Observatori Europeu Austral

L'Observatori Europeu Austral, en anglès European Southern Observatory, o ESO, és una organització astronòmica internacional, formada per deu estats de la Unió Europea més Suïssa. Creada el 1962, és famosa per haver construït i per operar alguns dels telescopis més grans i més avançats del món, com el NTT (New Technology Telescope), pioner en la tecnologia de l'òptica activa, i més recentment el VLT (Very Large Telescope), un instrument múltiple de 8 metres de diàmetre. L'organització dóna feina a uns 730 empleats, i els països participants proporcionen aproximadament 143 milions d'euros anuals per a la seva feina. Els observatoris de l'ESO es troben a Xile. La seu de l'ESO es troba a Garching, prop de Munic, Alemanya. Tanmateix, com que tots els telescopis es troben a l'hemisferi sud de la Terra i estan destinats a l'observació del cel meridional, l'organització s'anomena Observatori Europeu Austral. L'Observatori Europeu Austral és un excel·lent exemple de cooperació internacional que ha donat lloc a una sèrie de grans descobriments científics en el camp de l'astronomia i l'astrofísica modernes durant els darrers 50 anys. Tot i que és desconegut per a molts com a tal, és oficialment l' observatori astronòmic més productiu del món, amb uns 700 articles científics publicats anualment. Va ser fundat el 1962 i actualment té 15 països membres; gestiona tres llocs astronòmicament molt importants al desert d'Atacama a Xile: La Silla, Paranal i Chinantor, que acullen un gran nombre de telescopis. Els tres llocs són extremadament adequats per a observacions astronòmiques i, pel que fa als astrònoms, tenen quatre propietats molt importants: el major nombre de dies clars a l'any, baixa humitat, gran altitud i foscor completa. Els seus estats membres són Bèlgica, Dinamarca, Finlàndia, França, Alemanya, Itàlia, els Països Baixos, Portugal, Suècia, Suïssa i el Regne Unit. Xile n'és estat convidat, ja que allotja la majoria dels seus instruments, mentre que Àustria està en negociacions per adherir-s'hi. A més de tenir el telescopi òptic més gran i modern de la seva oferta científica actual, el Very Large Telescope o [nom de l'objecte], actualment treballa en la construcció i realització d'alguns dels projectes astronòmics més ambiciosos del món: l'European Extremely Large Telescope o [nom de l'objecte] (anglès) i els radiotelescopis (anglès). És el telescopi òptic més gran del món (diàmetre objectiu 40), amb un mirall primari diverses vegades més gran que el telescopi més gran actualment. Crea imatges fins a deu vegades més nítides, en el camp de la radioastronomia i l'astronomia infraroja. Els observatoris de l'ESO han produït molts descobriments astronòmics, a partir dels quals s'han compilat diversos catàlegs astronòmics. Els descobriments de l'organització inclouen l'observació de l' esclat de raigs gamma més distant i l'evidència d'un forat negre al centre de la Via Làctia. El 2004, va permetre als astrònoms obtenir la primera imatge d'un planeta extrasolar (2M1207b) orbitant una nana marró a 173 anys llum de distància. El cercador de velocitat radial de planetes d'alta precisió instal·lat al telescopi 3.6 més antic de l'ESO ha conduït al descobriment de planetes extrasolars, inclòs Gliese 581 c, un dels planetes més petits vistos fora del Sistema Solar. Instal·lacions La majoria de les instal·lacions d'observació es troben a Xile, mentre que la direcció i el quarter general es troben a Garching, a prop de Múnic, Alemanya. L'ESO opera tres grans observatoris situats al desert d'Atacama de Xile: Observatori de La Silla Observatori de Cerro Paranal, on està situat el Very Large Telescope Observatori Llano de Chajnantor, que acollirà el telescopi submil·limètric i s'opera en col·laboració amb organitzacions dels Estats Units, Canadà i Xile. Aquest emplaçament també acollirà l'Atacama Large Millimeter Array que s'està construint amb col·laboració dels Estats Units, el Canadà i el Japó. Un dels projectes més ambiciosos de l'ESO és l'Overwhelmingly Large Telescope (OWL, literalment «telescopi aclaparadorament gran», les seves sigles, a més signifiquen «mussol»). Si finalment es construeix serà el telescopi òptic més gran del món. Instruments a La Silla La Silla és una muntanya situada a la vora del desert d'Atacama, a uns 600 km al nord de Santiago de Xile, la capital de Xile, prop de la ciutat de La Serena, i acull diversos telescopis. És el primer observatori de Xile, que funciona des del 1977. Amb uns 300 articles científics publicats anualment, La Silla és el segon observatori més productiu del món. Històricament, el primer observatori de l'ESO va ser La Silla. Aquesta muntanya, habitada per un gran nombre de telescopis, es troba en un dels llocs més foscos i aïllats del planeta Terra. Com el Paranal, reuneix totes les condicions que la converteixen en un lloc perfecte per a observacions astronòmiques. Els anomenats telescopi de 3,6 metres són només algunes de les instal·lacions astronòmiques operatives que han donat lloc a descobriments científics molt importants. El telescopi de 3,6 metres té l'espectroscopi més precís que s'utilitza per caçar planetes extrasolars. Dels divuit telescopis de l'Observatori de La Silla, tres pertanyen a l'ESO: Telescopi de 2,2 m: És un telescopi prestat per l'Institut Max Planck. La seva instrumentació disposa d'un espectroscopi i d'una càmera CCD de camp ampli, capaç de captar imatges de grans parts del cel en una sola exposició. Telescopi de 3,6 m: Telescopi convencional amb montura de forquilla, utilitzat bàsicament per a espectroscopia en l'infraroig. New Technology Telescope (NTT): Tot i que és de la mateixa grandària que el telescopi de 3,6 m, la seva òptica activa li proporciona una resolució molt superior. També disposa de sistemes de control tèrmic per millorar les condicions d'observació en el mateix telescopi i a la cúpula on està situat. Instruments a Cerro Paranal L'instrument principal és el Very Large Telescope (VLT), que és el telescopi òptic més gran del món, situat al desert d' Atacama, a Xile. Consta de quatre telescopis de 8,2 metres, cadascun mil milions de vegades més potent que l'ull humà. Connectats entre si per un ordinador, els telescopis recullen tanta llum com un sol mirall de 16,4 metres. Posteriorment s'han afegit al VLTI quatre telescopis auxiliars d'1,8 m per poder utilitzar-lo quan els telescopis principals s'utilitzen per a altres estudis. I es poden veure molts detalls del cel (per exemple, un astronauta caminant per la superfície de la Lluna). L'observatori també allotja el VLT Survey Telescope de 2,5 m i el VISTA de 4 m. El Very Large Telescope és actualment l'observatori astronòmic més productiu i potent del planeta, situat a l'altiplà del Cerro Paranal, a una altitud de 2400 metres. Donada la seva importància i propietats científiques, rep anualment de 4 a 6 vegades més sol·licituds d'ús del telescopi que el nombre d'hores disponibles. Tot i que no és particularment gran pel que fa a la mida del mirall primari (Telescopi Gran Canària 10.4, Observatori Keck 10), el seu avantatge sobre altres és que les unitats de telescopi individuals es poden apilar en un interferòmetre, donant als astrònoms la capacitat d'observar el cel amb molta precisió, com si l'observessin a través d'un telescopi molt més gran. Els telescopis individuals es poden apilar en grups de dos o tres, però també es poden utilitzar individualment, que és el cas en la majoria d'observacions. Instruments a Llano de Chajnantor Cosmic Background Imager (CBI) Atacama Pathfinder Experiment (APEX) Atacama Large Millimeter Array (ALMA) Estats membres i associats Des de la seva creació amb cinc membres el 1962, l'ESO s'ha ampliat per incloure onze països més, i actualment el total és de setze membres. Un cop el Parlament brasiler hagi ratificat l'acord del 29 de desembre de 2010. El Brasil es convertirà en el primer país no europeu i en el dissetè estat membre. El 2017, Austràlia va signar un acord de col·laboració amb l'ESO. Aquest acord de deu anys podria conduir a la plena adhesió al seu venciment. El 10 d'octubre, el parlament irlandès va votar a favor d'un pressupost per al 2018 que inclou el finançament necessari perquè Irlanda esdevingui membre de l'ESO el 2018, i l'adhesió entrarà en vigor a partir de setembre de 2018. La llista detallada és la següent: La Xarxa de Divulgació Científica de l'ESO A més dels divuit estats esmentats anteriorment, dotze estats més formen part de la Xarxa de Divulgació Científica de l'ESO (ESON). Aquests inclouen Xile, l'estat amfitrió dels observatoris de l'ESO, així com Albània, els Estats Units, Hongria, Islàndia, Letònia, Noruega, Romania, Rússia, Sèrbia, Turquia i Ucraïna. El nucli del lloc web de l'ESO està disponible en 21 idiomes diferents, els comunicats de premsa es tradueixen a 18 idiomes diferents i les Imatges de la Setmana i els anuncis també estan disponibles en altres idiomes. Els diversos nodes d'ESON actuen com a contactes locals per als mitjans de comunicació i la divulgació/promoció, amb l'objectiu general de promoure la missió de l'ESO i demostrar els molts aspectes inspiradors de l'astronomia. També serveixen com a contactes entre els mitjans de comunicació i els científics de la seva regió i també es pot contactar amb ells en el context de projectes de l'ESO i altres iniciatives de divulgació científica. Publicació Des de maig de 1974, l'ESO publica una revista titulada The Messenger. Referències Enllaços externs Observatori Europeu Austral - Lloc web oficial (múltiples llengües)