NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Consulate General of the United States, Munich

The Consulate General of the United States, Munich represents the interests of the United States government in Bavaria, Germany. Headed by the Consul General, the Consulate provides services to Americans in Bavaria and fostering Bavarian-American relations. The Consulate includes departments devoted to US Foreign Commercial Services, Political, Economic and Environmental Affairs, Public Affairs, Consular Services, and Administrative Affairs. It is the third-largest U.S. diplomatic post in Germany, following Berlin and Frankfurt. History and architecture Founded in 1835, the consulate has occupied various locations over its history. The consulate's operations were suspended between 1941 and 1945. In 1946, it resumed its functions from a new location before relocating to its current address between 1957 and 1959. The current site previously housed a building designed by August Endell for photographers Sophia Goudstikker and Anita Augspurg. This structure was destroyed in an April 1944 bombing. After the war, the Bavarian state acquired the property and transferred it to the USA. Initial designs for the new consulate building were proposed by architectural firm Skidmore, Owings and Merrill (SOM), but these plans were rejected by the Munich City Council. After multiple revisions by Sep Ruf, a modern design was approved and the building was constructed. The consulate occupies a uniquely constructed office building, the last of the signature modernist U.S. Consulates constructed in Germany in the 1950s still in operation. Designed by Bavarian architect Sep Ruf, the building is recognized as a historic monument. Originally elevated on concrete stilts to give an airy appearance, security enhancements added after 1985 have overshadowed this effect. The Consulate is closed on both American and Bavarian/German holidays. External links Consulate General of the United States, Munich References
Oberer Pfarrhof

Der Pfarrhof in Thalmässing, eines Marktes im mittelfränkischen Landkreis Roth, wurde im 18. Jahrhundert errichtet. Der Pfarrhof in der Weißenburger Straße 2 ist ein geschütztes Baudenkmal und beherbergt den Pfarrer der oberen Pfarrei St. Michael. Das zweigeschossige Pfarrhaus ist ein Putzbau mit Walmdach, der mit der Jahreszahl 1740 bezeichnet ist. Das Gebäude besitzt fünf zu drei Fensterachsen und hölzerne Fensterläden. Der ehemalige Pfarrstadel ist ein erdgeschossiger Putzbau mit Steilsatteldach aus dem 18. Jahrhundert. Die Einfriedung, eine verputzte Steinmauer aus 18. Jahrhundert, ist erhalten. In Thalmässing gibt es auch den Unteren Pfarrhof. Weblinks Einzelnachweise
Studentenstadt

Construite en deux étapes (de 1961 à 1968 et de 1970 à 1977), la Studentenstadt Freimann (Munich) est la plus grande résidence étudiante d'Allemagne : elle comporte 2478 chambres réparties dans 14 bâtiments. Elle se situe près du village Olympique des Jeux olympiques d'été de 1972, la deuxième plus importante résidence de la Studentenwerk München. Au lieu de construire rapidement des chambres, des petites maisons ressemblant à des gros mobile home ont été construites près des premiers bâtiments. En 2012, plus de 2 500 personnes habitent à la StuSta (le surnom usuellement donné à la Studentenstadt). Description La Studentenstadt se situe au nord de Munich entre l'autoroute A9 et la partie nord de l'Englischer Garten dans le quartier de Schwabing-Freimann. La Studentenstadt est composée de deux parties : l'Altstadt et le Neustadt. L'Altstadt est constituée de plusieurs maisons de 2 à 3 étages et de deux bâtiments de 9 étages. Elle comporte 627 chambres individuelles de 8 à 20 m2 avec un lavabo. Néanmoins, les chambres les plus grandes sont habitées par plusieurs personnes en même temps. Les cuisines, les douches et les toilettes sont communes. La Neustadt est constituée de bâtiments de 7 à 20 étages. Elle comporte 1.458 appartements individuels avec coin cuisine, douche et toilette et des appartements collectifs de 35 à 77 m2 avec deux chambres, une cuisine et une salle de bains. Beaucoup de ces bâtiments sont autogérés et ont accès à un réseau informatique. Activités Le point culminant de la vie culturelle à la Studentenstadt est depuis 1989 le festival culturel étudiant StuStaCulum où on peut retrouver chaque année au mois de mai des troupes de théâtre, des groupes de musique et des artistes. La Studentenstadt est desservie par les transports en commun. Elle se trouve à côté d'une station de métro (U-Bahn) nommé "Studentenstadt" sur la ligne 6. Cette station est également un arrêt pour de nombreux bus. Liens externes (de) Site officiel (de) Studentenwerk München (de) Festival culturel de la Studentenstadt Portail des universités Portail de Munich
Фрайманский студенческий городок

Фрайманский студенческий городок (нем. Studentenstadt Freimann) — крупнейший комплекс студенческих общежитий в Германии, расположенный в Мюнхене в районе Швабинг-Фрайман между автобаном А9 и северной оконечностью Английского сада. 14 корпусов студенческого городка рассчитаны на 2 500 человек. Здесь проживают студенты из разных стран мира, обучающиеся в Мюнхенском университете, в Мюнхенском техническом университете и других высших учебных заведениях города. Эксплуатирующей организацией является Studentenwerk München — государственная организация, занимающаяся обустройством быта студентов. Студенческий городок был построен в два этапа: в 1961—1968 и 1970—1977 годах, и поэтому в нём есть «Старый Город» и «Новый Город» (нем. Neustadt). Улицы в студенческом городке носят имена участников группы Белая роза. Культурная жизнь Самым знаменательным событием в студенческом городке считается студенческий фестиваль «StuStaCulum», который проводится ежегодно начиная с 1989 года. Фестиваль длится 4 дня и на него съезжаются театральные и музыкальные группы, а также другие артисты из разных стран мира. Студенческая жизнь На территории Студенческого городка Фрайман работают 2 дискотеки, кафе и бар. Бар Manhattan расположен на крыше самого высокого здания, на 21 этаже. С него открывается замечательный вид на Мюнхен, особенно вечером. Также имеется спортзал, где работают различные секции (среди них волейбол, баскетбол, айкидо). Коллективные студенческие учреждения Каждый из 14-ти домов на территории городка может иметь одну или несколько из нижеперечисленных учреждений. Данные учреждения организованы и управляются жителями домов и открыты для всех жителей студенческого городка. Помещения со стиральными и сушильными машинами Мастерские с оборудованием Каждый из крупных домов имеет свой магазин напитков. Сортимент напитков включает в себя различные сорта лимонада, пива, минеральной воды. Напитки продаются по выгодным ценам, что значительно облегчает поход в магазины для студентов без машин. Бары, дискотеки и трактиры, которые могут посещать исключительно жители городка и их гости. Сауна, которая находится в одном из крупных домов и открыта в зимний период. Актовые залы и залы для репетиций, в том числе зал с роялем. Стоимость проживания и время ожидания комнаты Приведённая ниже информация действительна только для студентов из Германии. Для иностранных студентов могут действовать иные тарифы. Отдельная комната: от 176,40 до 275,70 евро, время ожидания: 2-4 семестра Общежитие квартирного типа: от 209,30 до 218 евро, время ожидания: 2-5 семестра Комната для супружеской пары: от 340,10 до 380,10 евро, время ожидания: 1-4 семестра Транспорт Наземная станция метро «Studentenstadt» линии U6 расположена в непосредственной близости от городка. Кроме того студенческий городок пересекают автобусы следующих линий: 50, 177, 181, 231, 233 и N40. Все остановки располагаются у станции метро. Там же всегда можно найти такси. Примечания Ссылки На Викискладе есть медиафайлы по теме Фрайманский студенческий городок Официальный сайт Studentenwerk München, эксплуатационная компания Фрайманского студенческого городка
Dreifaltigkeitskirche (Stetten)

Die evangelisch-lutherische Dreifaltigkeitskirche ist die Dorfkirche von Stetten, einem Ortsteil von Sondheim vor der Rhön im unterfränkischen Landkreis Rhön-Grabfeld. Die Kirche gehört zu den Baudenkmälern von Sondheim vor der Rhön und ist unter der Nummer D-6-73-167-14 in der Bayerischen Denkmalliste registriert. Stetten ist ein Teil der Pfarrei Sondheim vor der Rhön-Stetten-Fladungen im Dekanat Bad Neustadt an der Saale. Geschichte Der Kirchturm wurde im 15. Jahrhundert erbaut. Das Langhaus entstand in den Jahren 1650 bis 1652. Beschreibung Der Kirchturm steht als Chorturm im Osten. Er hat einen spitzen Helm und kleine spitzbogige Schallfenster. Das Langhaus mit Satteldach ist an der Nord- und Südseite nahezu fensterlos. An der Südseite befinden sich zwei große Fenster, ein überdachtes Portal mit dreieckigem Giebelfeld und dem sächsischen Wappen sowie zwei kleine Fenster übereinander. Die Fenster von Langhaus und Chorraum sind überwiegend spitzbogig mit Maßwerk. Ausstattung Die Kanzel und der Taufstein stammen aus der Bauzeit. Die zweigeschossige Empore im Langhaus nimmt die westliche und die nördliche Wand ein. Die Orgelempore ist in den Chorraum eingebaut. Unter ihr befindet sich die Herrschaftsloge. Die Kirche besitzt ein Ölgemälde des sächsischen Herzogs Wilhelm IV. von 1662. Geläut Die Kirche hat vier Glocken, die im Parsifal-Motiv erklingen. Eine Besonderheit ist die Aufhängung der kleinsten Glocke in einem separaten Glockenstuhl quer zur Schwungrichtung der drei größeren Glocken. Literatur Tilmann Breuer u. a.: Franken. Die Regierungsbezirke Oberfranken, Mittelfranken und Unterfranken (= Handbuch der deutschen Kunstdenkmäler. Bayern I). 2., durchgesehene und ergänzte Auflage. Deutscher Kunstverlag, Berlin / München 1999, ISBN 3-422-03051-4, S. 796. Roswitha Altrichter, Annette Faber, Reinhold Albert, Hanns Friedrich, Stefan Kritzer: Kirchen im Landkreis Rhön-Grabfeld, 1. Auflage: 1. Oktober 2010, ISBN 978-3-939959-06-9, S. 220f. Weblinks Einzelnachweise
St. Pankratius (Mitterfischen)

Die katholische Filialkirche St. Pankratius in Mitterfischen, einem Ortsteil der Gemeinde Pähl im oberbayerischen Landkreis Weilheim-Schongau, ist im Kern ein spätgotischer Kirchenbau, der um 1680/90 barockisiert und 1795 umgestaltet wurde. Die Kirche ist dem heiligen Pankratius geweiht, einem römischen Märtyrer, der auch als Eisheiliger verehrt wird. Die Kirche ist ein geschütztes Baudenkmal. Sie ist umgeben von der Friedhofsmauer, an deren Westseite sich ein korbbogiges Tor öffnet. Geschichte In den Jahren 1992/93 wurde die Kirche erweitert. Die alte Kirche wurde teilweise abgebrochen, nur der Turm, das Vorzeichen sowie Süd- und Westmauer des Langhauses blieben erhalten. Aus der Zeit stammen auch die Deckenmalereien. Architektur An die Westfassade ist ein Vorzeichen angebaut. An der Nordseite der Westfassade steht der Glockenturm, auf dessen quadratischem Unterbau ein achteckiger Aufbau mit Zwiebelhaube aufgesetzt ist. Der Unterbau ist mit vertieften Blendfeldern verziert, in deren Mitte an der Nordseite schmale, schießschartenartige Öffnungen eingeschnitten sind. Das Turmoktogon wird durch Ecklisenen, verkröpfte Gesimse und zahlreiche querovale, rundbogige und kleeblattförmige Fenster gegliedert. Im Osten ist an den Chor die Sakristei angebaut. Das einschiffige Langhaus wird von einem Muldengewölbe gedeckt. Ein Korbbogen führt zum eingezogenen, rechteckig geschlossenen Chor, der von einem Tonnengewölbe überspannt wird. Den westlichen Abschluss des Langhauses bildet eine schlichte Empore. Bleiglasfenster Die Bleiglasfenster wurden in den Jahren 1896/97 angefertigt. Die Fenster sind mit Inschriften versehen, aus denen die Jahreszahl ihrer Entstehung und die Namen der Stifter hervorgehen. Auf den Fenstern sind die Herzen Mariens und Jesu dargestellt sowie der heilige Josef, der heilige Konrad und der heilige Sebastian. Ein Fenster ist der Unterweisung Mariens gewidmet. Ausstattung Der Hochaltar stammt aus der Mitte des 17. Jahrhunderts. Das Altarbild mit der Darstellung der Enthauptung des heiligen Pankratius wird dem Umkreis von Elias Greuter dem Älteren zugeschrieben. An der nördlichen Langhauswand ist ein Tafelbild mit der Darstellung der Auferstehung Christi aus dem 18. Jahrhundert angebracht. Von der Decke des Langhauses hängt eine Rosenkranzmadonna aus dem 18. Jahrhundert. Literatur Georg Dehio: Handbuch der deutschen Kunstdenkmäler – Bayern IV – München und Oberbayern. 2. Auflage, Deutscher Kunstverlag, München 2002, ISBN 3-422-03010-7, S. 640. Georg Paula, Stefanie Berg-Hobohm: Landkreis Weilheim-Schongau (= Bayerisches Landesamt für Denkmalpflege [Hrsg.]: Denkmäler in Bayern. Band I.23). Lipp, München 2003, ISBN 3-87490-585-3, S. 214–215. Weblinks Einzelnachweise
Synagoga v Augsburgu

Synagoga v Augsburgu (německy Augsburger Synagoge) byla postavena mezi lety 1914 a 1917 podle návrhu architektů Friedricha Landauera a Dr. Heinricha Lömpela v secesním stylu. Ačkoliv budova byla vážně poškozena požárem za křišťálové noci 10. listopadu roku 1938, zůstala stát. Požárníci ji uhasili, neboť hrozilo, že by se oheň rozšířil na okolní zástavbu – se synagogou těsně sousedila banka a benzínová pumpa. Po dobu 2. sv. války byla budova synagogy využívána jako sklad městského divadla. Stavba synagogy prošla mezi lety 1976 až 1984 kompletní rekonstrukcí a byla navrácena svému původnímu účelu. Roku 1985 zde bylo otevřeno Muzeum židovské kultury Augšpurk-Švábsko. Od 1. listopadu 2006 je zde navíc k vidění expozice nazvaná Dějiny Židů v Augšpurku a Švábsku od středověku po současnost. Nejcharakterističtějším architektonickým prvkem synagogy je 29 metrů široká střešní kopule, zdobená ornamenty. Jedná se o jednu z nejlépe „dochovaných“ secesních synagog na světě. Galerie Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Synagoga v Augsburgu na Wikimedia Commons (německy) Informace židovského muzea (německy) Židovské muzeum (německy) Synagoga na Augsburg-Wiki Archivováno 2. 10. 2008 na Wayback Machine.
Synagoga w Augsburgu

Synagoga w Augsburgu (niem. Augsburger Synagoge) – została zbudowana w latach 1914–1917, według planów architektów Friedricha Landauera i dr Heinricha Lömpela, w stylu secesyjnym. Synagoga została poważnie zniszczona podczas nocy kryształowej, 10 listopada 1938 roku. Od tego czasu znajdowały się w niej instytucje użytku publicznego oraz sklepy. Budynek synagogi został poddany renowacji w latach 1976–1984, dzięki któremu odzyskał swój oryginalny wygląd. W 1985 roku synagoga została ponownie poświęcona i oddana gminie żydowskiej. 1 listopada 2006 roku przy synagodze otwarto Muzeum Żydowskie. Najbardziej charakterystycznym elementem synagogi jest kopuła o średnicy 29 m, ozdobiona licznymi ornamentami. Obecnie synagoga zaliczana jest do najpiękniej zachowanych synagog w stylu secesyjnym na świecie. Galeria
Flugplatz Ingolstadt-Manching

Flugplatz Ingolstadt-Manching eller Fliegerhorst Ingolstadt/Manching, Ingolstadt Manching Airport (IATA: IGS, ICAO: ETSI), er en militærlufthavn med civil brug ved købstaden Manching 8 km SØ for Ingolstadt i delstaten Bayern i Tyskland. Civilt brug Den civile trafik begyndte 20. september 2001. Lufthavnen er klassificeret som "særlig lufthavn" og drives af Ingolstadt-Manching Lufthavn GmbH. Der er daglig trafik med små og store business-fly, der primært flyver for de store bilproducenter, der ligger i området. Blandt andet ligger Audi's hovedsæde i Ingolstadt. Flyselskabet Private Wings havde deres hovedkvarter her og har fast udstationeret fly i Manching. Det europæiske luft- og rumfartsselskab EADS har et stort testcenter. Bl.a. bliver kampflyet Eurofighter Typhoon testet her, lige som resten af EADS's udvikling af militærfly har haft fast base siden 2008. Det EADS-ejede Eurocopter har ligeledes mange aktiviteter og benytter en stor del af bygningen med den civile passagerterminal. Den første civile terminal var på ingen måde tidssvarende, og i 2006 påbegyndtes opførelsen af en helt ny. Planerne gav mulighed for ekstra udvidelse, hvis behovet skulle opstå. I maj 2007 blev en ny terminal for civil luftfart indviet, og allerede da bestemte man sig for at fortsætte udvidelsen til det dobbelte. Der manglede møde-faciliteter og en personalekantine, der samtidig kunne være café for lufthavnens passagerer. Ligeledes manglede Eurocopter faciliteter til undervisning af nye piloter. I 2008 var arealet fordoblet og den nuværende terminal bygning stod færdig. Historie og militær Som led i Nazi-Tysklands oprustning begyndtes i 1936 opførelsen af Fliegerhorst Manching, og i 1938 kunne Luftwaffe indvie området. Under opførelsen blev mange af de arkæologiske rester fra den Keltiske boplads (Oppidum) ødelagt. De blev yderlige beskadiget under 2. verdenskrig, da De Allierede flere gange bombede lufthavnen. I forbindelse med Vesttysklands genoprustning blev det i 1955 besluttet at Fliegerhorst Ingolstadt/Manching skulle fortsætte som aktivt militæranlæg. Og det blev besluttet, at der skulle tages hensyn de arkæologiske minder. Deutsches Archäologisches Institut har siden undersøgt og gravet i området. I 2006 åbnede Keltisch-Römisches Museum i Manching. Luftwaffe flyttede ind i 1957 og overtog i 1960 ansvaret for driften. De samlede alle aktiviteter, der vedrørte test og certificering af luftvåbnets fly og helikoptere. Lige siden har "Wehrtechnische Dienststelle 61 (WTD 61)" og dets 700 mand haft base i Manching. Allerede i 1970 kom de første ønsker om at drive civil lufttrafik fra lufthavnen. Men det var først i 1995 stiftedes et selskab, der skulle drive den civile del. Den 28. oktober 2007 indsendtes en ansøgning, og tilladelsen kom 1. april 2000. Første officielle civile afgang fandt sted 20. september 2001. Se også Artikel om den keltiske boplads Oppidum von Manching på engelske Wikipedia. (engelsk) Eksterne henvisninger Flugplatz Ingolstadt-Manching officiel hjemmeside Arkiveret 15. august 2009 hos Wayback Machine Wehrtechnische Dienststelle 61 på Bundeswehr's hjemmeside Arkiveret 19. september 2009 hos Wayback Machine
Ingolstadt Manching Airport

Ingolstadt Manching Airfield, or Fliegerhorst Ingolstadt/Manching in German (IATA: IGS, ICAO: ETSI), is a military airbase with civil usage located in Manching near Ingolstadt, Germany. Usage The airfield is home to the Bundeswehr Technical and Airworthiness Center for Aircraft. The first flights of the Panavia Tornado and Eurofighter prototypes took place here. The F-104G Starfighter and the F-4 Phantom II fighter aircraft were flown here testing weapons systems in the 1960s, 70s and 80s. During the Space Shuttle missions it was considered as a landing site for Transoceanic Abort Landings. Cassidian, the defence and security subsidiary of EADS (now renamed Airbus Defence and Space), also had its headquarters here. Manching is now a key center for Airbus' military air systems activity in Germany, including supporting Luftwaffe aircraft. Airlines and destinations Private Wings offers some business on-demand charters and seasonal scheduled leisure flights across Europe. Ingolstadt Manching also receives frequent charter flights from Braunschweig-Wolfsburg Airport transferring personnel of the Volkswagen Group between their headquarters in Wolfsburg and their subsidiary Audi in Ingolstadt. See also Transport in Germany List of airports in Germany References External links Media related to Ingolstadt Manching Airport at Wikimedia Commons Official website "Airport information for ETSI" – via Great Circle Mapper. "Current weather for ETSI". NOAA/NWS.
Port lotniczy Ingolstadt-Manching

Port lotniczy Ingolstadt-Manching (IATA: IGS, ICAO: ETSI) – wojskowy port lotniczy z częścią przeznaczoną dla lotnictwa cywilnego, która od 15 kwietnia 2015 jest oficjalnym przejściem granicznym. Położony jest w gminie Manching, 8 km na południowy wschód od Ingolstadt, w kraju związkowym Bawaria, w Niemczech. Przypisy Linki zewnętrzne Informacje o lotnisku Strona lotniska
Base aérienne de Lechfeld

La base aérienne de Lechfeld est une base aérienne de la Luftwaffe située dans l'Arrondissement d'Augsbourg en Bavière dans le sud de l'Allemagne. La base a connu une activité aérienne militaire dès 1912. Depuis la fin de la Seconde Guerre mondiale, la base de Lechfeld est utilisée par des unités de la Luftwaffe, de la Bundeswehr et de l'US Army. Le JBG-32 de la Luftwaffe y est stationné depuis 1958. Cette unité a volé successivement sur F-84F Thunderstreak, Lockheed F-104 Starfighter et enfin Tornado dans une mission de guerre électronique. En images Portail de l’aéronautique Portail de l’histoire militaire Portail de la Bavière
Mantel

Mantel je městys ve vládním obvodě Horní Falc v zemském okrese Neustadt an der Waldnaab v Bavorsku. Žije zde přibližně 2 800 obyvatel. Geografie Mantel se leží na státní silnici 2166 z Weidenu do Freihungu a na okresní silnici NEW 21.Obcí protéká řeka Haidenaab. Sousední obce Mantel sousedí s následujícími obcemi od západu: Grafenwöhr, nezahrnuté území Manteler Forst, svobodné okresní město Weiden in der Oberpfalz a Weiherhammer. Místní části Obec Mantel má čtyři místní části: Kellerhaus Mantel Rupprechtsreuth Steinfels Historie Původ jména Přesný původ názvu místa není znám. První písemná zmínka o Mantel pochází z 26. září 1212. Císař Fridrich II. dal toho dne českému králi Přemyslu Otakarovi panství Floss, ke kterému také patří Mantile (plášť), jako poděkování za jeho věrné služby. 13. července 1654 získal Mantel tržní práva a stal se tržní obcí. O původu jména existují dvě různé teorie. Podle lidového příběhu lze jméno připsat stejnojmenné části oděvu (Mantel – německy kabát). Říká se, že kapitán lupičů rozděloval na svém kabátě kořist a to právě v místě, kde leží dnešní obec Mantel. Za pravděpodobnější možnost se považuje, že jméno Mantel přišlo ze starohornoněmeckého slova pro borovici (Mandl). Mantel je stále obklopen rozsáhlými borovicovými lesy. Ve skutečnosti odtud pochází známý kapitán lupičů jménem Franz Troglauer. V 18. století se se svou loupežnickou družinou potuloval krajinou Horní Falce a Frank. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Mantel na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Mantel na Wikimedia Commons
Mantel (Oberpfalz)

Mantel er en købstad (markt) i Landkreis Neustadt an der Waldnaab i Regierungsbezirk Oberpfalz i den tyske delstat Bayern. Geografi Mantel ligger omkring 10 kilometer vest for Weiden og består ud over Mantel af landsbyerne Rupprechtsreuth og Steinfels samt bebyggelserne Kellerhaus, Turnhallesiedlung, Kellerhaus og Rupprechtsreuther Mühle. Mantel ligger ved statsvej 2166 fra Weiden til Freihung og ved floden Haidenaab. Eksterne henvisninger
Mantel, Germany

Mantel (German pronunciation: [ˈmantl̩] ) is a municipality located in the district of Neustadt an der Waldnaab in Bavaria, Germany. It is known as a Markt, a town that was historically granted 'market rights'. The town was first mentioned in official documents in 1212, and in 1945 it was incorporated into the municipality of Rupprechtsreuth. As part of the regional reform in Bavaria, parts of the dissolved municipality of Hütten were added to it in 1972. The town's population fell by 77 people, 2.8%, to 2728 between 1988 and 2018. Mantel is best known for its nature preserve, Naturwaldreservat Gscheibte Loh, as well as its castle, Schloss Steinfels. References
Mantel (Alemania)

Mantel es un municipio situado en el distrito de Neustadt an der Waldnaab, en el estado federado de Baviera (Alemania), con una población a finales de 2016 de unos 2773 habitantes.​ Se encuentra ubicado al noreste del estado, en la región de Alto Palatinado, a poca distancia de la orilla del río Naab —un afluente izquierdo del Danubio— y de la frontera con República Checa. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Mantel.
Mantel (Bawaria)

Mantel – gmina targowa w Niemczech, w kraju związkowym Bawaria, w rejencji Górny Palatynat, w regionie Oberpfalz-Nord, w powiecie Neustadt an der Waldnaab. Leży około 12 km na południowy zachód od Neustadt an der Waldnaab, nad rzeką Haidenaab.
Мантель

Мантель (нем. Mantel) — ярмарочная община в Германии, в земле Бавария. Подчиняется административному округу Верхний Пфальц. Входит в состав района Нойштадт-ан-дер-Вальднаб. Население составляет 2954 человека (на 31 декабря 2010 года). Занимает площадь 16,79 км². Население По оценке на 31 декабря 2015 года население общины Мантель составляет 2808 чел. Примечания Ссылки Официальная страница