NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Nyeharelaye

Nyeharelaye or Negoreloe (Belarusian: Негарэлае, romanized: Nieharelaje; Russian: Негорелое, romanized: Negoreloye; Polish: Niehorele) is an agrotown in Dzyarzhynsk District, Minsk Region, Belarus. Until 2009, it had the status of urban-type settlement. Geography It is located on the river Peretut, 10 kilometres (6.2 mi) southwest of Dzyarzhynsk and 48 kilometres (30 mi) from Minsk. History Known from the 16th century as a post station on the Minsk-Navahrudak route, when it was part of the Polish–Lithuanian Commonwealth. The settlement was part of the estates of the powerful Radziwiłł magnate family. In the Second Partition of Poland, in 1793, it was annexed by the Russian Empire. In the early 19th century the village passed to the Abłamowicz family and in 1879 to renown Polish numismatist Emeryk Hutten-Czapski. From 1871 it has a railway station, which in 1921-1939 was a Soviet border station on the border with Poland. During World War II, the settlement was under German occupation from 1941 to 1944. Economics There is a hive manufacturing factory as well as a private furniture manufacture. References
Niehorele

Niehorele (biał. Негарэлае) – agromiasteczko na Białorusi, w obwodzie mińskim, w rejonie dzierżyńskim, w sielsowiecie Niehorele, którego władz wbrew nazwie nie jest siedzibą; ok. 1,0 tys. mieszkańców (2010). Znajduje się tu stacja kolejowa Niehorele na linii kolejowej Moskwa – Mińsk – Brześć – Warszawa – Berlin. Wieś magnacka hrabstwa kojdanowskiego położona była w końcu XVIII wieku w powiecie mińskim województwa mińskiego. Linki zewnętrzne Niehorełe, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. VII: Netrebka – Perepiat, Warszawa 1886, s. 76 . Przypisy
Негарелаје

Негарелаје (бел. Негарэ́лае; рус. Негоре́лое) урбано је насеље у централном делу Републике Белорусије. Административно је део Дзјаржинског рејона Минске области. Све до 2010. насеље је административно било уређено као рејонска варошица (городской посёлок), али је потом, због опадања броја становника деградирано у статус сеоског насељеног места. Насеље је смештено на 10 км северозападно од града Дзјаржинска, односно 48 км југозападно од главног града земље Минска. Историја Насеље се спомиње током XVI века као поштанска станица на друму који је спајао градове Минск и Навагрудак. Све до 1588. био је део Кајдановске грофовије радзивила. Кроз ансеље је 1871. прошла железница Москва-Брест. Административни статус вароши добија 1938. године. Од 17. децембра 2009. административно је деградиран у ранг села. Демографија Према процени за 2010. у селу је живео 971 становник. Види још Дзјаржински рејон Минска област Референце Спољашње везе Службена презентација Дзјаржинског рејона Списак насељених места Белорусије Детаљнија карта Дзјаржинског рејона
Neharelaje

Neharelaje (belarusiska: Негарэлае) är en agropolis i Belarus. Den ligger i voblasten Minsks voblast, i den centrala delen av landet, 50 km sydväst om huvudstaden Minsk. Neharelaje ligger 181 meter över havet och antalet invånare är 1 000. Natur och klimat Terrängen runt Neharelaje är platt. Närmaste större samhälle är Dziarzjynsk, 9,1 km nordost om Neharelaje. Omgivningarna runt Nehorelaje är en mosaik av jordbruksmark och naturlig växtlighet. Runt Neharelaje är det ganska tätbefolkat, med 52 invånare per kvadratkilometer. Referenser Kommentarer Källor
Негоріле

Негоріле (біл. Негарэ́лае) - агромістечко в Дзержинському районі Мінської області Білорусі на річці Перетуть за 10 км на північний захід від Дзержинська, за 48 км від Мінська. Населення - 1 000 чоловік (за даними на 01 січня 2009 року). Однойменна залізнична станція на лінії Мінськ - Барановичі.
Navayelnya

Navayelnya (Belarusian: Наваельня, romanized: Navajeĺnia; Russian: Новоельня, romanized: Novoyelnya) is an urban-type settlement in Dzyatlava District, Grodno Region, Belarus. As of 2025, it has a population of 2,584. History It was first mentioned in the 16th century as the village of Yelnya in Novogrudok powiat of the Grand Duchy of Lithuania. In the 17th century, a manor was built here (not preserved). In 1733, Count Antoni Tyzenhauz, a political and public figure of the Grand Duchy of Lithuania, one of the most talented financiers of his time, was born here. As a result of the Third Partition of Poland in 1795, Yelnya became part of the Russian Empire, in the Novogrudsky Uyezd. In 1842, the settlement received the status of a town. With the opening of traffic on the Vilno-Luninets railway section in 1884, a railway station was built there. According to the Treaty of Riga (1921), Navayelnya became part of the interwar Polish Republic, where it became part of Slonim powiat of the Nowogródek Voivodeship. In 1939, Navayelnya became part of the Byelorussian Soviet Socialist Republic. During the Great Patriotic War, from June 1941 to July 1944, it was under German occupation. A mass grave was discovered during the construction of a warehouse for a flax export base, and on June 25, 2005, a monument to the victims of the Jewish genocide was erected at this site. In 1945, it received the status of an urban-type settlement and until 1954, it was the center of Dyatlovsky district. From 1962 to 1965, it was part of Novogrudok district. References
Navayelnia

Navayelnia o Novoyelnia (bielorruso: Навае́льня; ruso: Новое́льня; polaco: Nowojelnia) es un asentamiento de tipo urbano de Bielorrusia, perteneciente al raión de Dziátlava de la provincia de Grodno. En 2017 tenía una población de 2678 habitantes.​ Se ubica unos diez kilómetros al este de la capital distrital Dziátlava, junto a la carretera P10 que lleva a Navahrúdak.​ Historia Se conoce la existencia del pueblo en documentos desde el siglo XVI, cuando se llamaba simplemente "Yelnia" y formaba parte del powiat de Navahrúdak en el Gran Ducado de Lituania. En la partición de 1795 pasó a formar parte del Imperio ruso, que lo integró en el uyezd de Navahrúdak. Fue una pequeña localidad rural hasta 1884, cuando comenzó a desarrollarse como poblado ferroviario al abrirse aquí una estación del ferrocarril de Vilna a Lúninets. En 1921 pasó a formar parte de la Segunda República Polaca, hasta que en 1939 se integró en la RSS de Bielorrusia, que en 1945 le dio estatus de asentamiento de tipo urbano.​​ En 1953 se abrió aquí una central hidroeléctrica, que cerró en 1972 por no ser rentable. Luego de sufrir una rotura de presa en 1993 que dejó el embalse casi vacío, en 1999 se decidió comenzar a reconstruir las instalaciones, que volvieron a producir energía desde 2002.​ Referencias
Nowojelnia

Nowojelnia (biał. Наваельня) – osiedle typu miejskiego na Białorusi w obwodzie grodzieńskim w rejonie zdzięcielskim, 3,0 tys. mieszkańców (2010). Znajdują tu się parafialna cerkiew prawosławna pw. Narodzenia Matki Bożej oraz stacja kolejowa Nowojelnia, leżąca na linii Równe – Baranowicze – Lida – Wilno. Historia W I Rzeczyspolitej leżała w granicach województwa nowogródzkiego. W 1795 została przyłączona do Rosji na skutek III rozbioru Polski. 15 kwietnia 1919 roku zgrupowanie Wojska Polskiego pod dowództwem mjr. Leona Zawistowskiego odbiło Nowojelnię z rąk bolszewików. Urodzeni w Nowojelni Antoni Tyzenhauz - podskarbi nadworny litewski, pisarz wielki litewski, koniuszy litewski Przypisy Linki zewnętrzne Nowojelnia w radzima.org Nowojelnia w globustut.by (ros.) Nowojelnia, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. VII: Netrebka – Perepiat, Warszawa 1886, s. 263 . Nowojelnia, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. XV, cz. 2: Januszpol – Wola Justowska, Warszawa 1902, s. 391 .
Новоельня

Новое́льня (бел. Наваельня) — городской посёлок в Дятловском районе Гродненской области Беларуси, при слиянии рек Молчадь и Ятранка, в 13 км к востоку от Дятлово; железнодорожная станция на линии Барановичи-Полесские—Лида. Единственный населённый пункт и административный центр Новоельнянского сельсовета. Численность населения — 2 584 человек (на 1 января 2025 года). История Впервые упомянута в XVI века как деревня Ельня в Новогрудском повете Великого княжества Литовского. В 1733 году здесь родился граф Антоний Тизенгауз — политический и общественный деятель Великого княжества Литовского, один из талантливейших финансистов своего времени. В XVII веке здесь была выстроена усадьба (не сохранилась). В результате третьего раздела Речи Посполитой (1795) Ельня оказалась в составе Российской империи, в Новогрудском уезде. В 1842 поселение получило статус местечка. С открытием движения на участке железной дороги Вильно—Лунинец в 1884 в Новоельне была построена железнодорожная станция. Согласно Рижскому мирному договору (1921) Новоельня оказалась в составе межвоенной Польской Республики, где вошла в состав Слонимского повета Новогрудского воеводства. В 1939 году в составе БССР, с 1945 года — городской посёлок, до 1954 года была центром Дятловского района. В течение 1962—1965 года входила в состав Новогрудского района. В годы Великой Отечественной войны с июня 1941 по июль 1944 года находилась под немецкой оккупацией. Братская могила была обнаружена при строительстве склада льноэкспортной базы, и 25 июня 2005 года на этом месте был установлен памятник жертвам геноцида евреев. Демография Численность населения — 2 584 человек (на 1 января 2025 года). Население — 2738 человек (на начало 2021 года). Экономика Предприятия пищевой промышленности ОАО «Новоельнянский комбинат хлебопродуктов», курорт республиканского значения Новоельня (республиканская туберкулёзная больница). Достопримечательности Церковь Рождества Пресвятой Богородицы (1876—1879) Костёл Святого Сердца Иисуса (1936) Железнодорожная станция 1-я пол. XX века (1923) Памятник, скульптура Мемориальная колонна XVIII—XIX вв. в 300 м к западу от церкви, недалеко от моста через р. Молчадь, построенная Тизенгаузом в своем родовом имении Мендзигура, ныне улица в Новоельне в честь первой европейской конституции 3 мая 1791 года. Координаты: 53°27'10.1"N 25°34'33.0"E Памятник В. И. Ленину Памятник Иоанну Павлу II Братская могила советских воинов и партизан Памятный знак «Станционный колокол» (2023). Установлен в честь 100-летия станции Новоельня на здании железнодорожного вокзала. Галерея См. также Гетто в Новоельне Новоельнянский сельсовет Посёлки городского типа Беларуси Примечания Ссылки Дятловский райисполком Новоельня на Radzima.org
Навајељња

Навајељња (бел. Наваельня; рус. Новоельня) насељено је место са административним статусом варошице (городской посёлок) у јужном делу Републике Белорусије. Административно припада Дзјатлавском рејону Гродњенске области и административни је центар истоимене општине. Према подацима пописа становништва из 2009. у вароши је живело 3.100 становника. Важан је бањски центар у Белорусији. Географија Варошица лежи у источном делу Дзјатлавског рејона, на око 13 км источно од административног центра рејона града Дзјатлаве, на месту ушћа реке Јатрјанке у реку Молчад. Насеље представља железничку станицу на линији између Барановича и Лиде. Историја Насеље се први пут помиње током XVI века као заселак Јељња у оквирима Навагрудског повјата тадашње Велике Кнежевине Литваније. У саставу Руске Империје је од 1795. Кроз насеље 1884. пролази железница која је повезивала Вилњус и Лунинец. Од 1921. до 1939. насеље је део Навагрудског војводства Пољске, а потом прелази у састав Белоруске ССР где постаје општинским центром . Административни статус вароши носи од 1945. и тада постаје административним центром Дзјатлавског рејона (тај статус задржава до 1954). Једно краће време, од 1962. до 1965. био је саставним делом Навагрудског рејона. Демографија Према резултатима пописа из 2009. у вароши је живело 3.100 становника. Види још Дзјатлавски рејон Гродњенска област Референце Спољашње везе Положај насеља на мапи припадајућег рејона Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (27. јул 2011) -{Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя. Т.2, кн.2. Гомельская вобласць/С. В. Марцэлеў; Рэдкалегія: Г. П. Пашкоў (галоўны рэдактар) і інш. — Мн.: БелЭн, 520с.: іл. Тыраж 4000 экз. ISBN 978-985-11-0330-6.}. 2005. ISBN 978-985-11-0302-3. Локална самоуправа Дзјатлавског рејона Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (18. април 2017) Списак насељених места у Републици Белорусији
Ros, Belarus

Ros (Belarusian: Рось; Russian: Россь, romanized: Ross; Polish: Roś; Yiddish: ראָש) is an urban-type settlement in Vawkavysk District, Grodno Region, in western Belarus. It is situated on the Ros River, a left tributary of the Neman. As of 2025, it has a population of 4,319. History Roś was a private town, administratively located in the Wołkowysk County in the Nowogródek Voivodeship of the Polish–Lithuanian Commonwealth. In 1611, hetman Hieronim Chodkiewicz erected the Holy Trinity church. In the interwar period, Roś, as it was known in Polish, was administratively located in the Wołkowysk County in the Białystok Voivodeship of Poland. According to the 1921 census, 83.1% people declared Polish nationality, 15.6% declared Jewish nationality and 1.3% declared Belarusian nationality. During World War II, the town was first occupied by the Soviet Union until 1941, then by Nazi Germany until 1944, and re-occupied by the Soviet Union afterwards. Demographics References
Ros (Bielorrusia)

Ros (bielorruso: Рось; ruso: Россь; polaco: Roś) es un asentamiento de tipo urbano de Bielorrusia perteneciente al raión de Vawkavysk en la provincia de Grodno. La localidad es la capital del vecino consejo rural homónimo sin formar parte del mismo. En 2017, la localidad tenía una población de 4711 habitantes.​ Se conoce la existencia de la localidad desde el siglo XVI, cuando el área era una finca de la casa noble Chodkiewicz conocida como "Padros". En la partición de 1795, el pueblo se incorporó al Imperio ruso, que a partir de 1886 lo desarrolló como un poblado ferroviario de la línea de ferrocarril de Baránavichi a Bialystok. En 1921 se incorporó a la Segunda República Polaca, hasta que en 1939 pasó a pertenecer a la RSS de Bielorrusia. Adoptó estatus de asentamiento de tipo urbano en 1958.​​​​ Se ubica unos 10 km al norte de la capital distrital Vawkavysk, junto a la carretera P44 que lleva a la capital provincial Grodno. Forma una conurbación con el vecino asentamiento de tipo urbano de Krasnasielski.​ Referencias
Roś (miejscowość)

Roś (biał. Рось, Roś; ros. Россь, Rosś) – osiedle typu miejskiego na Białorusi, w obwodzie grodzieńskim, w rejonie wołkowyskim, na północny wschód od Wołkowyska. W 2017 roku liczyło 4711 mieszkańców. Południowo-wschodnią część Rosi stanowi dawniej samodzielna wieś Rybaki. Opis Siedziba parafii prawosławnej pw. Świętej Trójcy i rzymskokatolickiej pw. Przenajświętszej Trójcy oraz sanktuarium Jezusa Frasobliwego. Z miejscowości prowadzi transgraniczna napowietrzna linia elektroenergetyczna 220 kV relacji Roś – Białystok do Polski, obecnie niepracująca. Znajduje tu się stacja kolejowa Roś, położona na linii Mosty – Wołkowysk. Historia Miasto magnackie położone było w końcu XVIII wieku w hrabstwie roskim w powiecie wołkowyskim województwa nowogródzkiego. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego podaje, iż w 1878 r. Roś zamieszkana była przez 794 mieszkańców. Znajdował się w niej kościół parafialny pw. Św. Trójcy z 1611 r. Dobra Roś należały wówczas do hr. Stefana Potockiego. W Rosi znajdować miały się (...) trofea i sprzęty stołu, zdobyte przez Stefana Czarnieckiego w 1656 r. na Karolu Gustawie. W 1889 roku w majątku Roś przyszedł na świat jeden z przyszłych oficerów rezerwy-ofiar zbrodni katyńskiej, kapitan Witold Werbel. W dniach 24-25 lipca 1920 r. wojska polskie stoczyły pod Rosią przegraną bitwę z wojskami sowieckimi. W II RP siedziba wiejskiej gminy Roś. W niepodległej Białorusi w Rosi znajdowała się lotnicza baza wojskowa. W maju 2011 roku rozpoczął się proces jej likwidacji, a stacjonujące tam samoloty zostały przetransportowane do Lidy. Zobacz też Ordynacja Roska Przypisy Linki zewnętrzne Roś w radzima.org
Рос

Рос (бел. Рось; рус. Россь) насељено је место са административним статусом варошице (городской посёлок) у југозападном делу Републике Белорусије. Административно припада Вавкавском рејону Гродњенске области. Према подацима пописа становништва из 2009. у вароши је живело 5.400 становника. Географија Варошица је смештена у северозападном делу Вавкавског рејона и лежи на облама реке Рос (притоке Њемена). Кроз варош пролази железница на линији Масти—Вавкависк. Налази се на око 15 км северно од града Вавкависка, на око 85 км југоисточно од Гродна и око 3 км северно од варошице Краснасељск. Кроз насеље пролази магистрални друм Вавкависк—Гродно. Историја Насеље се у писаним документима први пут помиње 1404. као утврђење из периода Гринвалдске битке. Детаљнији описи датирају са почетка XVI века где се Рос помиње као насеље Навагрудског Војводства тадашње Велике Кнежевине Литваније. Кроз насеље је 1886. прошла железница. Административни статус вароши има од 1958. године. Демографија Према резултатима пописа из 2009. у вароши је живело 5.700 становника. Види још Вавкавски рејон Гродњенска област Рос (притока Њемена) Референце Спољашње везе Положај насеља на мапи припадајућег рејона Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (26. април 2017) Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя. Т.2, кн.2. Гомельская вобласць/С. В. Марцэлеў; Рэдкалегія: Г. П. Пашкоў (галоўны рэдактар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2005. 520с.: іл. Тыраж 4000 экз. ISBN 978-985-11-0330-6. ISBN 978-985-11-0302-3 Знаменитости варошице Рос
Ros (ort)

Ros (vitryska: Рось) är en köping i Vitryssland. Den ligger i voblasten Hrodna voblast, i den västra delen av landet, 220 km väster om huvudstaden Horad Mіnsk. Ros ligger 124 meter över havet och antalet invånare är 4 705. Natur och klimat Terrängen runt Ros är huvudsakligen platt. Ros ligger nere i en dal. Närmaste större samhälle är Horad Vaŭkavysk, 14,6 km söder om Ros. Omgivningarna runt Ros är en mosaik av jordbruksmark och naturlig växtlighet. Runt Ros är det ganska tätbefolkat, med 75 invånare per kvadratkilometer. Se även Stadsliknande samhällen i Hrodna voblasć Vitrysslands stadsliknande samhällen Referenser Kommentarer Källor
Рось (Білорусь)

Рось (біл. Рось) — селище міського типу в Гродненській області Білорусі, в Волковиському районі. Населення селища становить 6,2 тис. осіб (2006). Працюють підприємства з виробництва будівельних матеріалів та харчової промисловості. Історія Селище відоме з XVI століття як містечко Волковиського повіту Новогрудського воєводства Великого Князівства Литовського. Поряд знаходився однойменний маєток Ходкевичей, тому Рось мала другу назву — Підрось. З 1795 року у складі Російської імперії як центр Роської волості Волковиського повіту спочатку в Слонімській, пізніше Литовській, а з 1801 року в Гродненській губернії. Із будівництвом в 1886 році залізниці Рось стає залізничною станцією. У 1921—1939 роках селище перебувало в складі Польщі як центр гміни Волковиського повіту. З 1939 року в БРСР, з 1958 року має статус селища міського типу.
Porazava

Porazava is an urban-type settlement in Svislach District, Grodno Region, in western Belarus. It is located near the town of Svislach. As of 2025, it has a population of 616. History The first church was built in 1460 by Jan Rynwid. It was a royal town of the Polish–Lithuanian Commonwealth, administratively located in the Nowogródek Voivodeship. In the late 19th century, the Christian population was mostly employed in pottery, whereas the Jews mostly lived off trade. In the interwar period it was administratively located in the Wołkowysk County in the Białystok Voivodeship of the Republic of Poland. According to the 1921 census, the population was 84.8% Polish and 14.9% Jewish. The town had a thriving Jewish community and synagogue prior to World War II. During World War II, Porozów was occupied by the Soviet Union from September 1939 to June 1941, and then by Nazi Germany until 15 July 1944 and administered as a part of Bezirk Bialystok. Demographics In 2024, it had a population of 653. Distribution of the population by ethnicity according to the 2009 census: Notable people Ester Rachel Kamińska (1870–1925), actress Notes References External links Porozowo – A tribute to its former Jewish community Sztetl Parafia Radzima.org Porozów
Porazava

Porazava o Porozovo (bielorruso: Поразава; ruso: Порозово; polaco: Porozów; yidis: פּאָרוזעווע Porozeve; lituano: Porozovas) es un asentamiento de tipo urbano de Bielorrusia perteneciente al raión de Svíslach de la provincia de Grodno. La localidad es la capital del vecino consejo rural homónimo sin formar parte del mismo. En 2017, la localidad tenía una población de 900 habitantes.​ Se conoce la existencia de la localidad desde el siglo XV, cuando era una importante localidad de realengo del Gran Ducado de Lituania. En 1506, Alejandro I Jagellón le otorgó el Derecho de Magdeburgo. La ciudad original se quemó en 1767 y en las décadas siguientes, cuando tras la partición de 1795 se incorporó al Imperio ruso, quedó reducida a un pueblo de unas trescientas casas. A finales del siglo XIX, la tercera parte de la población estaba formada por judíos, la mayoría de los cuales fueron asesinados por los invasores alemanes durante la Segunda Guerra Mundial. En 1921 se incorporó a la Segunda República Polaca y en 1939 a la RSS de Bielorrusia. Adoptó el estatus de asentamiento de tipo urbano en 1958.​​​​ Se ubica unos 25 km al sureste de la capital distrital Svíslach, sobre la carretera P47 que lleva a Pruzhany. Al norte de la localidad sale la carretera P78, que lleva a Vawkavysk.​ Referencias
Поразава

Поразава (бел. Поразава; рус. Порозово) насељено је место са административним статусом варошице (городской посёлок) у западном делу Републике Белорусије. Административно припада Свислачком рејону Гродњенске области. Према подацима пописа становништва из 2009. у вароши је живело 1.100 становника. Географија Насеље Поразава се налази у југозападном делу Гродњенске области на реци Рос на око 22 км источно од града Свислача, и око 112 км јужно од административног центра области Гродна. Историја Насеље се у писаним документима први пут помиње током XV века као краљевски посед у границама Вавкавијског повјата Велике Кнежевине Литваније. Године 1523. добија магдебуршко право и постаје самоуправни градски центар. У саставу Руске Империје је од 1795. и расапада Пољско-литванске уније (као окружни центар у Гродњенској губернији). Током XIX и с почетка XX века постаје важан центар производње керамике, и у том периоду у насељу је постојало око 200 занатских радионица које су се бавиле овом делатношћу. Од 1921. до 1939. у саставу је Бјелостовског војводства Пољске. Саставни део Белорусије је од 1939. (тада Белоруска ССР) када је и постао центар истоименог рејона. Административни статус урбаног насеља типа вароши има од 1958, а у границама Свислачког рејона је од 1960. године. Демографија Према резултатима пописа из 2009. у насељу је живело 1.100 становника. Види још Свислачки рејон Гродњенска област Референце Спољашње везе Положај насеља на мапи припадајућег рејона Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (12. октобар 2013) Гарады і вёскі Беларусі: Энцыклапедыя. Т.2, кн.2. Гомельская вобласць/С. В. Марцэлеў; Рэдкалегія: Г. П. Пашкоў (галоўны рэдактар) і інш. — Мн.: БелЭн, 2005. 520с.: іл. Тыраж 4000 экз. ISBN 978-985-11-0330-6. ISBN 978-985-11-0302-3 Службена веб страница Свислачког рејона Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (26. март 2017)
Práudzinski

Práudzinski (bielorruso: Пра́ўдзінскі) o Právdinski (ruso: Пра́вдинский) es un asentamiento de tipo urbano de Bielorrusia, perteneciente al distrito de Pújavichy de la provincia de Minsk. En 2023, el asentamiento tenía una población de 2120 habitantes.​ Se ubica unos 20 km al oeste de la capital distrital Máryina Horka, sobre la carretera P69 que une Shatsk con Smaliavichy.​ Historia Fue fundado por la RSS de Bielorrusia en la década de 1960 como asentamiento para los mineros que trabajaban en la extracción de turba, en un área que perteneció a los consejos rurales de Tsitvá y Siarhéyevichy. El yacimiento que dio origen al poblado minero fue hallado en 1961 y la turba comenzó a enviarse a las plantas de energía en 1968. Adoptó el estatus de asentamiento de tipo urbano en 1977.​​​ Referencias