NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Руба

Руба (бел. Руба; рус. Руба) насељено је место са административним статусом варошице (городской посёлок) на крајњем североистоку Републике Белорусије. Иако административно припада Витепском рејону Витепске области под директном је управом града Витепска. Према процени из 2014. у насељу је живело око 7.500 становника. Географија Варошица је смештена на обали Западне Двине на месту најопаснијих брзака на овој реци, на око 15 км источно од Витепска, у зони простране Сурашке низије. Историја Насеље је основано почетком XIX века као село у границама Витепског округа и важан центар пољопривредног добра које је обухватало и 4 суседна села. На овом подручју се дуж обе обале реке на површини појављују знатније наслаге доломита са вискоим садржајем кречњака, који је постао важна сировина у привредном развоју места. Према подацима из 1909. у тада селу Руба живео је свега 31 житељ. Године 1931. у насељу је основана фабрика за прераду кречњака и доломита која је довела до привредног препорода места, а изграђена је и железница до Витепска у дужини од 22 км. Садашњи административни статус насеље има од 1970. године. Становништво Према процени, у насељу је 2014. живело око 7.500 становника. Напомена: према процени националне статистичке службе Белорусије. Види још Витепски рејон Витепска област Сурашка низија Референце Литература Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя. Т.2, кн.2. Гомельская вобласць/С. В. Марцэлеў; Рэдкалегія: Г. П. Пашкоў (галоўны рэдактар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2005. 520с.: іл. Тыраж 4000 экз. ISBN 978-985-11-0330-6. ISBN 978-985-11-0302-3 Спољашње везе Службена веб страница припадајућег рејона Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (19. новембар 2012) Положај насеља на мапи припадајућег рејона Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (27. јул 2011) Подаци о насељу на сајту Градског већа Витепска Списак насељених места у Републици Белорусији
Budslaw

Budslaw or Budslau is an agrotown in Myadzyel District, Minsk Region, Belarus. It is located 150 kilometres (93 mi) north of the capital Minsk. The main landmark is the Catholic Minor Basilica of the Assumption of the Blessed Virgin Mary consecrated in 1643. The church is known for the icon of Our Lady of Budslau. The annual celebration in honor of the icon (Budslaw Fest), which takes place on July 2, was added to the UNESCO Intangible Cultural Heritage List in 2018. History Budsław was founded in 1504 and granted to the Bernardines from Vilnius by King Alexander Jagiellon. The Bernardines first erected a chapel, then a wooden church in 1589, and then a brick church in 1643–1645. Town rights were confirmed by King Augustus II the Strong. It was administratively located in the Oszmiana County in the Vilnius Voivodeship of the Polish–Lithuanian Commonwealth. Following the Second Partition of Poland (1793), it was annexed by the Russian Empire, within which it belonged to the Vilna Governorate. In the interbellum, it was part of reborn Poland, within which it was located in the Wilno Voivodeship. According to the 1921 Polish census, the population was 88.2% Polish, 7.2% Belarusian, and 4.6% Jewish. Following the invasion of Poland at the start of World War II in September 1939, the village was first occupied by the Soviet Union until 1941, then by Germany until 1944. The Germans subjected all Jews over the age of 12 to forced labour, and carried out three massacres of Jews, and some Poles and Belarusians. In 1944 it was re-occupied by the Soviet Union, which annexed it from Poland in 1945. Notable residents Vincent Žuk-Hryškievič (1903–1989), Belarusian emigre politician, President of the Rada of the Belarusian Democratic Republic (1970-1982) Notes References External links The National Sanctuary of the Mother of God in Budslau
Будслав

Будслав — агромістечко в Білорусі, у Мядельському районі Мінської області, на річці Сервач. Центр Будславської сільської ради. Розташоване за 18 км на північ від Довгинова, за 16 км на північний схід від Кривичів, за 26 км на північний схід від Княгинина, за 12 км від автошляху Р29, за 6 км на схід від залізничної станції Будслав. Назва Назва (біл. Буда, Буцлаў, Будцлаў) походить від слов'янського прізвиська Будслав в сенсі майстер — будівничий. Історія Перша згадка про Будслав датується 1504 роком коли великий князь литовський Олександр подарував цю оселю Бернардинам з Вільна. У 1589 році вони будують дерев'яний, а згодом (1783) мурований костел і дві каплиці. Від 1782 року — містечко. Від 1793 року, після Другого поділу Речі Посполитої, загарбаний Російською імперією, у складі Віленського повіту. Від 1848, у приватному володінні І. Оскерка І. Від 1885 року центр волості. Функціонували костел, синагога, парафіяльна школа. Вважається, поява в 1907 році залізниці (гілка Полоцьк-Молодечне) прислужилася розвиткові містечка. Залізнична станція з відповідною назвою на відстані 2 км допіру є осібним населеним пунктом з ідентичною назвою Будслав. Під час Першої світової війни у містечку дислокувався штаб 2 Російського війська Західного фронту, що координував головні дії битви над озером Нароч. Від 1917 до 1919 діяла Будславська білоруська гімназія. Від 1921 року центр ґміни Вілейського повіту Віленського воєводства. Від 1939 року у складі БССР. Від 1940 центр сільради Кривицького, а від 1962 року — Мядельського району. Від 1990 щороку відбуваються прощі до образу Матері Божої Будславської. Населення 1859 — 485 мешканців, 68 дворів. 1868 — 259 мешканців, 48 дворів. 1885 — 327 мешканців, 50 дворів. 1970 — 859 мешканців, 318 дворів. 1996 — 721 мешканців, 300 дворів. 1997 — 718 мешканців, 302 дворів. Інфраструктура Нині у Будславі є лісництво, початкова школа, Дім культури, комбінат побутового обслуговування і відділення зв'язку. Туристичні атракції У Будславі зберігається образ Будславської Богородиці, один із найшанованіших в католицтві Білорусі. Пам'ятки культури Водяний млин (1930-і). Костел Вознесення Пресвятої Діви Марії (1767—1783). Образ Пресвятої Діви Марії. Вівтар (XVII століття). Каплиця (XIX століття). Плебанія (XIX століття). Палацо-парковий ансамбль Оскерків (XVIII—XX століття). Втрачена спадщина Палац Оскерків (XVIII століття). Відомі уродженці Юхим Глинський (1853—1898) — білоруський співак, органіст і композитор Вінцент Жук-Гришкевич (1903—1989) — голова Ради Білоруської Народної Республіки Меделко Павліна Вінсентівна (1893—1974) — білоруська артистка, педагог, мемуаристка Посилання Світлини Будслава [Архівовано 6 листопада 2011 у Wayback Machine.] Национальный санктуарий Божьей Матери в Будславе (біл.) (рос.) (англ.) (пол.) (нім.) Галина Абакунчик. Будславу 500 літ [Архівовано 4 квітня 2016 у Wayback Machine.] (біл.) Погода у Будславі [Архівовано 11 березня 2016 у Wayback Machine.] Алесь Высоцкі, Паўлінка з Будслава: успамінае сваячка [Архівовано 10 червня 2015 у Wayback Machine.] (біл.) // «Рэгіянальная газета» Примітки
Глуск

Глуск (на беларуски: Глуск) е селище от градски тип (от 1938 г.), административен център на Глуски район, Могильовска област, Беларус. Населението му през 2017 година е 7152 души. География Разположение Глуск е разположено на брега на река Птич. Намира се на 165 километра от Минск, на 168 километра от Могильов и на 205 километра от Гомел. Климат Климатът в Глуск е умереноконтинентален. Средните годишни валежи са около 700 mm. През лятото е топло, но не горещо. Средната дневна температура през юли е +18,5 °C. Зимата е мека, с чести затопляния, средната температура през януари е -4.5 °C. През последните години е налице ясна тенденция към повишаване на температурата през зимата. Население Бележки
Hlusk

Hlusk (Belarusian: Глуск; Russian: Глуск, romanized: Glusk; Polish: Hłusk; Yiddish: האלוסק, romanized: Halusk) is an urban-type settlement in Mogilev Region, Belarus. It serves as the administrative center of Hlusk District, and is home to nearly half of its district's residents. As of 2024, it has a population of 6,983. History The earliest written records of Hlusk date back to the 15th century. In March 1655, during the Russo-Polish War, the village was destroyed by the Cossacks, and thus released by the Polish-Lithuanian Commonwealth from paying taxes for the following ten years. There was an active Jewish community there, where Rabbi Avraham Yitzchak Halevi Zimmerman and later Rabbi Baruch Ber Leibowitz served as rabbi (Rabbi Leibowitz later moved to Lithuania). During the Second Partition of Poland, Hlusk became part of the Russian Empire. World War II Hlusk was captured by the Germans in World War II on June 28, 1941, and with such a small population, they didn't put up much of a fight. On December 2, 1941, the Germans massacred much of the Hlusk population, an impact of which the people of the small town still feel today. The Soviet Union finally liberated Hlusk on June 27, 1944. Notable people Boruch Ber Leibowitz (1862–1939), rabbi Yanka Bobryk (1905–1942). Belarusian poet. Published since 1924. He published a collection of poems, "Punsovae Ranne." He is also the author of the poem "Galina," about the life of the rural intelligentsia. He also published short stories and essays. Vyacheslav Zakharinsky (1950–2016). Belarusian painter. Participated in art exhibitions since 1974. His early works are characterized by lyricism and poetic quality. His works from 1986–1996 are characterized by a complex combination of realistic and formally abstract forms, as well as conceptuality. Valery Ivanov (1948–2020). Belarusian composer and teacher. He began his composition career with lyric songs. His most famous works include the cycle of ballad songs, "Budzce abavyazku vernyya" (I Will Always Be True) and songs based on the poems of Belarusian poets. He wrote music for orchestras, theatre, radio and cinema. [1] Gallery References
Hlusk

Hlusk o Glusk (bielorruso y ruso: Глуск; polaco: Hłusk; yidis: האלוסק Halusk) es un asentamiento de tipo urbano de Bielorrusia, capital del distrito homónimo en la provincia de Maguilov. En 2026 tenía una población de 6823 habitantes.​ Se ubica unos 40 km al suroeste de Babruisk, sobre la carretera R55 que lleva a Salihorsk. Junto al casco urbano fluye el río Ptsich.​ Historia A finales de la Edad Media, el topónimo "Hlusk" hacía referencia a la actual aldea de Haradok, que era la sede del feudo que abarcaba el actual asentamiento y sus alrededores. Un problema en la partición de la herencia hizo que se crease en 1520 aquí una jurisdicción separada, conocida inicialmente como "Hlusk-Dubrovitski" (Глуск-Дубровіцкі). En 1525, Segismundo I Jagellón el Viejo otorgó a la nueva localidad el privilegio de organizar ferias. El asentamiento formó parte del powiat de Navahrúdak y perteneció a lo largo del tiempo a diversas familias nobles, que lo desarrollaron como una localidad fortificada. Este primer asentamiento fortificado fue destruido por los cosacos en la guerra de 1654-1667, por lo que se reconstruyó mediante una exención de impuestos de diez años. En 1667 se fundó aquí un monasterio de la Orden del Císter, que favoreció la reconstrucción de la localidad.​​ En la partición de 1793 pasó a formar parte del Imperio ruso, que integró la zona en el uyezd de Babruisk de la gobernación de Minsk. En esta época perdió su carácter de fortificación y se desarrolló como núcleo comercial, por lo que llegó a superar los cinco mil habitantes al finalizar el siglo XIX. La RSS de Bielorrusia le dio el estatus de capital distrital en 1924 y el de asentamiento de tipo urbano en 1938.​​ Referencias
Hlousk

Hlousk (en biélorusse : Глуск ; en lacinka : Hłusk) ou Glousk (en russe : Глуск ; en polonais : Hłusk) est une commune urbaine de la voblast de Mahiliow ou oblast de Moguilev, en Biélorussie, et le centre administratif du raïon de Hlousk. Sa population s'élevait à 7 152 habitants en 2017. Géographie Hlousk est arrosée par la rivière Ptytch, un affluent de la Pripiat et se trouve à 43 km au sud-ouest de Babrouïsk, à 136 km au sud-est de Minsk et à 156 km au sud-ouest de Moguilev. Histoire La première mention écrite du village de Hlousk remonte à la seconde moitié du XVe siècle. En 1525, le grand-duc Sigismond lui accorda le privilège de tenir une foire. Après la réforme administrative de 1565-1566, Hlousk fut rattaché au powiat de Nowogródek, dans la voïvodie de Nowogródek. En 1667, des moines bernardins construisirent une église et un monastère. Pendant tout le XVIIIe siècle, Hlousk fut une possession des Radziwill. Presque tous les bâtiments furent détruits par un grand incendie en 1775. La deuxième partition de la Pologne fit passer la localité, en 1793, sous la souveraineté de l'Empire russe. À la fin de la Première Guerre mondiale, Hlousk fut occupé par l'armée allemande de février à décembre 1918. Le 1er janvier 1919, conformément à une décision du Parti communiste (bolchevik) de Biélorussie, Hlousk fut rattachée à la République socialiste soviétique de Biélorussie, mais le 16 janvier, le gouvernement soviétique de Moscou décida qu'elle serait rattachée à la République socialiste fédérative soviétique de Russie, avec d'autres régions ethniquement biélorusses. En 1924, elle retourna cependant à la RSS de Biélorussie, devenant le centre d'un raïon. Le 17 septembre 1938, le village fut élevé au statut de commune urbaine. Pendant la Seconde Guerre mondiale, Hlousk fut occupée par l'Allemagne nazie du 28 juin 1941 au 27 juin 1944. En 1962, Hlousk perdit sa fonction de centre administratif de raïon, qu'elle retrouva en 1966. Population Recensements (*) ou estimations de la population : Notes et références Liens externes (ru) Cartes topographiques Portail de la Biélorussie
Hłusk

Hłusk (biał. Глуск, Hłusk; ros. Глуск, Głusk) – osiedle typu miejskiego na Białorusi, w obwodzie mohylewskim, siedziba rejonu hłuskiego. Położone nad rzeką Ptycz, 170 km południowy zachód od Mohylewa, 33 km od stacji kolejowej Ratmirowicze na linii Bobrujsk – Oktiabrski. Węzeł drogowy szlaków biegnących w kierunku Bobrujska, Starych Doroh, Oktiabrskiego, Lubani. Liczy 7 400 mieszkańców (2010). Historia Wzmiankowane w dokumentach pisanych z drugiej połowy XV wiek]u jako Stary Hłusk (później Hłusk Spalony). W 1525 roku król Zygmunt Stary nadał miastu przywilej targowy. Właścicielem osady był Jan Holszański. Współczesny Hłusk powstał w XVI wieku na terytorium wcześniejszej osady Hłusk-Dubrowicki, gdzie na prawym brzegu rzeki Ptycz zbudowano bastionowy zamek obronny. Miasteczko było początkowo własnością Połubickich, a potem Czartoryskich i od 1690 roku Radziwiłłów. W 1616 roku podczas wyprawy na Smoleńsk obawiający się grabieży mieszczanie zaatakowali przechodzących żołnierzy rotmistrza Sienkiewicza, za co po skończonej wojnie został wytoczony proces, w wyniku którego właściciele miasta musieli zapłacić odszkodowanie. W 1667 roku z fundacji Aleksandra Połubińskiego bernardyni założyli tu klasztor i wybudowali kościół. Wielki pożar w 1775 roku strawił miasto prawie całkowicie, w związku z czym Sejm w Warszawie zwolnił miasto od wszelkich podatków na 10 lat. Miasto magnackie położone było w końcu XVIII wieku w hrabstwie głuskim w powiecie nowogródzkim województwa nowogródzkiego. Po II rozbiorze Polski w 1793 roku Hłusk wszedł w skład ujezdu bobrujskiego Imperium Rosyjskiego. Po powstaniu listopadowym, skasowano klasztor bernardynów. W roku 1897 w miasteczku było 500 domów, 5328 mieszkańców, 2 cerkwie, kościół i 5 synagog. Podczas okupacji hitlerowskiej, w sierpniu 1941 roku Niemcy utworzyli getto dla żydowskich mieszkańców. Przebywało w nim około 1000 osób. W grudniu 1941 roku Niemcy zlikwidowali getto, a Żydów zamordowali. W 1944 roku wysadzono w powietrze barokowy kościół i klasztor bernardynów. Zabytki pozostałości ziemnych umocnień z przełomu XVI i XVII wieku. Zobacz też gmina Hłusk Przypisy Linki zewnętrzne Hłusk, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. III: Haag – Kępy, Warszawa 1882, s. 78 . Archiwalne widoki miejscowości w bibliotece Polona
Глуск

Глуск (рус; бел. Глуск) је насељено место са административним статусом варошице (городской посёлок) у централном делу Републике Белорусије. Административно припада Глуском рејону Могиљовске области. Географски положај Глуск лежи на обалама реке Птич (притоке Припјата) на око 165 км југоисточно од главног града земље Минска, те на 168 км југозападно од административног центра рејона Могиљова и око 205 км северозападно од Гомеља. Историја Као година оснивања Глуска узима се 1360. Први владар био је кнез Иван Гољшански. Од 1565/66 био је део Новгородског повјата. Према неким подацима из 1571. насеље Глуск је имало 124 куће и 12 занатских радњи. У периоду од XVI до XVIII века на узвишењу дуж десне обале реке налазило се утврђење. Монаси бернардинци су 1667. у насељу подигли самостан и жупни двор. Обе грађевине су уништене у великом пожару који је захватио насеље 1775. године. У састав Руске Империје Глуска грофовија улази 1793. након распада Пољске државе. Године 1924. постаје центар Глуског рејона, а статус варошице има од 1938. године. Демографија Према подацима пописа становништва из 2009. у вароши је живело 7.480 становника. Види још Могиљовска област Глуски рејон Референце Спољашње везе Профил на сајту Могиљовске области Градски инфо портал Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (18. март 2013) Историја Глуска Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (29. јануар 2009)
Hlusk

Hlusk (vitryska: Глуск) är en köping i Vitryssland. Den ligger i voblasten Mahiljoŭs voblast, i den centrala delen av landet, 130 km sydost om huvudstaden Horad Mіnsk. Hlusk ligger 144 meter över havet och antalet invånare är 7 233. Natur och klimat Terrängen runt Hlusk är mycket platt. Runt Hlusk är det glesbefolkat, med 15 invånare per kvadratkilometer.. Det finns inga andra samhällen i närheten. I omgivningarna runt Hlusk växer i huvudsak blandskog. Se även Stadsliknande samhällen i Mahilioŭ voblasć Vitrysslands stadsliknande samhällen Referenser Kommentarer Källor
Глуськ (Білорусь)

Глуськ (біл. Глуск) — селище міського типу в Могильовській області Білорусі. Адміністративний центр Глуського району. Населення селища становить 7,8 тис. осіб (2006). Див. також Глуський замок Джерела Hłusk // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1882. — Т. III. — S. 78. (пол.) — S. 78—79.
Synagoge (Astryna)

Die Synagoge in Astryna (belarussisch Астрына), einer Kleinstadt in der Hrodsenskaja Woblasz im Norden von Belarus, wurde 1898 errichtet. Die Synagoge wurde nach dem Zweiten Weltkrieg zweckentfremdet. Heute steht das Gebäude leer und verfällt. In Astryna war vor 1941 der Anteil der jüdischen Bevölkerung sehr hoch. Der überwiegende Teil der jüdischen Bevölkerung wurde von den deutschen Besatzern während des Holocausts ermordet. Siehe auch Große Synagoge (Astryna) Liste von Synagogen in Belarus Liste der Ghettos in der Zeit des Nationalsozialismus Weblinks The Center for Jewish Art (mit vielen Fotos) Beschreibung der Synagoge bei Virtuelles Schtetl (polnisch)
Große Synagoge (Astryna)

Die Große Synagoge in Astryna (belarussisch Астрына), einer Kleinstadt in der Hrodsenskaja Woblasz im Norden von Belarus, wurde im 19. Jahrhundert errichtet. Die Synagoge wurde nach dem Zweiten Weltkrieg zweckentfremdet. In Astryna war vor 1941 der Anteil der jüdischen Bevölkerung sehr hoch. Der überwiegende Teil der jüdischen Bevölkerung wurde von den deutschen Besatzern während des Holocausts ermordet. Siehe auch Synagoge (Astryna) Liste der Ghettos in der Zeit des Nationalsozialismus Weblinks The Center for Jewish Art (mit vielen Fotos) Beschreibung der Synagoge bei Virtuelles Schtetl (polnisch)
Kościół Ducha Świętego w Mińsku

Kościół Ducha Świętego (biał. Касцёл Святога Духа) – kościół katolicki w Mińsku znajdujący się przy przejeździe Haładzieda 156. Historia Zgodę na budowę kościoła otrzymano jesienią 2011 r. 19 maja 2012 roku arcybiskup mińsko-mohylewski Tadeusz Kondrusiewicz poświęcił krzyż i miejsce pod budowę świątyni. 26 września 2014 r. umieszczono krzyż na wieży kościoła. 9 stycznia 2021 r. arcybiskup Tadeusz Kondrusiewicz dokonał uroczystej konsekracji świątyni. Przypisy Linki zewnętrzne Strona internetowa catholic.by
Kościół św. Augustyna w Różance

Kościół świętego Augustyna – rzymskokatolicki kościół parafialny należący do parafii pod tym samym wezwaniem (dekanat Włodawa diecezji siedleckiej). Świątynia została wzniesiona w latach 1908–1913, dzięki staraniom i funduszom państwa Augusta i Róży Zamoyskich, właścicieli Różanki. Swój wkład mieli również okoliczni chłopi. Projekt został sporządzony przez warszawskiego architekta Ksawerego Dionizego de Makowo-Makowskiego. Na początku to on sprawował nadzór nad budową, potem zastąpił go Zygmunt Zdański, architekt gubernialny z Siedlec. Od 1910 trwała przerwa w pracach budowlanych, ponieważ zmodyfikowano projekt Makowskiego bez konsultacji z nim. Ten zaskarżył Zamoyskiego do sądu. Prace zostały wznowione dopiero w 1912 roku, ale szły one bardzo wolno. Po rezygnacji Makowskiego (według jego planów pociągnięty wzwyż został tylko kawałek muru) kierownictwo nad projektem i pracami budowlanymi przejął Jan Olearski, architekt powiatowy z Radzynia Podlaskiego. Prace wykończeniowe trwały jeszcze do 1915 roku. W czasie I wojny światowej świątynia poważnie ucierpiała od pocisków artyleryjskich i groziła zawaleniem. W 1919 roku została erygowana parafia. Dopiero w 1929 roku został przeprowadzony generalny remont. W tym czasie zostało zbudowane także murowane ogrodzenie. Wyposażanie kościoła trwało aż do II wojny światowej. Otrzymał on wówczas neogotyckie ołtarze, ławy, ambonę, chrzcielnicę itd. Podczas II wojny świątynia nie została uszkodzona. Budowla jest murowana, wzniesiona z cegły i wsparta na cokole wykonanym z piaskowca. Kościół jest trzynawowy w typie hali (czyli wszystkie nawy mają jednakową wysokość), jego prezbiterium jest zwrócone w stronę zachodnią. Jego bryła tworzona jest przez: wysoką, frontową wieżę, niższego od niej o połowę, prostokątnego w rzucie korpusu, jeszcze niższego i węższego kwadratowego prezbiterium o trójbocznym zamknięciu oraz dobudowanych do jego boków niewielkich budyneczków zakrystii (od strony południowej) i skarbczyka (od strony północnej). Wyposażenie świątyni prawie w całości reprezentuje styl neogotycki. W ołtarzu głównym są umieszczone późnobarokowe rzeźby Świętych Apostołów Piotra i Pawła (z około połowy XVIII wieku) oraz kopia obrazu Matki Boskiej Kodeńskiej. Do starszego wyposażenia należy także jeszcze m.in. rokokowy prospekt organowy (z około połowy XVIII wieku) przywieziony po II wojnie światowej z Dolnego Śląska oraz obraz Matki Boskiej z Dzieciątkiem, w typie Śnieżnej, w promienistej glorii adorowanej przez Orła Polskiego (namalowany około połowy XVIII wieku), płaskorzeźbiony i ryty na desce, charakteryzujący się polichromowanymi twarzami, umieszczony w ramie regencyjno-rokokowej, zwieńczonej zamkniętą koroną. Przypisy
Szydłowicze (rejon wołkowyski)

Szydłowicze (biał. Шылавічы; ros. Шиловичи) – agromiasteczko na Białorusi, w obwodzie grodzieńskim, w rejonie wołkowyskim, w sielsowiecie Szydłowicze. W urzędowych źródłach międzywojennych spotykana jest także nazwa Szydłowice. Znajduje się tu rzymskokatolicka parafia Trójcy Przenajświętszej w Szydłowiczach. W XIX w. wieś i folwark. Były wówczas siedzibą gminy. W dwudziestoleciu międzywojennym leżały w Polsce, w województwie białostockim, w powiecie wołkowyskim, początkowo w gminie Mścibów. 30 grudnia 1922 utworzono gminę Szydłowicze z siedzibą zarządu gminnego w Szydłowiczach. Zobacz też Bitwa pod Szydłowiczami Przypisy Bibliografia Szydłowicze (3, 4), pow. wołkowyski, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XII: Szlurpkiszki – Warłynka, Warszawa 1892, s. 100 . Szydłowicze na mapie WIG Дзяржаўнага цэнтра картографа-геадэзічных матэрыялаў і даных Рэспублікі Беларусь. [dostęp 2020-02-27]. (ros.).