NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Хутір Золотніїв

Хутір Золотніїв (також згадується як — Золотніївські хутора, Золотнієв) — колишнє село (хутір) в Україні, в Іванківському районі Київської області. До аварії на ЧАЕС підпорядковувалося Чорнобильському району. Село було повністю відселене 4–7 травня 1986 року внаслідок сильного радіоактивного забруднення, спричиненого аварією на ЧАЕС. До аварії на ЧАЕС підпорядковувалося Ладижицькій сільській раді Чорнобильського району. Людей було переселено до села Сукачі Іванківського району. Село знаходиться біля кордону з Білоруссю. Історія На перші десятиліття XX століття припадає заснування на Чорнобильщині хуторів, заселених вихідцями з центральної Гомельщини. Могилівщини і Чернігівщини (хутори Золотніїв, Тересиця (офіційно — Тарасиця), Заглиб'я). У 1900 році німецька колонія Золотніїв (власницька). У ній дворів — 16, жителів обох статей — 105 осіб, з них чоловіків — 55 і жінок — 50. Основне заняття жителів — землеробство. Відстань від повітового міста до колонії — 140 верст, від найближчих: залізничної станції — 130 верст, пароплавної — 10 верст, поштово-телеграфної та поштової (земської) — 15 верст. Залізнична станція має назву Київ, пароплавна — Усть Прип’ять. Поштово-телеграфна станція та поштова (земська) знаходяться в м. Чорнобиль. У колонії числиться 300 десятин землі. Земля належить Марії Федорівні Гезен'єгер і перебуває в оренді у колоністів. Господарство ведеться за трипільною системою. Колонія підпорядковувалася Чорнобильській волості. Станом на 1926 рік у хуторі Золотніїв було 45 селянських господарств та одне господарство іншого типу — разом 46 господарств. У хуторі проживало 114 чоловіків і 108 жінок, усього — 222 особи, усі — українці. На мапі 1941 року показано що хутір мав 31 двір У березні 1943 року, в ході Другої світової війни, хутір Золотніїв був знищений німецьким каральним загоном. В результаті акції було спалено 25 житлових будинків. Після війни хутір Золотніїв було відбудовано, і він продовжував існувати як населений пункт у складі Київської області. Село підпорядковувалося Ладижицькій сільській раді Чорнобильського району. У селі була своя крамниця (лавка) та кладовище. Напередодні аварії на ЧАЕС населення села, ймовірно, становило 6-25 осіб та було 6-10 дворів/господарств, судячи з його розмірів на мапі. Після аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році жителів села було відселено до села Сукачі Іванківського району. Село потрапило до 30-кілометрової зони відчуження через радіоактивне забруднення спричинене аварією на ЧАЕС, а 19 серпня 1999 року село було офіційно зняте з обліку через відсутність постійного населення. На деяких мапах згадується як віддалена частина села Ладижичі. Після ліквідації Чорнобильського району у 1988 році село було включене до складу Іванківського району Київської області, у межах Чорнобильської зони відчуження. Після адміністративно-територіальної реформи 2020 року територія колишнього села увійшла до складу Іванківської селищної територіальної громади Вишгородського району Київської області, у межах Чорнобильської зони відчуження. З кінця лютого до 1 квітня 2022 року село було окуповане російськими військами. Джерела Примітки
Zahlybia

Zahlybia (Ukrainian: Заглиб'я) is an abandoned settlement and former village (selo) in Vyshhorod Raion, Kyiv Oblast, northern Ukraine. The village was evacuated following the aftermath of the 1986 Chernobyl disaster. Before the Chernobyl disaster, the village was under the jurisdiction of the Ladyzhychi village council. It was located near the border with Belarus. History In 1900, Zahlybia was a German hamlet with 8 houses and 27 residents (16 men and 11 women). The main occupation of the residents was agriculture. The hamlet had 150 desiatinas (approximately 163 hectares) of land, which belonged to Maria Fedorivna Gezen'eger and was leased by the colonists. The farming system was based on a three-field rotation. On a 1941 map, the settlement of Zahlybia had 41 houses. On April 25, 1943, during World War II, a Nazi squad burned the settlement and killed 4 residents. After the war, the village was rebuilt. After the Chernobyl disaster in 1986, the residents of the village were evacuated. Zahlybia became a part of the Chernobyl Exclusion Zone, and in 1999, it was officially deregistered. Until 18 July 2020, Zahlybia belonged to Ivankiv Raion. The raion was abolished that day as part of the administrative reform of Ukraine, which reduced the number of raions of Kyiv Oblast to seven. The area of Ivankiv Raion was merged into Vyshhorod Raion. From February to April 2022, Zahlybia was occupied by Russian forces as a result of the Russian invasion of Ukraine. References
KGB (Belarus)

Das Komitee für Staatssicherheit der Republik Belarus (russisch Комитет государственной безопасности Республики Беларусь Komitet gosudarstwennoi besopasnosti Respubliki Belarus (KGB), belarussisch Камітэт дзяржаўнай бяспекі Рэспублікі Беларусь Kamitet dsjarschaunaj bjaspeki Respubliki Belarus (KDB)) ist der staatliche Geheimdienst und die Geheimpolizei von Belarus. Er ist 1991 aus dem KGB BSSR, der belarussischen Teilorganisation des KGB der Sowjetunion, entstanden und hat im Gegensatz zum parallel entwickelten FSB in Russland den Namen KGB aus Sowjetzeiten behalten. Vorsitzende Eduard Schyrkouski (1991–1994) Henads Lawizki (Februar 1994–Juli 1994) Uladsimir Jahorau (1994–1995) Uladsimir Mazkewitsch (1995–2000) Leanid Jeryn (2000–2004) Szjapan Sucharenka (2005–2007) Juryj Schadobin (2007–2008) Wadsim Sajzau (2008–2012) Waleryj Wakultschyk (2012–2020) Iwan Tertel (2020–2025) Tim Tscheplagin (seit 2025) Planung von Mordanschlägen im Ausland Im Jahr 2021 geriet eine Tonaufnahme aus dem Jahre 2012 an die Öffentlichkeit, die belegt, dass der KGB Mordanschläge auf Regierungsgegner im Ausland planen ließ. Demnach sprach der damalige Chef des Geheimdienstes Wadsim Sajzeu davon, dass der Präsident vom KGB klare Maßnahmen erwarten würde und dafür anderthalb Millionen Dollar zur Verfügung gestellt haben soll. Unter anderem soll ein Anschlag auf den im Ausland lebenden Journalisten Pawel Scheremet geplant worden sein. Sajzeu sagte hierzu: „Wir zünden eine Bombe, und diese verfluchte Ratte wird in Stücke gerissen.“ Tatsächlich wurde Scheremet am 20. Juli 2016 in der ukrainischen Hauptstadt Kiew mit einer Autobombe ermordet. Ebenfalls ist in der Aufnahme von Mordplänen gegen drei Dissidenten in Deutschland die Rede, darunter Oleg Alkajew. Eine sachverständige Untersuchung bestätigte die Authentizität der Stimme Sajzaus in der Audioaufnahme. Sanktionen Am 2. Oktober 2020 hat die Europäische Union den ehemaligen Vorsitzenden des KGB Waleryj Wakultschyk sowie den stellvertretenden Vorsitzenden in ihre Sanktionsliste aufgenommen. Am 6. November wurde auch der Vorsitzende Iwan Tertel von der EU sanktioniert. Diese Personen unterliegen auch den restriktiven Maßnahmen des Vereinigten Königreichs, der Schweiz und Kanadas. Die KGB Alpha Group wurde wegen ihrer Rolle bei der Unterdrückung der Proteste 2020–21 unter Sanktionen des US-Finanzministeriums gestellt. Am 21. Juni 2021 hat das US-Finanzministerium den KGB von Belarus und seinen Vorsitzenden Iwan Tertel in seine Liste der „Specially Designated Nationals and Blocked Persons“ aufgenommen. 2022 wurden der KGB und Tertel in die Sanktionslisten der Europäischen Union, der Vereinigten Staaten, der Schweiz und Japans aufgenommen, während die Ukraine nur Tertel auf die schwarze Liste setzte. Im Januar 2025 verhängte Kanada Sanktionen gegen das KGB. Weblinks KGB der Republik Belarus (russisch, belarussisch, englisch) Einzelnachweise
Agencia de Seguridad del Estado de la República de Bielorrusia

La Agencia de Seguridad del Estado de la República de Bielorrusia (en bielorruso: Камітэт дзяржаўнай бяспекі, Kamitet dziaržaŭnaj biaspieki; en ruso: Комитет государственной безопасности, Komitet gosudárstvennoy bezopásnosti), más conocido por sus siglas en ruso KGB (en bielorruso: КДБ, KDB; en ruso: КГБ, KGB), es la agencia de seguridad e inteligencia de ese país. Es la única agencia de inteligencia de Bielorrusia que mantiene el nombre KGB luego de la disolución de la Unión Soviética y la caída de la RSS de Bielorrusia.​ A la vez se denomina como sucesora directa del KGB soviético. Estructura y funcionamiento Las tareas del KGB bielorruso son, entre otras, el contraespionaje militar, protección de personal clave del gobierno, etc.[cita requerida] El general principal Vadim Záitsev fue nombrado director de la agencia en julio de 2008. Su tiempo en el cargo duró hasta noviembre de 2012 cuando fue reemplazado por Valery Vakúlchik.​ Este fue sustituido en septiembre de 2020 por Iván Tertel.​ El KGB bielorruso está controlado formalmente por el presidente, Aleksandr Lukashenko.​ Sanciones internacionales El 2 de octubre de 2020, el Consejo de la Unión Europea incluyó al ex director de KGB, Valery Vakúlchik, y otros líderes de la agencia en la lista de personas y entidades sujetas a medidas restrictivas.​ Iván Tertel, el director actual, fue añadido a esa lista el 6 de noviembre.​ Estos líderes también fueron incluidos a las listas de sanciones de Reino Unido,​ Suiza,​ y Canadá.​ El 21 de junio de 2021, Iván Tertel, el director de la agencia, y KGB propio fueron añadidos a la lista de OFAC de los Estados Unidos.​ En 2022, la KGB y Tertel fueron incluidos en las listas de sanciones de la Unión Europea, Estados Unidos, Suiza y Japón, mientras que Ucrania solo incluyó en la lista negra a Tertel.​​ En enero de 2025, Canadá se sumó a las sanciones contra el KGB.​ Véase también Grupo Alfa (Bielorrusia) Comité para la Seguridad del Estado (KGB) Servicio Federal de Seguridad (FSB) Policía secreta Referencias
KGB (Biélorussie)

Le Comité de la sécurité d'État de la république de Biélorussie ou KGB (en biélorusse : biélorusse : Камітэт дзяржаўнай бяспекі Рэспублікі Беларусь ; en russe : russe : Комитет государственной безопасности Рecпублики Бeлapуcь, Komitet gossoudarstvennoï bezopasnosti Respoubliki Belarous) est le service de renseignement biélorusse. Il succède au KGB soviétique, tout en gardant le nom de ce dernier. Son budget et le nombre de ses agents sont gardés secrets. Son siège se situe dans le centre-ville de Minsk et il dispose d’une antenne dans chaque province. Le siège est surnommé « Amerikanka » par les habitants de Minsk. Historique Le Comité de la sécurité d'État de Biélorussie (KGB) est créé le 23 octobre 1991, à la dislocation de l'URSS. La Biélorussie est le seul pays où le KGB a gardé son nom hérité de la période soviétique avec la Transnistrie. Un département interne au KGB s’occupe de contre-espionnage militaire. Il est dirigé à partir du 15 juillet 2008 par Vadim Zaitsev, ancien chef de la sécurité du président Alexandre Loukachenko. Le président biélorusse nomme Valéri Vakoultchik à sa tête en 2012. Le KGB biélorusse est utilisé pour contrôler l'activité des opposants à son régime. Au lendemain de l'élection présidentielle du 19 décembre 2010, sept des neuf candidats d'opposition sont détenus dans la prison intégrée au siège du KGB, de même que plus d'une dizaine de leurs partisans et collaborateurs, inculpés d'organisation de troubles massifs à l'ordre public. Le Comité contre la torture des Nations unies soutient que les personnes arrêtées, lorsqu'elles ont pu consulter un avocat, se sont vues contraintes de le faire en présence de membres du KGB. En 2020, Ivan Tertel prend la direction de l'organisation. Durant l'invasion de l'Ukraine par la Russie, le KGB est identifié par les services occidentaux et Intelligence Online comme un intermédiaire de la Russie dans son entreprise de recrutement de saboteurs ukrainiens. Ils sont engagés soit après avoir traversé la frontière ukraino-biélorusse, soit à distance en utilisant des applications de messagerie instantanée comme Telegram. Références Liens externes Site officiel Portail du renseignement Portail de la Biélorussie
KGB (Bielorussia)

L'Agenzia per la sicurezza dello Stato della Repubblica Bielorussa (in bielorusso Камітэт дзяржаўнай бяспекі, КДБ?, Kamitėt dziaržaŭnaj bjaspeki, KDB, in russo Комитет государственной безопасности, КГБ?, Komitet gosudarstvennoj bezopasnosti, KGB) è l'agenzia d'intelligence nazionale della Bielorussia, successore bielorusso del KGB dell'Unione sovietica. Insieme ai suoi omologhi in Transnistria e Ossezia del Sud, è uno dei pochi servizi segreti che mantenne il nome russo "KGB" dopo la dissoluzione dell'Unione sovietica, anche se tradotto in bielorusso. La polizia speciale antisommossa viene chiamata Otrjad Milizii Osobovo Naznačenija, OMON. Feliks Ėdmundovič Dzeržinskij, che fondò la Čeka – l'originaria polizia segreta bolscevica – nacque nell'odierna Bielorussia ed è considerato un eroe nazionale. Il maggior generale Vadzim Jur"evič Zajcaŭ, incaricato della sicurezza nazionale da Lukašėnka, è stato nominato suo direttore nel luglio 2008. Il suo mandato rimase in vigore sino al novembre 2012, quando fu sostituito da Valery Paŭlavič Vakul'čyk. Il KGB è formalmente controllato dal presidente della Bielorussia, Aljaksandr Lukašėnka. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su KGB Collegamenti esterni Official site of the State Security Agency of the Republic of Belarus (EN)
KGB (Wit-Rusland)

De KGB (Russisch: КГБ, Комите́т госуда́рственной безопа́сности, Komitet gosoedarstvennoj bezopasnosti. Wit-Russisch: КДБ, Камітэт дзяржаўнай бяспекі, Kamitet dziaržaŭnaj biaspieki, Nederlands: Comité voor Staatsveiligheid) in Wit-Rusland is de Russische afkorting van de geheime dienst en is de opvolger van de KGB van de Sovjet-Unie. In tegenstelling tot de Russische FSB heeft men in Wit-Rusland de naam KGB gewoon behouden. De KGB is de steunpilaar van president Aleksandr Loekasjenko. Generaal-majoor Stsjapan Soecharenka werd in 2005 tot voorzitter van de KGB benoemd, voorheen was hij vicevoorzitter. Feliks Dzerzjinski, oprichter en eerste chef van de Tsjeka, werd geboren uit Poolse ouders op wat nu Wit-Russisch grondgebied is. In Wit-Rusland wordt hij beschouwd als een nationale held. Zie ook KGB (Sovjet-Unie)
Agência de Segurança do Estado da República de Bielorrússia

A Agência da Segurança do Estado da República de Bielorrússia ou Comitê de Segurança do Estado da República da Bielorrússia (bielorrusso: Камітэт Дзяржаўнай Бяспекі Рэспублікі Беларусь - КДБ, russo: Комитет Государственной Безопасности - КГБ, translit.: Komitet Gosudarstvennoy Bezopasnosti - KGB) é Agência de Segurança e Inteligência da Bielorrússia. É a única agência de inteligência que manteve o nome KGB do russo após a dissolução da União Soviética. É a organização que sucedeu a KGB da União Soviética. Um departamento da agência ocupa-se de contra-espionagem militar. O General principal Yuri Jadobin (quem era responsável da segurança do presidente Lukashenko) foi apontado como seu líder em julho de 2007. A KGB é controlado formalmente pelo presidente, Alexander Lukashenko. Referências Ligações externas «Página oficial»
KGB (Belarus)

Republiken Belarus statssäkerhetskommitté (belarusiska: Камітэ́т дзяржа́ўнай бяспе́кі, КДБ, translit. Kamitét dzjarzháŭnaj bjaspjéki, KDB), i Sverige och Finland mest känd som KGB efter den ryska förkortningen КГБ (Комите́т госуда́рственной безопа́сности, translit. Komitét gosudárstvennoj bezopásnosti), är underrättelsetjänsten i Belarus. Det är den enda underrättelsetjänst, jämte den i Transnistrien och den i Sydossetien, som har behållit namnet KGB efter Sovjetunionens fall. Belarusiska KGB är det sovjetiska KGB:s efterträdare i Belarus. Felix Dzerzjinskij, som grundade tjekan (den ursprungliga bolsjevikiska underrättelsetjänsten), föddes i nuvarande Belarus. KGB kontrolleras formellt av Belarus’ president Aleksandr Lukasjenko. Externa länkar Officiell webbplats (engelska) Officiell webbplats (ryska) Officiell webbplats (belarusiska)
Гродненська тютюнова фабрика

Гродненська тютюнова фабрика «Неман», АТ (біл. ААТ «Гродзенская тытунёвая фабрыка "Нёман"» ; рос. ОАО «Гродненская табачная фабрика "Нёман"») — найбільший виробник цигарок у Білорусі, розташований у Гродно. Його частка на білоруському ринку тютюнових виробів оцінюється в 72 %, а частка виробництва — у 80 %. Історія Тютюнова фабрика була заснована в Гродно в 1861 році купцями Лейбою Шерешевським та Абрамом Гордоном. Фабрика стала однією з найбільших у Російській імперії; вона продовжувала виробництво в Польщі та в Радянському Союзі. У 2007 році підприємство було реорганізовано в акціонерне товариство, але воно продовжує перебувати у державній власності. У 1990-х — на початку 2000-х фабрика виробляла дешеві цигарки. Еволюція споживчих потреб і зростання зарплат у 2000-х роках змусили фабрику придбати обладнання та розпочати виробництво сигарет середнього класу. Виробництво У 2016 році фабрика випустила 24,4 млрд сигарет, маючи 914,3 млн BYN (близько 455 млн USD) виручки та 100,1 млн BYN (50 млн USD) чистого прибутку. Завод випускає як власні торгові марки (FEST, NZ, Мінськ, Портал, VIP, Magnat та інші), так і ліцензійне виробництво для British American Tobacco (Kent, Pall Mall, Lucky Strike, Vogue, Capri, Alliance, Viceroy). У 2016 році 83,2 % випущених сигарет було реалізовано на внутрішньому ринку, 16,8 % експортовано. Станом на 2016 рік більша частина обладнання фабрики — виробництва Німеччини та Італії, а також кілька виробничих машин виробництва Болгарії, Великої Британії та Росії. Виробнича потужність при двозмінному режимі роботи обладнання — 21,66 млрд цигарок на рік. У 2016 році на підприємстві працювало 1007 співробітників. 9 серпня 2021 року США додали «Білоруськалій» в список спеціально позначених громадян і заблокованих осіб. У вересні 2021 року British American Tobacco призупинила співпрацю з Гродненської тютюновою фабрикою. У 2022 році завод потрапив до санкційних списків Канади, Європейського Союзу та Швейцарії. Примітки Посилання Офіційний сайт [Архівовано 18 травня 2021 у Wayback Machine.]
Parc Nacional de Białowieża (Belarús)

El Parc Nacional de Białowieża (en belarús: Нацыянальны парк Белавежская пушча, en rus: Национальный парк "Беловежская пуща") fou creat a partir d'un antic domini reial i de caça imperial, i va esdevenir parc nacional el 1932 sota el nom polonès: Parc Narodowy w Białowieży. De fet, el lloc està dividit en dos, des del 1945, per la frontera entre els dos països. A Polònia, el parc va mantenir el seu estat (Bialowieski Park Narodowy). A Belarús, en temps de la Unió Soviètica, funcionava com a reserva de caça. L'estat de parc nacional es va restaurar el 1991. Té una superfície total d'unes 150.000 hectàrees i és un espai protegit de categoria II, segons la Unió Internacional per a la Conservació de la Natura. La part belarussa va ser declarada Patrimoni de la Humanitat el 1992, dins la denominació de Bosc de Białowieża. Descripció La superfície del parc està formada en la seva gran majoria per boscos qualificats com a Reserva Mundial de la Biosfera i on es troba el bosc de Białowieża. Conté una gran varietat de fauna i flora, amb prop de 200 espècies d'aus i 62 espècies de mamífers; gràcies als anys que fa que està sota protecció oficial, moltes espècies vegetals han sobreviscut mentre que en altres parts del món s'han extingit. Flora Hi ha prop de 3 000 espècies de plantes referenciades al bosc. S'hi han referenciat també 1.500 espècies de fongs, 200 espècies de molses, gairebé 250 espècies de líquens i nombroses algues. També conté una gran varietat d'espècies d'arbres com l'avet roig, el pi roig, el roure, el vern, l'àlber i el bedoll d'entre les més nombroses. Fauna S'enumeren al voltant de 11.559 espècies diferents dins del parc, entre d'altres, molts invertebrats. Es troben cérvols, ants i senglars i, alguns animals més rars com llops, linxs i castors. També al parc hi ha una població de bisons europeus, la major del món d'aquests mamífers terrestres. Hi ha moltes aus, prop de 300 espècies referenciades, incloent 7 espècies de mussols. També s'hi troben 7 espècies de rèptils, 23 espècies de peixos i 17 espècies d'amfibis aproximadament. Referències
Belovezhskaya Pushcha National Park

Belovezhskaya Pushcha National Park (Russian: Национальный парк «Беловежская пуща», Belarusian: Нацыянальны парк Белавежская пушча) is a national park within parts of the Brest Region (Kamyanyets District and Pruzhany District) and Grodno Region (Svislach District) in Belarus adjacent to the Polish border. Since 1992, it has been a preserved part of the UNESCO World Heritage Site Białowieża Forest, the last primeval forest fragment of the European woodlands that once stretched across the European Plain. Geography The Belovezhskaya Pushcha Biosphere Reserve spans an area of 216,200 ha (2,162 km2; 835 sq mi) (2015), subdivided into transition, buffer, and core zones. The national park occupies 150,069 ha (1,500.69 km2; 579.42 sq mi) (2015). It is located 70 km (43 mi) north of Brest. The nature reserves and the national parks cover 2.7% of the Brest Region territory and 2.6% of the Grodno Region. Wildlife The park is home to a large population of European bison, the continent's heaviest land animals. It has been designated an Important Bird Area (IBA) by BirdLife International because it supports significant populations of black and white storks, Eurasian eagle-owls, European honey-buzzards, and lesser spotted and greater spotted eagles. History Most of the Białowieża Forest was declared a national park on August 11, 1932 during the Second Polish Republic. After World War II the forest was divided in accordance with the Polish–Soviet border agreement of August 1945 between the People's Republic of Poland and the Byelorussian SSR of the Soviet Union. Poland reopened the Białowieża National Park in 1947. In 1957, the Belarusian part received a new status – “The State Reserve-Hunting Farm” (Russian: Государственное заповедно-охотничье хозяйство), intended for recreation of the top leaders of the Soviet state and their guests from friendly countries. In 1991, the forest acquired its current status as a state national park. In 2009 the Belovezhskaya Pushcha National Park celebrated the 600th anniversary of its reserve status. Access The park's headquarters are in Kamieniuki. All of the hotels and cafes were rebuilt and new ones were added to the park. The Eco Education Center, which houses the Museum of Nature, was built. Approximately 300,000 people visit the park annually. The border between the two countries runs through the forest with the Białowieża National Park on the Polish side of the border. Since May 2015 there has been a visa-free regime within the forest for hikers and cyclists at the Pierarova-Białowieża border crossing. References External links Belovezhskaya Pushcha dedicated conservation/environmental website Belovezhskaya Pushcha National Park on the official website of Belarus Archived 2020-04-02 at the Wayback Machine Belovezhskaya Pushcha National Park official reserve site
Parque nacional Belovézhskaya Pushcha

El Parque nacional Belovézhskaya Pushcha​ (en bielorruso: Нацыянальны парк Белавежская пушча) es un parque nacional de Bielorrusia compartido entre partes de las regiones de Brest (distritos Kámieniets y Pružana) y Grodno (distrito de Svislach) adyacentes a la frontera con Polonia. Es una parte conservada del Bosque de Białowieża, tanto en Bielorrusia como en Polonia, el último fragmento de bosque primigenio de los bosques de Europa, que una vez se extendieron por la gran llanura europea. Es el hogar de una gran población del bisonte europeo que son los animales terrestres más pesados del continente. La frontera entre los dos países se desarrolla a través del bosque, estando el parque nacional de Białowieża del lado polaco de la frontera. Dentro del bosque desde mayo de 2015, existe un régimen de exención de visado para los excursionistas y ciclistas en la frontera cruzando Pierarova-Białowieża. Véase también Geografía de Bielorrusia Geografía de Europa Referencias