Linderhof

Linderhof (njem. za „Lipin dvor”) je njemački dvorac u Bavarskoj općini Ettal, blizu Oberammergaua. Jednokrilnu palaču izgradio je Georg Dollmann između 1870. i 1886. za kralja Ludviga II. Bavarskog u neo-rokoko stilu. Godine 2025. dvorac Linderhof (zajedno s dvorcem Neuschwanstein, Königshaus am Schachen i dvorcem Herrenchiemsee) uvršten je na UNESCO-ov popis svjetske baštine u Njemačkoj. Ovi dvorci, pažljivo integrirani u zapanjujuće prirodne krajolike, utjelovljuju Ludwigovu umjetničku viziju osobna i maštovita utočišta, odražavaju romantični i eklektični duh tog doba. Povijest Linderhof je dobio ime po lipi, staroj otprilike 300 godina, čije stablo još uvijek stoji u blizini Florine fontane. Tu je nekoć je bila kraljevska seoska rezidencija Königshäuschen (“Kraljeva kućica”) Ludvigova oca, Maksimilijana II. Godine 1867., nakon što je Ludvig II. posjetio Versajsku palaču, napravio je planove za novu seosku rezidenciju. Godine 1869. Ludvig II. odlučio je pretvoriti malu kuću u “Kraljevsku vilu” koja je proširena i obnovljena pod vodstvom Georga Dollmanna između 1870. i 1872. godine. Palača Marly, prva barokna rezidencija francuskog kralja Luja XIV., (izgrađena 1696., a srušena između 1808. i 1816. godine), poslužila je kao njezin arhitektonski uzor. Poput originala i ova je zgrada bila drvena. Godine 1874. drveni vanjski dio je rastavljen i potpuno zamijenjen kamenim, a original je obnovljen dvjestotinjak metara dalje. Također, Linderhof uključuje motive bavarskog rokoko stila koji se nalaze u Minhenskoj rezidenciji i palači Nymphenburg (osobito Amalienburg). Međutim, njezina cjelokupna struktura je jedinstvena i nedostaje joj izravnih presedana. Linderhof je najmanji od tri dvorca koje je izgradio Ludvig II. Bavarski i jedini dovršen prije njegove smrti. Linderhof je bio njegova omiljena rezidencija, koju je uvijek nazivao „Moja vila”. Izgled Pročelja su ukrašena skulpturama od vapnenca ili lijevanog cinka. Između ostalog, zabat glavnog pročelja prikazuje grb Kraljevine Bavarske između dvije figure Fama koje sviraju tube. Okružuju ga četiri personifikacije: (s lijeva na desno) Poljoprivreda, Trgovina, Znanost i Industrija. Ove skulpture djelo su Philippa Perrona, koji je često radio na ukrašavanju Ludwigovih dvoraca. Zabat je okrunjen kipom Atlasa, kojeg je izradio Franz Walker, a koji na ramenu nosi nebeski globus (sa zodijačkim simbolima). U potkrovlju ispod zabata, u središtu su prikazane dvije genije ili Viktorije, koje drže lovorove vijence i palmine listove, a sa svake strane su četiri puttija koji utjelovljuju umjetnosti: (s lijeva na desno) Glazba, Poezija, Kiparstvo i Arhitektura . Sveukupno, to rezultira programom skulptura koji slavi slavu Bavarske, njezinih imanja, njezinih vrlina i njezinih postignuća u znanosti, poslovanju i umjetnosti. Unutrašnjost Dvorac je simetričnog tlocrta i u potpunosti je uređen u rokoko stilu. Glavne prostorije su: Kraljevska spavaća soba, koja datira iz 1871. godine i koju je dizajnirao Angelo Quaglio, značajno ju je proširio 1884. godine Julius Hoffmann. Smještena na prvom katu, središnja je točka dvorca i najveća je prostorija u dvorcu. Bogato je ukrašena kipovima, ukrasima, zlatom, mramorom i slikama, u čast mitoloških figura. Vestibul - ovdje stoji kip Luja XIV., kopija kipa koji stoji na trgu Vendômeu u Parizu. Strop je ukrašen zlatnim suncem, referencom na „Kralja Sunca”. Središnji dvostrani hodnik. Soba zrcala, koju je dizajnirao Jean de la Paix, datira iz 1874. godine. Upotreba zrcala ovdje je dovedena do krajnosti. Dvorana za audijencije, ovalna soba koju je 1870. godine projektirao Christian Jank. Ovaj prostor je izvorno bio namijenjen kao prijestolna dvorana. Blagovaonica, također s funkcijom "postavljenog stola" zahvaljujući hidrauličnom sustavu dizala. Ova prostorija, kao i Dvorana za audijencije nasuprot, ovalnog je oblika. Ljubičasti ormar, Žuti ormar, Plavi ormar i Ružičasti ormar, svi u obliku potkove. Zapadna soba goblena, također nazvana Glazbena soba i Istočna soba goblena, od kojih je potonja posvećena grčkoj mitologiji. Park i vrtovi Formalni vrt oko palače uređen je gotovo u obliku križa, s palačom u središtu. Ispred palače nalazi se vodeni parter s velikim bazenom iz kojeg izvire snažna “Florina fontana”. Voda se dovodi gotovo potpuno originalnim sustavom opskrbe koji datira iz vremena kralja Ludviga II., prvo u spremnik, a zatim u mrežu cijevi. Jedna cijev opskrbljuje “Venerinu špilju” iz koje voda teče niz kaskadu do “Neptunove fontane”. Druga opskrbljuje Florinu fontanu, koja doseže visinu do 22 metra, Najadinu fontanu i manje vodene elemente. Tlak vode stvara se isključivo gravitacijom, bez upotrebe električne pumpe. Mali bočni vrtovi, istočni i zapadni parter uz palaču, oblikovani su u stilu bosketa (gajeva). Slijedeći prirodne konture terena, vrt se uspinje uz padinu ispred i iza palače duž njezine glavne sjeverno-južne osi, dijeleći vrt na terase i kaskade. Na donjem kraju terase, uz vodeni parter, nalaze se “Kraljeva lipa” i “fontana Najade”. Središnji prostor čini terasasti vrt. Na vrhu terase nalazi se “Venerin hram”, a na suprotnoj uzvisini iza palače nalazi se takozvani Glazbeni paviljon. Odatle voda teče niz stepenasti kaskadni slap do Neptunove fontane na stražnjoj strani palače , ispred koje je veliki zasad plavog cvijeća u obliku ljiljana. Veliki park unutar doline Graswang, koji okružuje ukrasni vrt, slijedi uzore engleskih pejzažnih vrtova sa skupinama drveća i vijugavim stazama, iskorištavajući prirodne značajke. Zgrade u parku: Kapela sv. Ane, mala je građevina s samo jednom prostorijom koju je 1684. godine sagradio Roman Schretler. Maurski kiosk, Ludvig II. ga je kupio 1876. godine. Zgrada se izvorno nalazila u dvorcu Zbiroh u Češkoj . Godinu dana kasnije prenesena je, djelomično proširena i obnovljena na malom brežuljku u parku. U ovom malom paviljonu nalazi se paunovo prijestolje, koje je izradio Le Blanc-Granger iz Pariza. U središtu sobe nalazi se maurska fontana, a inače je namještena namještajem u maurskom stilu. Ludvig II. ovdje je (noću) primao svoje goste, opremljene orijentalnim kostimima i turskim lulama za duhan. Marokanski paviljon, ovo je bila neomaurska građevina za Svjetsku izložbu u Parizu 1878. godine. Iste godine, Ludwig II. naručio je izgradnju jedne građevine izvan dvorca Linderhof, blizu austrijske granice. Nakon Ludvigove smrti, zgrada je prodana općini Oberammergau, sve dok konačno nije obnovljena 1982. godine u parku Linderhof. Za razliku od ostalih zgrada, ova je originalnog dizajna iz svoje domovine. Unutrašnjost je također u potpunosti marokanskog podrijetla. Venerin hram na vrhu južne terase je klasični okrugli hram s kipom božice Venere. Venerina špilja, ovo je replika stalaktitne špilje koju je projektirao krajobrazni arhitekt August Dirigl 1876.-1877. Ulazna vrata su lažna stijena koja se otvara poput otvorenog sezama. Dizajn špilje temelji se na Venerinoj spilji iz opere Tannhäuser Richarda Wagnera. Velika slika Augusta Heckela prikazuje Tannhäusera u naručju Venere. Špilja je opremljena (podvodnom) rasvjetom i strojem za stvaranje valova, koji pokreće jedan od prvih generatora. U središtu špilje nalazi se malo jezero s brodom u obliku (Venerine) školjke, iz kojeg se Ludvig zabavljao svim kreativnim i tehničkim napravama koje je ovaj svijet snova mogao proizvesti. Hundingova koliba, gdje se odvija radnja prvog čina Valkire (Richard Wagner). Izgrađena 1876. u dolini Ammertal, izgorjela je 1884. i odmah obnovljena, zatim ponovno izgorjela 1945. i obnovljena. Premještena je u park Linderhof između 1898. i 1990. godine. Izvori Vanjske poveznice Web stranice dvorca Linderhof (njem.) (engl.) (fr.) (tal.) Linderhof Palace, Ludwig's favorite castle Arhivirana inačica izvorne stranice od 14. lipnja 2021. (Wayback Machine) (engl.) Dvorac Linderhof