Památník Walhalla

Památník Walhalla je honosná klasicistní budova, kterou dal v letech 1830-1842 postavit král Ludvík I. Bavorský podle plánů architekta Leo von Klenze jako památník významných osobností „německého jazyka“; inspirována nebeskou Valhallou z vikinských mýtů, do jejichž síni se toužili válečníci po smrti dostat. Stojí u obce Donaustauf nad řekou Dunaj, asi 10 km východně od Řezna. Historie Když v letech 1806–1807 Napoleon porazil Čtvrtou koalici, bojovali Němci na obou stranách. Mladý kníže Ludvík, korunní princ Bavorského království, jež Napoleon zřídil, chtěl probudit a posílit vědomí národní soudržnosti všech Němců a Germánů v Evropě. Začal proto objednávat busty významných lidí „německého jazyka“ od konce starověku do počátku novověku. Když se roku 1825 stal králem, měl už sbírku 60 bust a rozhodl se postavit pro ně památník. Vzorem pro budovu byl athénský Parthenón, reliéf na jižní římse znázorňuje vznik Německého spolku v roce 1815, na severní římse bitvu v Teutoburském lese roku 9 n. l. Při otevření památníku roku 1842 v něm bylo 96 bust a 64 pamětních desek osob, pro něž nebyly k dispozici žádné podobizny. Název Walhalla vyjadřoval, že kritériem výběru má být „germánský“ či německý jazyk (viz Valhalla). Památník ale neměl připomínat pouze válečníky, ale i umělce, vědce a světce od dávného náčelníka Arminia, vítěze v Teutoburském lese, až po norimberského hodináře P. Henleina, který zemřel 1542. Byl mezi nimi například ostrogótský král Theodorich Veliký, francký král Chlodvík I., svatý Bonifác, svatá Hildegarda z Bingenu, Mikuláš Koperník nebo vlámský malíř Peter Paul Rubens. Právo rozhodovat o umístění ve Walhalle má od roku 1847 bavorská vláda, která tam zařadila celkem 31 osob. Byl mezi nimi například Martin Luther, maršál Radecký a řada hudebních skladatelů. Nacisté Walhallu ignorovali, patrně kvůli příliš širokému, jazykovému a ne rasovému pojetí germánství. Po druhé světové válce přibyli například Richard Strauss, Albert Einstein, protinacistická studentka Sophie Schollová, Konrad Adenauer, Edith Stein, Carl Gauss či Johann Gregor Mendel. Celkem se v roce 2014 ve Walhalle připomínalo 195 osob, z toho 12 žen. Ohlas V roce 1840 se majitel liběchovského panství, mecenáš a zemský vlastenec Antonín Veith, rozhodl postavit nad obcí Tupadly obdobný památník Slavín pro 24 velkých postav české historie. Projekt ale nedokončil a několik soch je umístěno v Národním muzeu. Roku 1853 byla v Mnichově otevřena Síň slávy pro významné postavy bavorských dějin, zničená za války. V letech 1840-1863 dal týž bavorský král Ludvík postavit nad městem Kelheim Síň osvobození (Befreiungshalle) na památku vítězství nad Napoleonem. Řadu obcí s názvem Walhalla založili v 19. století němečtí emigranti v USA. Seznam osobností Čísla odpovídají číslům v brožuře Walhalla – amtlicher Führer z roku 2008 s číslováním exponátů obou řad ve směru hodinových ručiček od 1 do 132. Z čísel nevyplývá chronologie vzniku soch ani života osobností. Od roku 2008 přibyla čísla 121 (Edith Steinová, 2009), 126 (Heinrich Heine, 2010), 127 (Käthe Kollwitzová, 2019) a 128 (Max Planck, 2022). Číslo se ve Walhalle používá k vyhledání busty nebo záznamu v brožuře a k ovládání elektronického průvodce. Horní řada Spodní řada Pamětní desky Pamětní desky patří zejména osobnostem, od nichž se nedochoval žádný podklad, podle něhož by bylo možné vyrobit bustu. Odkazy Reference Literatura Ottův slovník naučný, heslo Valhala, stavba. Sv. 26, str. 364 Související články Napoleonské války Německý spolek Pangermanismus Slavín (zámek) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Památník Walhalla na Wikimedia Commons (anglicky) Oficiální stránky památníku Right Place Right Time informace o Walhalle u Regensburgu[nedostupný zdroj]