NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Landgericht Immenstadt

Das Königliche Landgericht Immenstadt war ein von 1806 bis 1879 bestehendes bayerisches Landgericht älterer Ordnung mit Sitz in Immenstadt im heutigen Landkreis Oberallgäu. Die Landgerichte waren im Königreich Bayern Gerichts- und Verwaltungsbehörden, die 1862 in administrativer Hinsicht von den Bezirksämtern und 1879 in juristischer Hinsicht von den Amtsgerichten abgelöst wurden. Nicht zu verwechseln ist dieser bayerische Gerichts- und Verwaltungsbezirk mit dem von Kaiser Friedrich III. verliehenen rothenfelsischen Landgericht zu Immenstadt, welches 1471 das Stadtgericht Immenstadt ablöste und bis 1804 bestand, wonach für zwei Jahre das Kaiserlich Österreichische Oberamt Immenstadt folgte. Geschichte Im Jahr 1806 wurde im Verlauf der Verwaltungsneugliederung Bayerns das Landgericht Immenstadt errichtet. Dieses kam zum neu gegründeten Illerkreis mit der Hauptstadt Kempten. Am 1. Oktober 1879 kam es anlässlich der Einführung des Gerichtsverfassungsgesetzes in Bayern zur Errichtung des Amtsgerichts Immenstadt, dessen Sprengel deckungsgleich mit dem des vorherigen Landgerichts Immenstadt war und die Gemeinden Aach, Akams, Balderschwang, Blaichach, Bolsterlang, Bühl, Diepolz, Eckarts, Fischen, Gunzesried, Immenstadt, Missen, Niedersonthofen, Obermaiselstein, Ofterschwang, Staufen, Stein, Stiefenhofen, Thalkirchdorf, Tiefenbach und Wilhams umfasste. Amtsgebäude Das Landgericht Immenstadt hatte seinen Dienstsitz im Stadtschloss, wie auch das spätere Amtsgericht Immenstadt. Siehe auch Landkreis Oberallgäu#Landgerichte Amtsgericht Immenstadt Literatur Wilhelm Volkert (Hrsg.): Handbuch der bayerischen Ämter, Gemeinden und Gerichte 1799–1980. C. H. Beck, München 1983, ISBN 3-406-09669-7. Einzelnachweise
Английска градина (Мюнхен)

Английската градина е парк в Североизточен Мюнхен, Германия. Намира се на западния бряг на река Изар. Има площ от 3,75 km², с която се нарежда сред най-големите паркове в света. Наречена е на стила, в който е изградена от швейцарския градинар Фридрих Лудвиг фон Скел. Паркът е разделен от 1960-те години на 2 части от улица „Изарринг“ – южна (около 2 кв. километра) и северна (3 кв. километра). История Английската градина е създадена по нареждане на курфюрста на Пфалц и Бавария Карл Теодор от 1789 година. Предназначението на парка първоначално е да предоставя възможност на войниците да се обучават в земеделие и да си почиват. Месеци по-късно е отворен и за обществеността. През 1792 г. паркът е отворен за жителите на Мюнхен (тогава около 40 000) – сред първите в Континентална Европа, в който е позволено свободното посещение от обикновени хора. Днес паркът се радва на голяма известност сред жителите на Мюнхен и туристите. Статистика дължина на пътеките: 78 km (вкл. за яздене: 12 km) дължина на потоците в парка: 8,5 km мостове: над 100 бр. птици: над 50 вида Снимки За снимки в Английската градина с комерсиална цел трябва да се заплати такса. Източници
Anglická zahrada (Mnichov)

Anglická zahrada (Englischer Garten) je veřejný park v německém městě Mnichov. Má rozlohu 375 hektarů a patří k největším městským parkům na světě, ročně ho navštíví okolo pěti milionů lidí. Leží na břehu Isaru a vede jím 78 km cest, z toho 12 km je upraveno pro koně. V parku se nachází umělé jezero Kleinhesseloher See s třemi ostrůvky, přes vodní cesty vede sto mostů. Zřízení zahrady nařídil vévoda Karel Teodor Falcký roku 1789. Vycházel z návrhu ministra války Benjamina Thompsona, hraběte Rumforda, který chtěl v sousedství každých bavorských kasáren vybudovat zahrady, o něž by se vojáci starali a které by byly přístupné obyvatelům města. Inspirátora založení parku připomíná Rumfordův pomník od Franze Jakoba Schwanthalera i budova nazvaná Rumfordhaus, původně důstojnická jídelna a nyní středisko volného času. Park byl otevřen pro veřejnost 1. dubna 1792. Původně se jmenoval na počest vévody Theodors Park, pak se ujal název podle stylu přírodního anglického parku, který zavedl Lancelot Brown a inspiroval se jím i mnichovský zahradní architekt Friedrich Ludwig von Sckell. Nejstarší stavbou v parku je Čínská věž podle návrhu Johanna Baptisty Lechnera. Vyhlídku v podobě antického chrámu Monopteros navrhl roku 1836 Leo von Klenze. K návštěvnickým atrakcím patří také zahradní pivnice Aumeister. Na potoce Eisbach byla v roce 1896 postavena vodní elektrárna Tivoli. Od roku 1935 prochází parkem okružní silnice Isarring a dělí ho na vlastní Anglickou zahradu a oboru Hirschau severně od ní. Louka Schönfeldwiese se v šedesátých letech stala prvním místem v Bavorsku, kde se smějí lidé opalovat nazí. V parku probíhaly soutěže v lukostřelbě na Letních olympijských hrách 1972, vznikla zde také japonská čajovna jako připomínka, že toho roku pořádají olympiádu Mnichov a Sapporo. V letech 1952 až 1995 v zahradě sídlila rozhlasová stanice Svobodná Evropa. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Anglická zahrada na Wikimedia Commons Bayerische Schlösserverwaltung | Gärten | Englischer Garten München. www.schloesser.bayern.de [online]. [cit. 2022-08-10]. Dostupné online.
Englischer Garten

Englischer Garten (tysk for "Engelsk have") er en stor offentlig park i München, Bayern, der går fra byens centrum og til den nordøstlige udkant. Den blev skabt i 1789 af Sir Benjamin Thompson (1753–1814), senere grev Rumford (Reichsgraf von Rumford), for Kurfyrst Karl Theodor af Bayern. Thompsons efterfølgere, Reinhard von Werneck (1757–1842) og Friedrich Ludwig von Sckell (1750–1823), der havde været rådgivere på projektet siden begyndelsen, udvidede og forbedrede begge parker yderligere. Med et areal på 3,7 km² (370 ha) er Englischer Garten en af Europas største byparker og er større end Central Park i New York. Navnet refererer til den engelsk parkstil med landskabsarkitektur, som var populær i England i midten af 1700-tallet og frem til begyndelsen af 1800-tallet, og som særligt bliver associeret med Capability Brown. Eksterne henvisninger Die Bayerische Verwaltung der staatlichen Schlösser, Gärten und Seen on the English Garten Arkiveret 18. april 2017 hos Wayback Machine W. Haller, Der Englische Garten Arkiveret 5. december 2008 hos Wayback Machine (German) Englischer Garten - video Arkiveret 14. juni 2012 hos Wayback Machine Photos of the English Garden, Monopteros, Chinesischer Turm, Seehaus Beergarden, River Surfers in the Eisbach Arkiveret 4. april 2005 hos Wayback Machine Englischer Garten at Google Maps Arkiveret 4. august 2011 hos Wayback Machine Englischer Garten, Munich - a Gardens Guide review Arkiveret 2. november 2007 hos Wayback Machine 360° View of Chinese Tower Arkiveret 20. marts 2017 hos Wayback Machine
Jardín Inglés de Múnich

El Englischer Garten (jardín inglés en alemán) es un parque ubicado en la ciudad de Múnich, Alemania. Situado en el nordeste de la capital bávara, en la orilla occidental del río Isar, sus 4,17 km² de zona verde lo convierten en uno de los parques urbanos más grandes del mundo, más extenso incluso que Central Park o Hyde Park.​ Por iniciativa del Príncipe elector Carlos Teodoro de Baviera, fue diseñado en 1789 por Benjamin Thompson y ampliado posteriormente por los paisajistas alemanes Reinhard von Werneck y Friedrich Ludwig von Sckell, quien ya había asesorado a Thompson durante la creación del jardín. El Englischer Garten debe su nombre a los jardines ingleses que von Sckell tomó como ejemplo durante el proceso de diseño. Es un parque público y de acceso totalmente libre, así como una de las atracciones turísticas más importantes de la ciudad. Es atravesado por el Eisbach (en alemán, arroyo helado), un canal artificial donde se practican deportes. Referencias Bibliografía Freiherr von Freyberg, Pankraz (2000). Der Englische Garten in München (en alemán). Munich: Knürr Verlag. ISBN 3-928432-29-X. C. Bauer, Der Englische Garten in München. Munich: Harbeke, 1964 J. H. Biller and H.-P. Rasp, München, Kunst und Kultur. Munich: Südwest, ed. 18, 2006. ISBN 978-3-517-06977-7 T. Dombart, Der Englische Garten zu München. Munich: Hornung, 1972. ISBN 3-87364-023-6 P. Freiherr von Freyberg (ed.), Der Englische Garten in München. Munich: Knürr, 2000. ISBN 3-928432-29-X E. D. Schmid (ed.), Englischer Garten München. Munich: Bayerische Verwaltung der staatlichen Schlösser, Gärten und Seen, ed. 2, 1989 Enlaces externos Seite zum Englischen Garten von der Bayerischen Schlösser- und Gärtenverwaltung Das japanische Teehaus "Kanshoan" im Englischen Garten Visita guiada
Englischer Garten (München)

A müncheni Englischer Garten (Angol kert) München hatalmas, 417 hektár területű városi parkja, Európa legnagyobb ilyen jellegű létesítménye. Összehasonlításul a New York-i Central Park 341 ha, a londoni Hyde Park 141 ha területen fekszik. A Rumford gróf néven is ismert amerikai Benjamin Thompson tervei alapján hozták létre ezt a parkot 1789-ben, Károly Tivadar pfalzi és bajor választófejedelem uralkodása idején. 1804-től Ludwig von Sckell kertépítő mérnök alakította tovább. Nevét az angolkertnek megfelelő stílus miatt kapta. A parkban több díszítő jellegű építmény található. Egyikük a Monopteros, azaz körtemplom. A római stílusú ión oszlopfőkkel díszített templomot I. Lajos építtette Károly Tivadar választófejedelem emlékére (Leo von Klenze alkotása). Másik látnivaló az ún. Kínai torony, amelyet Joseph Frey tervei alapján Johann Baptist Lechner épített 1790-ben. A második világháborúban elpusztult épületet 1952-ben pótolták az eredetihez hű másolattal. Szintén Johann Baptist Lechner nevéhez fűződik az 1790-ben épült, ún. Gazdasági épület, és az 1791-ből való Rumford-ház. A park területén található ezen kívül még az 1972. évi nyári olimpiai játékok (a XX.) alkalmából Münchennek ajándékozott japán teaház. Források Adrian von Buttlar: Der Landschaftsgarten. Gartenkunst des Klassizismus und der Romantik. DuMont, Köln, 1989, 197-205. oldal ISBN 3-7701-2088-4 További információk Die Bayerische Verwaltung der staatlichen Schlösser, Gärten und Seen on the English Garten W. Haller, Der Englische Garten (németül) Photos of the English Garden, Monopteros, Chinesischer Turm, Seehaus Beergarden, River Surfers in the Eisbach Angol kert a Google Mapson Englischer Garten, Munich - a Gardens Guide review Szócikk az Angol kertről 360°-os panorámafotó a kínai pagodából
Englischer Garten (München)

De Englischer Garten (Nederlands: Engelse tuin) is een 375 hectare groot park aangelegd als Engelse tuin in de Duitse Stadtbezirke Altstadt-Lehel en Schwabing-Freimann van de Beierse hoofdstad München. Het park werd ontworpen door Friedrich Ludwig von Sckell. Sckell had zich in Engeland verdiept in de aanleg van landschapstuinen tijdens zijn verblijf daar van 1773 tot 1776. In 1789 werd hij door de Amerikaanse hervormer van het Beierse leger Benjamin Thompson aangesteld voor de aanleg van groenvoorzieningen in München. Elke garnizoensstad moest volgens Thomson gronden hebben waar voor de soldaten groenten gekweekt konden worden. Daar zou dan ook gelegenheid zijn tot lichaamsbeweging voor de militairen en de overige inwoners, München telde er toentertijd zo'n 40.000. De Englischer Garten werd op 1 april 1792 ingehuldigd, het was de eerste in zijn soort op het vasteland van Europa. Ontwerper Sckell werd hofgardenier en directeur van de tuinen van de keurvorst en vervolmaakte in de daaropvolgende jaren ook andere tuinen zoals vanaf 1799 het Slotpark Nymphenburg. Eind 1799 werd de Engelse tuin uitgebreid met de noordelijke gebieden van de Hirschau en vervolgens werden ook de gronden van de inmiddels opgeheven militaire tuinen er aan toegevoegd. Met zijn 375 hectare behoort de Englischer Garten wereldwijd tot de grotere aangelegde parken. Het is een langgestrekt gebied, dat zich over een afstand van vijf kilometer langs de linkeroever van de Isar uitstrekt. Het wordt jaarlijks door circa 3,5 miljoen bezoekers bezocht. Het zuidelijk deel ligt in Lehel, het noordelijk deel, dat het grootste is, ligt in het Stadtbezirk Schwabing-Freimann. In de Tweede Wereldoorlog werd uit militaire overwegingen dwars door het park een 'belastingsweg' gebouwd. Na de oorlog werd die verbinding met de Isarring verder afgewerkt tot een vierbaans hoofdweg en ook verlengd. Sindsdien is het park verdeeld in een zuidelijk deel (de oorspronkelijke Engelse tuin) en een noordelijk deel (de Hirschau). Het zuidelijke twee kilometer lange gebied, dicht bij het stadscentrum, beslaat ongeveer 130 hectare, het meer noordelijk deel, dat minder druk wordt bezocht, is ongeveer 245 hectare groot. Het noordelijk deel strekt zich verder uit over drie kilometer langs de Isar. In het zuidelijk deel liggen onder meer het Japanse theehuis, de Chinese pagode en de monopteros, de neo-hellenistische tempel ontworpen door Leo von Klenze, hofarchitect van koning Lodewijk I van Beieren. Het is een van de grootste stadspark ter wereld.
Englischer Garten

Englischer Garten – ogród angielski, wielki (4,17 km²) naturalny park położony w samym sercu Monachium, wzdłuż przecinającej miasto rzeki Izary. Założony w 1789 roku, spełnia do dziś rolę oazy spokoju i wypoczynku. Zwolennicy kultury picia herbaty mają okazję w japońskiej herbaciarni (Japanisches Teehaus), założonej w 1972 r., przeżycia prawdziwej ceremonii picia herbaty. Herbaciarnia wraz z ogrodem japońskim są wynikiem współpracy miast olimpijskich w 1972 – zimowa olimpiada odbyła się wtedy w Sapporo, a letnia olimpiada w Monachium. Przy wieży chińskiej (Chinesischer Turm) 1789–1790 znajduje się drugi co do wielkości w Monachium ogród piwny (Biergarten) (największym jest Hirschgarten). W ogrodzie znajduje się także kopia greckiej świątyni Monopteros, zbudowana w 1836 roku przez Lea von Klenzego. Na głównej łące Englischer Garten (za galerią sztuki Haus der Kunst) jest obszar przeznaczony dla nudystów. Zobacz też Schlosspark Nymphenburg Linki zewnętrzne Strona Bayerischen Schlösser- und Gärtenverwaltung Herbaciarnia. 141.84.139.139:8080. [zarchiwizowane z tego adresu (2008-07-06)].
Englischer Garten

O Englischer Garten, em português Jardim Inglês é um grande parque urbano, com cerca de 4,17 km², localizado na cidade de Munique. A ideia da construção do jardim partiu de Benjamin Thompson, em 1789. Abrigou o Tiro com arco nos Jogos Olímpicos de Verão de 1972. Pontos de interesse O Monóptero A torre chinesa (Chinesischer Turm) A casa de chá japonesa (Japanisches Teehaus) O lago Kleinhesseloher (Kleinhesseloher See) A área naturista de Schönfeldwiese
Parcul englez din München

Parcul englezesc din München are o suprafață de 4,17 km², fiind situat în partea de nord-est a orașului München. Numele provine după parcurile englezești luat ca model de Friedrich Ludwig von Sckell, proiectantul grădinii. El este unul dintre cele mai mari suprafețe verzi din Europa oferit ca grădină publică, fiind mai mare ca Parcul Central din New York sau Hyde Park din Londra, dar are o suprafață mai mică decât Parcul național al orașului Stockholm. La Parcul englez din München se poate ajunge prin Centura rutieră Isar „Isarring”. Începând din anii 1960, între „Monopteros” și „Ceainăria japoneză”, pe pajiștea Schönfeld, se practică nudismul. Acesta a fost greu acceptat la început de locuitorii din regiune. Legături externe Materiale media legate de Parcul englez din München la Wikimedia Commons
Englischer Garten

För den engelska parken i Tiergarten, Berlin, se Großer Tiergarten. Englischer Garten är en park i stadsdelen Schwabing i München i Tyskland. Parken ligger i Münchens nordöstra del och har en yta på 3,7 km². Den är därmed större än Central Park i New York med sina 3,2 km². Kommunikationer Spårvagn linje 17 från München Hauptbahnhof till Nationalmuseum. Se även Engelsk park Engelska parken (olika betydelser) Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Englischer Garten.
Zu den sieben Zufluchten (Aichbaindt)

Die römisch-katholische Hofkapelle Zu den sieben Zufluchten befindet sich in Aichbaindt einem Ortsteil von Wiggensbach im Landkreis Oberallgäu in Bayern. Die Kapelle steht unter Denkmalschutz. Das Gebäude besteht aus einem rechteckigen Raum mit dreiseitig geschlossenem Chor. Erbaut wurde die Kapelle laut einer Inschriftentafel im Jahr 1717. 1868 wurde sie renoviert. Im kleinen Langhaus sind stichbogige, im Altarraum querovale Fenster eingesetzt. Im Jahr 1956 wurde die Kapelle um eine Fensterachse verlängert. Der Altar von 1717 besteht aus einer gemalten Predella. Diese zeigt die Muttergottes mit dem hl. Georg und dem hl. Sebastian. Das Altarblatt zwischen gedrehten Säulen stellt die Sieben Zufluchten dar. Holzfiguren stellen den hl. Johannes und vermutlich den hl. Josef dar. Im Altarauszug befindet sich ein Herz Jesu sowie zwei Putten. Die Kreuzwegstationen wurden gemäß der Inschrift 1774 von Johann Michael Steinhauser gestiftet. Literatur Michael Petzet: Stadt und Landkreis Kempten (= Bayerische Kunstdenkmale. Band 5). Deutscher Kunstverlag, München 1959, DNB 453751636, S. 71. Weblinks Einzelnachweise
Ju 52

A Junkers Ju 52 típusú német szállítórepülőgép a második világháború előtti időszak Európában gyártott gépei közül a legismertebb és legelterjedtebb volt. A pilóták által „Tante Ju”-nak (Ju néni) becézett, 18 személyes gépek később, a második világháborúban is a német légierő szállítókapacitásának a gerincét adták, és az európai hadszíntér minden részén megfordultak. Németországon kívül Spanyolországban, Franciaországban, valamint Magyarországon gyártották (itt a Pestszentlőrinci Ipartelepek Rt.). A kezdetben egymotoros gép első repülésére 1930-ban került sor, az utolsó szolgálatban állt példányait pedig 1981-ben, Svájcban vonták ki a szolgálatból, múzeumi példányai azonban számos helyen láthatók jeles repülőnapokon. Ezen a repülőgépen jelent meg a robotpilóta egyik első változata. A két külső motor burkolatán elhelyezett tükrök révén a légcsavarok képét stroboszkópszerűen a középső motoréhoz lehetett igazítani, így a három motor azonos fordulatszámmal dolgozott. Ezután a robotpilótát bekapcsolva az tartotta a magasságot és az irányt. A két külső motort NACA, a középsőt Townend gyűrűvel áramvonalazták. A gép legelterjedtebb változata 3 db 490 LE-s motorral repült. Voltak ennél erősebbek is, de a pilóták ezeket nem szerették. Jegyzetek Források Wolfgang Miertsch: Junkers Ju 52/3m, Bernard und Graefe Verlag, Bonn 1998. Vajda Ferenc Antal: Kiegészítések a PIRT–művek Ju–52-es repülőgép-gyártásához, HADITECHNIKA 1989. október–december XXIII. évfolyam. További információk
Junkers Ju 52/3m

De Junkers Ju-52/3m is een vliegtuig gebouwd door de Duitse firma Junkers. Het is ook wel bekend onder de koosnaam "Tante Ju". Het toestel dat de Junkers Ju-52 wordt genoemd, is de driemotorige Junkers Ju 52/3m, die uit de eenmotorige Ju-52/1m werd ontwikkeld. Net als eerdere toestellen van Junkers heeft de Junkers Ju-52/3m een metalen frame dat is bekleed met golfplaat. De hoofdontwerper was Ernst Zindel. Het toestel werd ontwikkeld als een verkeersvliegtuig dat eenvoudig omgebouwd kon worden tot bommenwerper. Zulks in opdracht van de Reichswehr, die destijds in het geheim werkte aan de opbouw van een Duitse luchtmacht. Het maakte in maart 1932 zijn eerste vlucht. Als passagiers- en transporttoestel deed het type dienst bij verschillende luchtvaartmaatschappijen in binnen- en buitenland. De Junkers Ju 52/3m stond bekend als betrouwbaar en comfortabel, maar ondervond al snel concurrentie van de Douglas DC-2 en DC-3. Tijdens de Spaanse Burgeroorlog werd het type voor het eerst ook militair ingezet. Op 14 augustus 1936 vloog het de eerste bombardementsmissie en het toestel was onder andere betrokken bij het Bombardement op Guernica. Het vloog echter relatief langzaam en was daardoor een gemakkelijke prooi voor gevechtsvliegtuigen. Tijdens de Tweede Wereldoorlog was de Ju 52/3m het standaard transporttoestel van de Luftwaffe. Het werd op grote schaal ingezet bij verschillende luchtlandingsoperaties aan het begin van de oorlog. Bij de invasie van Nederland en België in mei 1940 werden ruim 400 toestellen ingezet voor het invliegen van luchtlandingstroepen. Hierbij gingen meer dan tweehonderd stuks verloren. In Frankrijk werd de Junkers 52/3m tijdens de oorlog gebouwd door Avions Amiot. Na de oorlog werd de productie nog tot in 1947 voortgezet onder de benaming Amiot AAC-1 Toucan. Het toestel werd tevens door het Spaanse Construcciones Aeronáuticas (CASA) in licentie gebouwd, als CASA 352. Tussen 1946 en 1949 heeft in Nederland een drietal exemplaren afkomstig uit de Geallieerde oorlogsbuit ingeschreven gestaan ten dienste van de Rijksluchtvaartschool. Het ging daarbij om de PH-UBA ("Opa"), PH-UBB ("Oome Keesje") en de PH-UBC ("Oma"). Galerij Externe links Website over het vliegtuig Ju-52-Museum Traditionsgem. Lufttransport Wunstorf, Duitsland
Junkers Ju 52

Junkers Ju 52 je bilo nemško potniško in v času druge svetovne vojne tudi vojaško letalo proizvajalca Junkers. Pred vojno ga je uporabljalo 29 držav kot potniško letalo. Nemčija ga je oborožila s štirimi mitraljezi kalibra 7,9 mm. Letala so Nemci preizkusili v Španiji, pozneje po so jih uporabljali za prevoz padalcev. Specifikacije (Junkers Ju 52/3m g7e) Podatki iz Jane’s Fighting Aircraft of World War II; Jane 1946, pp. 170–171Splošne karakteristike Posadka: 3 (dva pilota, radio operater) Število sedežev: 18 vojakov ali 12 nosil Dolžina: 18,90 m (62 ft 0 in) Razpon kril: 29,25 m (95 ft 10 in) Višina: 4,5 m (14 ft 10 in) Površina kril: 110,5 m² (1 190 ft²) Teža praznega letala: 6 510 kg (14 325 lb) Naložena teža: 9 200 kg (20 270 lb) Maks. vzletna teža: 10 990 kg (24 200 lb) Pogon letala: 3 × radialni motorji BMW 132T, 533 kW (715 KM) vsak Zmogljivost Maks. hitrost: 265 km/h (165 mph) na nivoju morja Potovalna hitrost: 211 km/h (132 mph) Doseg: 870 km (540 milj) Višina leta: 5 490 m (18 000 ft) Hitrost vzpenjanja: 17 minut do višine 3 050 m (10 000 ft)Oborožitev Strelno orožje: * 1 × 13 mm (.51 in) MG 131 strojnica 2 × 7.92 mm (.312 in) MG 15 strojnici Bombe: DO 500 kg (1.100 lb) bomb