NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Білоруський державний університет культури і мистецтв

Білоруський державний університет культури і мистецтв — вищий навчальний заклад у місті Мінськ, Білорусь. Історія Білоруський державний університет культури і мистецтв почав свою діяльність у 1975 році як Мінський інститут культури. Спочатку в інституті було тільки два факультети: бібліотечний, створений ще в 1944 році на базі Мінського педагогічного інституту, і факультет соціокультурної діяльності. У перші роки своєї діяльності інститут розвивався інтенсивно: були побудовані гуртожитки, а в 1986 році був створений третій факультет — самодіяльного музичного та хореографічного мистецтва. У 1989 році у вищі відкрилася аспірантура. У 1992 році була прийнята Програма реорганізації інституту в університетський заклад вищої освіти європейського типу. З 1 вересня 1992 року ВНЗ вже називався Білоруських університет культури. Глибока реорганізація дозволила розпочати підготовку фахівців за великою кількістю нових спеціалізацій. У цей час відбувається друга хвиля інтенсивного розвитку університету: підписуються міжуніверситетські угоди про співпрацю, створюються нові спеціальності та факультети, магістратура, відкривається філія в місті Мозир. У 1996 році університет успішно проходить міжнародну акредитацію. На підставі результатів акредитації з 26 листопада 1996 року університет отримав статус провідного навчального закладу культурного профілю в Білорусі. У 1999 і 2000 роках ВНЗ отримав власну художню галерею, другий корпус, а також Молодіжний театр естради. В цей час були створені Студентський естрадно-симфонічний оркестр і науково-творча лабораторія традиційних ремесел білорусів. У 2003 році в університеті відбулася ще одна реорганізація, з'явилися нові кафедри і факультети, деякі з них поміняли назви з урахуванням перспектив розвитку сучасної соціально-культурної практики в країні. З 8 жовтня 2004 року Білоруський університет культури називається Білоруським державним університетом культури і мистецтв. Посилання www.buk.by — офіційний сайт БДУКіМ
Cimetière de l'Est (Minsk)

Le cimetière de l'Est (en russe: Восточное кладбище; biélorusse : Усходнія могілкі) est un cimetière situé à Minsk, la capitale de la Biélorussie. Il s'étend sur 24 hectares. Histoire Ce cimetière a ouvert en 1952; il se trouvait à l'origine aux confins de la ville. On y trouve à l'origine les tombes de personnalités de la République socialiste soviétique de Biélorussie, ainsi que des scientifiques et des figures éminentes de la culture, et il a la réputation d'un cimetière d'élite et de nécropole de personnalités politiques. Le président Vladimir Poutine l'a visité officiellement en 2001, accompagné d'Alexandre Loukachenko. Le cimetière de l'Est abrite aussi des tombes communes de soldats tués pendant la Grande Guerre patriotique et l'on remarque un monument dédié aux victimes de la tragédie du métro Nemiga. Tombes remarquables Ouladzimir Karatkievitch (Vladimir Korotkievitch) (1930-1984), homme de lettres biélorusse et soviétique Piotr Macherov (1918-1980), Premier secrétaire du parti communiste de Biélorussie (1965-1980). Ianka Mawr (1883-1971), écrivain biélorusse et soviétique. Vladimir Mouliavine (1941-2003), musicien soviétique; sa tombe orné d'une sculpture est l'une des plus visitées. Nikolaï Yeriomenko père (1926-2000) et fils (1949-2001), acteurs soviétiques et russes Illustrations Références Bibliographie (be) Збор помнікаў гісторыі і культуры Беларусі. Мінск. — Minsk: БелСЭ, 1988. — p. 257-258. — 333 pages.: ill. (ISBN 5-85700-006-8). Liens externes (ru) Guide du cimetière de l'Est de Minsk (ru) Les cimetières de Minsk Portail de la mort Portail de la Biélorussie
Östra kyrkogården i Minsk

Östra kyrkogården i Minsk (belarusiska: Усходнія могілкі, Uschodnija mohilki, ”Östra kyrkogården”; ryska: Восточное кладбище, Vostotjnoje kladbisjtje) är en begravningsplats som ligger i Minsk i Belarus. Begravningsplatsen har en yta på 24 hektar. Historia Begravningsplatsen invigdes 1952, och platsen var då belägen i utkanten av staden. Ursprungligen begravdes här framstående personer från Vitryska socialistiska sovjetrepubliken, och den har ett rykte som en elitkyrkogård och nekropol för politiker. Rysslands president Vladimir Putin gjorde ett officiellt besök här år 2001, tillsammans med Alexander Lukashenko. Östra kyrkogården i Minsk rymmer också massgravar från sovjetiska soldater som stupade under andra världskriget, samt ett minnesmonument över dödsoffren vid folkrusningen vid tunnelbanestationen Nyamiha 30 maj 1999. Personer gravsatta på Minsks östra kyrkogård Hienadź Karpienka (1949-1999), politisk oppositionsledare Marfa Sjarojka (1898-1978), politiker Tatjana Petrenko (1938-2000), OS-medaljör i fäktning Mikalaŭ Astapkovitj (1954-2000), OS-medaljör i kanot Vjatjaslaŭ Kebitj (1936-2020), politiker Pjotr Masjerau (1918-1980), politiker Uladzimir Karatkevitj (1930-1984), författare Janka Maŭr (1883-1971), författare och poet Uladzimir Muljavin (1941-2003), musiker Nikolaj Jerjomenko den äldre (1926-2000) och sonen Nikolaj Jerjomenko den yngre (1949-2001), bägge skådespelare Bildgalleri Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från franskspråkiga Wikipedia, Cimetière de l'Est de Minsk, 12 december 2022.
Starynki (rejon dzierżyński)

Starynki, Starzynki (biał. Старынкі, Starynki; ros. Старинки, Starinki) – wieś na Białorusi, w obwodzie mińskim, w rejonie dzierżyńskim, w sielsowiecie Borowa. Historia W Rzeczypospolitej Obojga Narodów leżały w województwie mińskim, w powiecie mińskim. Do końca XVIII w. stanowiły centrum klucza starzyńskiego w należącym do Radziwiłłów hrabstwie kojdanowskim. W 1740 w kilkunastu wsiach i 25 zaściankach klucza starzyńskiego było 392 domów ziemiańsko-bojarskich czynszowych i 328 domów włościańskich. Starzynki odpadły od Rzeczypospolitej w 1793 w wyniku II rozbioru. W XIX i w początkach XX w. wieś, majątek ziemski i dwa folwarki położone w Rosji, w guberni mińskiej, w powiecie mińskim, w gminie Rubieżewicze. Majątek poradziwiłłowski od 1825 należał do Łęskich i obejmował propinację z własnym browarem, młyn i arendy dające ok. 2000 rubli dochodu. Znajdowały się tutaj dwór szlachecki i murowana prawosławna cerkiew parafialna pw. śś. Piotra i Pawła, fundacji Aleksandra Łęskiego. Po I wojnie światowej pod administracją polską, w Zarządzie Cywilnym Ziem Wschodnich, w okręgu mińskim, w powiecie mińskim, w gminie Rubieżewicze. W wyniku postanowień traktatu ryskiego znalazły się w granicach Związku Sowieckiego. W latach 1932–1937 w Polskim Rejonie Narodowym im. Feliksa Dzierżyńskiego. Od 1991 w niepodległej Białorusi. Przypisy Bibliografia Starzynki (23, 24, 25), pow. miński, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XI: Sochaczew – Szlubowska Wola, Warszawa 1890, s. 282 . Starzynki (1), pow. miński, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 2: Januszpol – Wola Justowska, Warszawa 1902, s. 619 . Mapa WIG Rubieżewicze-Kojdanów. [dostęp 2024-01-25]. (pol.). Publiczna Mapa Katastralna Republiki Białorusi. [dostęp 2024-01-25]. (ros. • biał.).
Crowne Plaza (Минск)

Crowne Plaza — пятизвёздочная гостиница, занимающая историческое здание середины XX века в Минске, памятник архитектуры. История Здание гостиницы «Белорусь» построено в 1938 году архитектором А. П. Воиновым. В годы Великой Отечественной войны гостиница сгорела, в 1947 году восстановлена по проекту автора. В 1978 году было реконструировано под размещение ресторана крыло, выходящее на улицу Кирова. В 1987 году гостиница переименована в «Свислочь». После реконструкции в 2008 году гостиница вошла в сеть Crowne Plaza. При реконструкции были осуществлены пристройки со стороны двора. 22 ноября 2023 года гостиница была закрыта на неопределенный срок. 28 декабря 2023 года вновь открылась на обслуживание. Архитектура Здание возведено в стиле сталинского неоклассицизма. Здание имеет шестиэтажный полукруглый объём в центре, к которому примыкают боковые пятиэтажные крылья. Скруглённая часть оформлена крупными колоннами без капителей, поддерживающими аттиковый этаж, которые венчает купол со шпилем. На угловых частях здания размещены балконы. Внутренняя планировка здания коридорная, с помещениями по обе стороны. Главное фойе овальной формы размещено по центру здания, над ним находятся холлы. На первом этаже размещены административные, бытовые помещения гостиницы, а также магазины и ресторан. Примечания
Антопольский сельсовет

Антопольский сельсовет (бел. Антопальскі сельсавет) — административная единица на территории Дрогичинского района Брестской области Беларуси. Административный центр — городской посёлок Антополь. Реорганизован из Антопольского поселкового совета в 2013 году. История В 2013 году в состав сельсовета включены населённые пункты упразднённых Детковичского сельсовета (аг. Детковичи, д. Бобки, д. Буды, д. Дубовая, д. Залесье, д. Коты, д. Лавы, д. Меневеж, д. Новая Темра, д. Рашин, д. Рожок) и Головчицкого сельсовета (д. Галик, д. Ямник, д. Осиповичи, д. Хомичицы, д. Новоселки). Состав В состав сельсовета входят 24 населённых пункта: Примечания Ссылки Дрогичинский райисполком
Антопільська селищна рада

Антопільська селищна́ ра́да (біл. Антопальскі пассавет) — адміністративно-територіальна одиниця у складі Дорогичинського району Берестейської області Білорусі. Адміністративний центр — смт Антопіль. Історія 17 вересня 2013 року до складу Антопільської сільської ради включені населені пункти та території ліквідованих Дітковицької (села Бобки, Буди, Дітковичі, Дубова, Залісся, Коти, Лави, Меневеж, Нова Темра, Рашин, Рожок) та Головчицької (села Галик, Новосілки, Осиповичі, Хомичиці, Ямник) сільських рад. Склад ради Населені пункти, що підпорядковувалися селищній раді: Населення За переписом населення Білорусі 2009 року чисельність населення селищної ради становила 1183 особи. Національність Розподіл населення за рідною національністю за даними перепису 2009 року: Примітки
Haradok, Maladzyechna district

Haradok (Belarusian: Гарадок; Russian: Городок, romanized: Gorodok; Polish: Gródek) is an agrotown in Maladzyechna District, Minsk Region, Belarus. It serves as the administrative center of Haradok selsoviet. It is located 19 kilometres (12 mi) from Maladzyechna and 60 kilometres (37 mi) from the capital Minsk. In 1996, it had a population of 576. In 2010, it had a population of 405. History During the interwar period, it was part of Poland. In the 1921 census, 42.0% people declared Polish nationality, 33.1% declared Jewish nationality, 24.2% declared Belarusian nationality. Following the invasion of Poland, the town was first occupied by the Soviet Union until 1941, then by Nazi Germany until 1944, and re-occupied by the Soviet Union afterwards. References
Gródek (rejon mołodecki)

Gródek (biał. Гарадок) – wieś na Białorusi, w rejonie mołodeckim obwodu mińskiego. Siedziba parafii prawosławnej pw. Świętej Trójcy. Historia Mikołaj II Radziwiłł otrzymał od Aleksandra Jagiellończyka w 1495 roku Dworzec Pietkowski, zwany w późniejszych dokumentach Gródkiem Pietkowskim lub Gródkiem. Miasto szlacheckie położone było w końcu XVIII wieku w powiecie mińskim województwa mińskiego. W czasach zaborów miasteczko w powiecie wilejskim, w guberni wileńskiej Imperium Rosyjskiego. W 1866 roku liczyło 1815 mieszkańców. Należało do Benedykta Tyszkiewicza. Mieściła się tu poczta listowa, szkółka ludowa, zarząd gminny. W latach 1921–1945 miasteczko leżało w Polsce, w województwie wileńskim, w powiecie wilejskim, od 1927 roku w powiecie mołodeczańskim, w gminie Gródek. Według Powszechnego Spisu Ludności z 1921 roku zamieszkiwało tu 1420 osób, 71 było wyznania rzymskokatolickiego, 350 prawosławnego, 990 mojżeszowego, 9 mahometańskiego. Jednocześnie 597 mieszkańców zadeklarowało polską, 343 białoruską, 470 żydowską, 9 tatarską a 1 inną przynależność narodową. Było tu 201 budynków mieszkalnych. W 1931 w 256 domach zamieszkiwało 1690 osób. Wierni należeli do miejscowej parafii rzymskokatolickiej i prawosławnej. Miejscowość podlegała pod Sąd Grodzki w Rakowie i Okręgowy w Wilnie; mieścił się tu właściwy urząd pocztowy dla gminy Gródek. W wyniku napaści ZSRR na Polskę we wrześniu 1939 miejscowość znalazła się pod okupacją sowiecką. 2 listopada została włączona do Białoruskiej SRR. Od czerwca 1941 roku pod okupacją niemiecką. Podczas okupacji hitlerowskiej, 13 marca 1942 roku Niemcy utworzyli getto dla żydowskich mieszkańców. Przebywało w nim około 1500 osób. 22 czerwca 1942 roku Niemcy zlikwidowali getto, 900 Żydów zamordowano w okolicy a 400 wysłano do obozu w Krasnym. W 1944 miejscowość została ponownie zajęta przez wojska sowieckie i włączona do Białoruskiej SRR. Od 1991 w składzie niepodległej Białorusi. Zabytki grodzisko XI–XII wiek synagoga, 1875 kirkut cerkiew Świętej Trójcy, 1884, parafialna młyn wodny, 1875 zabudowa z przełomu XIX/XX wieku Uwagi Przypisy Linki zewnętrzne Gródek siemkowski, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. II: Derenek – Gżack, Warszawa 1881, s. 826 . Gródek, miasteczko, powiat wilejski, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 1: Abablewo – Januszowo, Warszawa 1900, s. 9 .
Городок (Молодечненський район)

Городок (біл. вёска Гарадок) — село в складі Молодечненського району Мінської області, Білорусь. Село є адміністративним центром Городоцької сільської ради, розташоване в західній частині області. Джерела «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 1. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2010. — 736 с.: іл. ISBN 978-985-11-0302-3. «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 2. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2011. — 464 с.: іл. ISBN 978-985-11-0554-6. «Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя ў 15 тамах» Т.8, кн. 3. Мінская вобласьць. Рэдкалегія: Т. У. Бялова (дырэктар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2012. — 624 с.: іл. ISBN 978-985-11-0636-9. Посилання Вебресурс Молодечненського району [Архівовано 9 червня 2013 у Wayback Machine.] Каталог сіл Молодечненського району [Архівовано 4 липня 2013 у Wayback Machine.]
Lake Abakrytseli

Lake Abakrytseli or Abakrytsele (Belarusian: Возера Абакрыцелі) is a lake in the Braslau Lakes National Park of northern Belarus. With a length of 0.52 kilometres (0.32 mi) and maximum width of 0.4 kilometres (0.25 mi), Abakrytseli is a small lake measuring 0.16 square kilometres (0.062 sq mi). It has a basin area of 2.25 square kilometres (0.87 sq mi). References Блакітная кніга Беларусі. — Мн.: БелЭн, 1994.
Обокрители

Обокрите́ли (бел. Абакрытэ́лі) — небольшое озеро в Опсовском сельсовете на западе Браславского района Витебской области Белоруссии. География Озеро расположено у западной окраины деревни Вайнюнцы, в 23 км к юго-западу от города Браслав. Гидрология Площадь озера — 0,16 км², длина — 520 м, наибольшая ширина — 400 м. Площадь водосборного бассейна — 2,25 км². Подвержено зарастанию. Островов нет. Озеро относится к бассейну реки Прорва (приток Дрисвяты) и связано с ней ручьём. Примечания
Lake Ilmenak

Lake Ilmenak (Belarusian: Возера Ільменак) is a lake in the Braslau Lakes National Park of northern Belarus. It lies about 10 kilometres (6.2 mi) northeast of Braslau. Description The lake is small and covers an area of 0.2 square kilometres (0.077 sq mi) with a length of 0.64 kilometres (0.40 mi). The maximum width is 0.47 kilometres (0.29 mi) and the coastline is 1.9 kilometres (1.2 mi). The water volume is 0.61 mln m³ and the catchment area is 2.5 square kilometres (0.97 sq mi). The greatest depth is 6.2 metres (20 ft). The slopes of the valley reach a height of 10–20 metres (33–66 ft), and are wooded in the south, west and north. The banks are low and sandy. Two streams flow into the lake. References Блакітная кніга Беларусі. — Мн.: БелЭн, 1994.
Lake Babyna

Lake Babyna (Belarusian: Возера Бабына) is a lake, located 15 kilometres (9.3 mi) southwest of Polotsk, Belarus. It is a small lake of 0.49 square kilometres (0.19 sq mi), with a length of 1.33 kilometres (0.83 mi) and maximum width of 0.56 kilometres (0.35 mi). It has a catchment area of 6.3 square kilometres (2.4 sq mi) and a greatest depth of 32.3 metres (106 ft). The coastline is 3.6 kilometres (2.2 mi). The water volume is 6,07 mln m ³. The slopes of the valley range in height from 7 to 40 m and are covered with pasture or forest. The shores are low, with sand and clay soils. References Блакітная кніга Беларусі. — Мн.: БелЭн, 1994.
Бобыно

Бобы́но или Несито (бел. Бабы́на) — озеро в Полоцком районе Витебской области Беларуси. Относится к водосборному бассейну реки Начи (левый приток Западной Двины). Озеро является платным для рыбалки. Местность преимущественно грядисто-холмистая, местами поросшая кустарником, местами болотистая. Описание Озеро находится в 15 км к юго-западу от Полоцка, на северо-западном берегу озера расположена деревня Бобыничи. Расположено на высоте 143,9 м над уровнем моря. С северо-запада из озера вытекает протока в озеро Бобыничи (Бобыно), через которое протекает река Быстрица (приток Начи). Площадь поверхности — 0,49 км², длина — 1,33 км, наибольшая ширина — 0,56 км. Длина береговой линии — 3,65 км, объём воды — 6,07 млн м3. Входит в число глубочайших озёр Беларуси: средняя глубина — 15 м, наибольшая — 32,3 м. Площадь водосборного бассейна — 6,3 км². В озере представлены водные растения: камыш, тростник, кубышка, рдест. Из подводных растений — роголистник. В озере водятся такие виды рыб как: лещ, плотва, красноперка, щука, окунь, линь, густера, угорь. Также в реке водится понтопорея, которая занесена в Красную книгу Республики Беларусь. Недалеко от западного берега озера находится животноводческая ферма, из-за которой прозрачность у озера не такая высокая, какая могла бы быть. Примечания
Usyelyub

Usyelyub or Vselyub (Russian: Вселюб; Belarusian: Уселюб, romanized: Usieliub; Polish: Wsielub) is an agrotown in Novogrudok District, Grodno Region, Belarus. It serves as the administrative center of Usyelyub selsoviet. History Usyelyub (Wsielub) was first mentioned in 1422 (on the seal of its owner, Jan Niemira). Since at least 1434, the settlement and its serfs belonged to Jan's son Andrzej Niemirowicz (Niemirycz). It was inherited by other members of the family. Later it passed into the possession of Stanisław Dowojno, voivode of Polatsk. In 1553, King Sigismund II Augustus established a weekly market. In 1576 it was bought by Prince Mikołaj Radziwiłł, and later also passed to the Pociej and Nowosielski families, and the O'Rourke family of Irish background. Before the Partitions of Poland, it belonged to the Polish–Lithuanian Commonwealth. The local Catholic Church, built of brick and mortar, was long thought to have been erected in the Baroque period of the eighteenth century. But, archaeological examination in 1980s revealed that the building is essentially late Gothic (15th century). It has been altered by several renovations (the last of them, was done in the Gothic revival style). Its title changed several times in honor of different saints (St. John, St. Casimir, etc.) In the interbellum, Wsielub, as it was known in Polish, was a town administratively located in the Nowogródek County in the Nowogródek Voivodeship of Poland. According to the 1921 Polish census, the population was 48.2% Polish, 27.4% Jewish and 24.2% Belarusian. Following the invasion of Poland, which starter World War II in September 1939, Wsielub was first occupied by the Soviet Union until 1941, then by Nazi Germany until 1944. The local Polish forest supervisor was murdered by the Russians in the Katyn massacre in 1940. The 40 Jewish families who lived in the town were rounded up and summarily executed by the Nazis. In 1944, the settlement was re-occupied by the Soviet Union, which eventually annexed it from Poland in 1945. References
Vselyub

Vselyub (en bielorruso: Уселюб, en polaco: Wsielub) es un asentamiento rural localizado en el Raión de Navahrudak, Provincia Grodno, Bielorrusia. Vselyub es el centro de un selsoviet (consejo rural) dentro de la división administrativa de Bielorrusia. Antes de las Particiones de Polonia, perteneció a la República de las Dos Naciones. Durante los conflictos bélicos que tuvo Europa en el siglo XX, la ciudad fue parte del Voivodato de Nowogródek en la Segunda República Polaca. Historia Vselyub fue mencionada por primera vez en 1422, en el sello de su propietario, Jan Niemira.​ Desde 1434, el asentamiento y la servidumbre de esta quedó bajo la administración del hijo de Jan, Andrzej Niemirowicz. El sitio fue heredado por varios miembros de la misma familia. Posteriormente quedó en manos de Stanisław Dowojno (fallecido en 1573), gobernador de Pólatsk. En 1576, fue adquirido por el príncipe Mikołaj Radziwiłł (1512-1584). Durante mucho tiempo, se creyó que la Iglesia católica local, construido de ladrillo y mortero, había sido construido en el período Barroco del siglo XVIII.​​ Sin embargo, una investigación arqueológica realizada en la década de 1980, reveló que el edificio posee un estilo gótico tardío (cuya construcción data del siglo XV). La iglesia ha sido objeto de múltiples renovaciones (el último de ellos, fue realizado bajo el estilo neogótico).​ Su título ha cambiado numerosas veces, en honor a diferentes santos de la fe católica (San Juan, San Casimiro, etc.) Durante la Segunda Guerra Mundial, el ejército alemán llevó a cabo la detención y ejecución sistemática de las 40 familias judías que residían en la ciudad.​ Referencias
Wsielub

Wsielub (biał. Уселюб) – wieś (dawniej miasteczko) na Białorusi, w rejonie nowogródzkim obwodu grodzieńskiego. Centrum administracyjne sielsowietu. Siedziba parafii prawosławnej (pw. św. Michała Archanioła) i rzymskokatolickiej (pw. św. Kazimierza). Historia Po raz pierwszy wspomniana w 1422 na pieczęci Jana Niemiry („+ s(igillum) x iohan(n)is x de x wselub x”) przywieszonej do dokumentu pokoju melneńskiego. Zapis Jan z Wsielubia, wskazujący na ówczesnego właściciela miejscowości, jest jednym z nielicznych wyjątków wśród znanych pieczęci bojarów litewskich z tego okresu. W okresie średniowiecza był główną rezydencją potomków Jana Niemiry – Niemirowiczów i Niemirowiczów-Szczyttów, należących do elity możnowładczej Wielkiego Księstwa Litewskiego i zaliczanych do wyższej warstwy szlachty tzw. paniąt. Niemirowiczowie w pierwszej połowie XV wieku ufundowali we Wsielubiu kościół katolicki, który miał również pełnić funkcję nekropolii rodowej. W następnych stuleciach, wraz z kolejnymi działami związanymi z dziedziczeniem, Wsielub stracił rangę głównej siedziby Niemirowiczów i Niemirowiczów-Szczyttów. W pierwszej połowie XVI wieku w związku z wymieraniem kilku gałęzi rodu Niemirowiczów, znaczną część dóbr we Wsielubiu skupił syn Zofii Niemirowiczówny, Stanisław Stanisławowicz Dowojno, wojewoda połocki. W 1537 na zamku w Kijowie wobec braku zstępnych hetman polny litewski i wojewoda kijowski Andrzej Jakubowicz Niemirowicz uznał Stanisława Dowojnę za syna i uczynił spadkobiercą części swoich dóbr. Podobnie w 1540 na zamku w Kijowie uczynił Jan Pieńko (Piotrowicz) Niemirowicz, starosta czerkaski i kaniowski, który ze swoją żoną Bohdaną Hanną z Sapiehów (córką wojewody podlaskiego i witebskiego Jana) nie posiadał potomstwa, a dla którego Stanisław Dowojno był siostrzeńcem. W 1553 król Zygmunt August zezwolił Stanisławowi Dowojnie na założenie we Wsielubiu miasteczka i organizację targów. Bliskość Nowogródka hamowała jednak rozwój gospodarczy miasta. Pod koniec XVI wieku Wsielub zaczął przechodzić do Radziwiłłów. Po bezpotomnej śmierci Stanisława Dowojny, w 1576 wdowa po nim, Barbara z ks Sołomereckich, sprzedała swoje działy we Wsielubiu Mikołajowi Radziwiłłowi "Rudemu", który jako kalwin uczynił z kościoła katolickiego we Wsielubiu świątynię kalwińską. Ostatecznie władanie Niemirowiczów we Wsielubiu zakończyło się w 1627, gdy Jan Niemirowicz sprzedał swoje udziały Krzysztofowi Radziwiłłowi. W latach 1921–1939 w powiecie nowogródzkim woj. nowogródzkiego II Rzeczypospolitej, siedziba gminy Wsielub. W 1921 miejscowość liczyła 736 mieszkańców. Po II wojnie światowej wieś weszła w skład Białoruskiej SRR. Od 1991 w niepodległej Białorusi. Zabytki Kościół św. Jana Chrzciciela (XV wiek) Cerkiew św. Michała Archanioła z 1840 r. Kaplica grobowa O'Rourke'ów Zespół dworsko-parkowy O'Rourke'ów Synagoga Stary cmentarz katolicki Cmentarz żydowski Przypisy Linki zewnętrzne Wsielub, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XIV: Worowo – Żyżyn, Warszawa 1895, s. 65 .