревни Берёзовского района Частично входит в состав республиканского биологического заказника «Бусловка» Примечания Ссылки Рыболовно-туристический портал . www.fishtour.by. Дата обращения: 8 апреля 2019. «УП Брестводстрой» . brestvoda.com. Дата обращения: 8 апреля 2019.
Сјалец (језеро)

Сјалец или Селец (бел. Вадасховішча Сялец; рус. Водохранилище Селец) вештачко је језеро у северном делу Бјарозавског рејона Брестске области у Републици Белорусији. Саграђено је нареци Јасељди (део басена реке Припјат). Језеро се налази на око 7 км северозападно од града Бјарозе. Акумулације је саграђена 1985. са циљем снабдевања водом околних насељених места и пољопривредних површина. Површина језера је око 20,7 км². Због равничарског терена око језера је подигнут земљани насип дужине око 13,7 км, и ширине до 4,5 км. Максимална дубина воде у језеру је до 5,5 метара, а колебање нивоа језера на годишњем нивоу око 2,5 метара. Запремина језера је до 56,3 км³. Види још Брестска област Бјарозавски рејон Јасељда Референце Спољашње везе Рыболовно-туристический портал, озера Селец Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (2. фебруар 2014) Индексный поиск по водоемам Беларуси - Селец Положај језера на мапи Бјарозавског рејона Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (27. јул 2011)
Vadaschovisjtja Sialets

Vadaschovisjtja Sialets (vitryska: Вадасховішча Сялец) är en reservoar i Belarus. Den ligger i voblasten Brests voblast, i den västra delen av landet, 230 km sydväst om huvudstaden Minsk. Vadaschovisjtja Sialets ligger 148 meter över havet. Arean är 18,2 kvadratkilometer. Den sträcker sig 4,6 kilometer i nord-sydlig riktning, och 8,5 kilometer i öst-västlig riktning. Kommentarer Källor
Мотольское (озеро)

Мотольское озеро (бел. Мотальскае) — расположено в Ивановском районе Беларуси, к северу от деревни Мотоль. Площадь зеркала — 1 км². Длина — 1,8 км, наибольшая ширина — 0,8 км, наибольшая глубина — 2 м, средняя — 1,2 м. Объём воды — 1,18 млн м³. Водосбор (4099 км²) низинный и пологоволнистый. Котловина вытянута с запада на восток, разделяется на 2 плёса, соединённые узким проливом. Склоны высотой до 6 м, супесчаные, частично распаханные. Берега низкие. Дно плоское, выстлано кремнезёмистым сапропелем. Эутрофное. Зарастает более 50 % площади озера. Через озеро течёт река Ясельда. На берегу деревня Мотоль. Название озера (ранее — Мотоль) объясняется от фин. matala — «мелкий, мелководный, низкий, неглубокий», «мель, мелководье». Примечания
Атлант (стадион)

Стадион Атлант е мултифункционален стадион в беларуския град Новополоцк. Използва се главно за футбол и на него играе тимът на Нафтан (Новополоцк). Стадионът е построен през 1970 г. и има капацитет от 4 520 места. Източници Профил на стадиона в клубния сайт Архив на оригинала от 2017-06-10 в Wayback Machine. (на беларуски) Профил на стадиона в pressball.by Архив на оригинала от 2021-08-15 в Wayback Machine. (на беларуски)
Atlant-Stadion

Das Atlant-Stadion (russisch Стадион «Атлант») in der belarussischen Stadt Nawapolazk wurde 1970 gebaut. Aufgrund von Vorgaben des belarussischen Fußballverbandes wurde das Mehrzweckstadion 2003 renoviert und umgebaut; die alten Holzbänke wichen Kunststoffsitzen. In der Heimspielstätte des FK Naftan Nawapolazk finden 4520 Zuschauer Platz. Drei Nebenplätze sollen gemäß den Statuten der belarussischen Wyschejschaja Liha den Spielbetrieb sicherstellen. Zwei dieser Plätze haben einen Rasenbelag, auf einem dritten ist Kunstrasen verlegt. Auf allen Nebenplätzen können jeweils etwa 1000 Zuschauer die Spiele verfolgen. – Auf dem Kunstrasenplatz trat Naftan in der Saison 2012 gegen BATE Baryssau an und gewann 1:0. In der Saison 2013 verlor man hier gegen FK Schachzjor Salihorsk mit 0:1. Außer den Sportveranstaltungen fanden mehrfach Konzerte statt. So traten hier 2003 die russische Rockband Chaif (Чайф), 2009 die russische Rockband Ljube (Любэ) und 2010 der belarussische Pop- und Chansonsänger Alexandr Soloducha (Александр Антонович Солодуха) auf. Weblinks FK Naftan Nawapolazk: Stadion (russisch) Bilder bei Pressball, Soccerway und Stadionwelt Daten bei Allstadiums, FootballFans, Pressball und Soccerway, zum Kunstrasenplatz bei FootballFans
Stadion Atłant

Stadion Atłant – stadion piłkarski zlokalizowany w Nowopołocku. Na tym stadionie rozgrywa swoje mecze Naftan Nowopołock. Bibliografia Strona Klubowa - Stadion Informacje o stadionie. worldstadiums.com. [zarchiwizowane z tego adresu (2014-07-01)].