NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Королевская усадьба на Шахене

Королевская усадьба на Шахене (нем. Königshaus am Schachen) — небольшой горный замок. Наименее известный среди замков короля Людвига II Баварского. Расположен на горе Шахен (Альпы) высотой 1866 м, примерно в 10 км к югу от Гармиш-Партенкирхена, Бавария. Недалеко располагается замок Эльмау. Исторический обзор Замок был построен в 1869—1872 Людвигом II по проекту Георга Дольмана в стиле швейцарского деревенского домика шале. Иногда его называют охотничьим замком, хотя Людвиг никогда его не использовал для этой цели. Он приезжал сюда на день рождения и по случаю юбилейных дат. Королевский замок В деревянном домике находятся гостиная, кабинет, спальня, ванная, турецкая баня, торжественный зал, «Турецкий зал», который занимает весь верхний этаж, оформленный в мавританском стиле по образцу турецких дворцов. Дом, в стиле усадеб восточных правителей, меблирован роскошными диванами, украшен лакированными вазами с павлиньим пером, декорированными люстрами, тонкими коврами. Однако по сравнению с другими замками и дворцами Людвига II домик выглядит довольно скромно. В 1900 году ниже замка распланировали сад площадью 1 гектар, теперь являющийся филиалом Мюнхенского ботанического сада. Здесь выращивают более тысячи альпийских растений, собранных со всего мира от Альп до Гималаев. В 2025 году замок, совместно с другими постройками Людвига II, вошёл в список объектов Всемирного наследия ЮНЕСКО. Примечания Ссылки Король Людвиг II и его замки Ботанический сад на Шахене Konigshaus am Schachen История и фотографии королевского домика
Königshaus am Schachen

Königshaus am Schachen är ett kungligt jaktslott, beläget söder om Garmisch-Partenkirchen i Bayern. Slottet ligger på 1866 meters höjd och uppfördes 1869-1872 av kung Ludvig II av Bayern. Slottet kan endast nås via en vandringsled, den s.k. Königsweg, en promenad på 3-4 timmar. Vandringsleden är i så gott skick att även mountainbike kan användas. Rummen i bottenvåningen är klädda med paneler och befinner sig i ganska dåligt skick. På övervåningen finns det s.k. Turkiska rummet, en verklig praktsal som kungen lät inreda med turkiska palats som förebild. Här finns bland annat en vacker fontän, orientaliska mattor och förgyllda sniderier, påfågelfjädrar och luxuösa divaner. De blyinfattade fönstren ger rummet en karaktär av "Tusen och en natt". Vanligtvis brukade kung Ludwig fira sin namns- och födelsedag (25 augusti) i slottet. Se även Herrenchiemsee Linderhof Neuschwanstein Externa länkar Officiell webbplats till Königshaus am Schachen
Королівський будинок на Шахені

Королівський будинок на Шахені (нім. Königshaus am Schachen) — невеликий гірський замок. Найменш відомий серед замків короля Людвіга II Баварського. Розташований на горі Шахен (Альпи) на висоті 1866 м, приблизно за 10 км на південь від Гарміш-Партенкірхен, Баварія, Німеччина. До нього можна дістатися за 4 години пішки від замку Ельмау або з Гарміш-Партенкірхен. Історичний огляд Замок був побудований у 1869–1872 роках Людвіґом II за проектом Георга Дольманна у стилі швейцарського сільського будиночка шале. Іноді його називають мисливським замком, хоча Людвіґ ніколи його не використовував для цієї мети. Натомість приїздив сюди на день народження і з нагоди ювілейних дат. Королівський замок У дерев'яному будиночку знаходяться вітальня, кабінет, спальня, ванна кімната, турецька лазня. Урочиста зала, «Турецький кабінет», що займає весь верхній поверх, оформлена у мавританському стилі за зразком турецьких палаців. Будинок, умебльований розкішними диванами, прикрашений емальованими вазами з павичевим пір'ям, декорованими люстрами, тонкими килимами, мав створити атмосферу Тисячі й однієї ночі, у якій король відчував би себе халіфом і східним правителем. Однак у порівнянні з іншими замками і палацами Людвіґа ІІ будиночок виглядає доволі скромно. У 1900 році нижче замка розпланували сад (1 га), тепер філія Мюнхенського ботанічного саду, в якому вирощують понад тисячу альпійських рослин, зібраних з усього світу від Альп до Гімалаїв. Див. також Замки Баварії Нойшванштайн Ліндергоф Замок Гоеншванґау Палац Герренкімзее Примітки Посилання Джерела Король Людвіґ II та його замки [Архівовано 26 вересня 2011 у Wayback Machine.] pdf Ботанічний сад на Шахені [Архівовано 8 квітня 2009 у Wayback Machine.] Konigshaus am Schachen [Архівовано 7 жовтня 2011 у Wayback Machine.] Історія і фотографії королівського будиночка
Alling (Landkreis Fürstenfeldbruck)

For alternative betydninger, se Alling. (Se også artikler, som begynder med Alling) Alling er en kommune i Landkreis Fürstenfeldbruck der ligger i den vestlige del af Regierungsbezirk Oberbayern i den tyske delstat Bayern. Den ligger i den sydøstlige del af landkreisen, ca. 25 km vest for München. Kommunen omfatter af landsbyerne Alling, Biburg og Holzhausen. Historie Alling er kendt tilbage til 802 som Allinga(s), Biburg kendes i 1150 som Piburch og Holzhausen kendes helt tilbage til 776 som Holzhusun (Huse i skoven). Landsbyerne hørte fra det 9. århundrede til forskellige klostre og ved sekulariseringen i 1812 oprettedes kommunen Alling.
Alling

Alling es un municipio situado en el distrito de Fürstenfeldbruck, en el estado federado de Baviera (Alemania), con una población a finales de 2016 de unos 3835 habitantes.​ Se encuentra ubicado en la región de Alta Baviera, a poca distancia al oeste de la ciudad de Múnich, la capital del estado. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Alling.
Alling

Alling település Németországban, azon belül Bajorországban. Lakosainak száma 4072 fő (2023. december 31.). Alling Emmering, Eichenau és Puchheim községekkel határos. Népesség A település népessége az elmúlt években az alábbi módon változott: Fekvése Az Augsburg irányába tartó B 2-es útról Hoflactól délre fekvő település. Története Nevét az oklevelek 802-ben említették először Alli, Alling alakban. A település gótikus fogadalmi kápolnája (Votivkapelle) messziről látható. A kápolnát még Ernő bajor herceg építtette az allingi csatamezőn, az ő serege által Szakállas Lajos német-római császár csapatai fölött 1422-ben aratott győzelem emlékére hálából; A életre-halálra folyó harcok során a müncheni céhek önkéntesei nemcsak a csata kimenetelét döntötték el, hanem kimentették a herceg fiát, a későbbi II. Albertet is az ellenséges gyűrűből. A hála kápolna hamarosan meg is épült, mindmáig megőrizve gótikus alakját, hálós mennyezetét, szépen faragott imapadjait és késő gótikus paraszti oltárait is. Galéria Lásd még: Burgstall Alling és listát műemlékek Alling Jegyzetek Német Szövetségi Köztársaság (Panoráma, 1980) ISBN 963 243 025 5 További információk Hivatalos oldal Kapcsolódó szócikkek Bajorország településeinek listája
Alling (Bawaria)

Alling – miejscowość i gmina w Niemczech, w kraju związkowym Bawaria, w rejencji Górna Bawaria, w regionie Monachium, w powiecie Fürstenfeldbruck. Leży około 5 km na południowy wschód od Fürstenfeldbruck, przy drodze B2. Demografia Dane o ludności z 31 grudnia 2008: Polityka Wójtem gminy jest Frederik Röder z CSU, rada gminy składa się z 16 osób. Współpraca Miejscowość partnerska: Lannach, Austria Oświata W gminie znajdują się dwa przedszkole (125 miejsc) oraz szkoła podstawowa (6 nauczycieli, 121 uczniów). Przypisy
Аллинг

Аллинг (нем. Alling) — община в Германии, в земле Бавария. Подчиняется административному округу Верхняя Бавария. Входит в состав района Фюрстенфельдбрукк. Население составляет 3535 человек (на 31 декабря 2010 года). Занимает площадь 21,04 км². Примечания Ссылки Официальная страница
Алинг

Алинг (њем. Alling) општина је у њемачкој савезној држави Баварска. Једно је од 23 општинска средишта округа Фирстенфелдбрук. Према процјени из 2010. у општини је живјело 3.478 становника. Посједује регионалну шифру (AGS) 9179113. Географија Алинг се налази у савезној држави Баварска у округу Фирстенфелдбрук. Општина се налази на надморској висини од 550 метара. Површина општине износи 21,0 km². Становништво У самом мјесту је, према процјени из 2010. године, живјело 3.478 становника. Просјечна густина становништва износи 166 становника/km². Референце Спољашње везе Званични сајт општине (језик: немачки) Њем. Савезни завод за статистику (језик: немачки) Стална конференција градова и општина (језик: немачки) KommOn Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (29. април 2014) - Информациони систем градова, општина и округа. (језик: немачки)
Аллінг

Аллінг (нім. Alling) — громада в Німеччині, розташована в землі Баварія. Підпорядковується адміністративному округу Верхня Баварія. Входить до складу району Фюрстенфельдбрук. Площа — 21,04 км2. Населення становить 3873 ос. (станом на 31 грудня 2020). Примітки Посилання Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Аллінг Офіційний сайт [Архівовано 20 жовтня 2008 у Wayback Machine.] (нім.)
Knorr-Bremse

Knorr-Bremse je německý výrobní podnik, zabývající se výrobou brzdových systémů pro kolejová vozidla a nákladní automobily. Zabývá se těmito systémy již více než 100 let. Logem firmy je stylizovaná špalíková brzda. Historie Vynálezce Georg Knorr založil Knorr-Bremse (Knorrovy brzdy) v roce 1905 v Berlíně. Vývoj a zdokonalování pneumatické brzdy, především rozvaděče Knorr a Hildebrand-Knorr během předválečných let znamenalo pro Knorr-Bremse pozici největšího výrobce brzd pro kolejová vozidla v Evropě. Obnova závodu po druhé světové válce si vyžádala přesunutí sídla společnosti do Mnichova. V roce 1985 společnost převzal Heinz Hermann Thiele. Produkty Úprava stlačeného vzduchu bezolejové kompresory šroubové olejem mazané kompresory pomocné kompresory sušiče sběrače kondenzátu Pneumatická brzda rozvaděče brzdové panely elektronické řídící jednotky Mechanická brzda brzdové kotouče brzdová obložení třmeny kotoučových brzd špalíkové jednotky brzdové válce a stavěče zdrží kolejnicové brzdy vířivá brzda Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Knorr-Bremse na Wikimedia Commons Knorr-Bremse domovská stránka CS Knorr-Bremse domovská stránka EN IFE dveřní systémy Merak klimatizační systémy Microelettrica Scientifica
Knorr-Bremse

Knorr-Bremse AG er en tysk multinational producent af bremsesystemer til tog, lastbiler og busser. Endvidere fremstiller de intelligente dørsystemer, kontrolkomponenter, airconditionsystemer til tog, støddæmpere og transmissionskontrolsystemer. I 2019 havde de over 28.000 ansatte og en omsætning på 6,93 mia. euro. De er tilstede i over 30 lande på 100 lokationer. Georg Knorr etablerede Knorr-Bremse GmbH i 1905 i Berlin. Referencer
Knorr-Bremse

Knorr-Bremse AG est une entreprise allemande, un des leaders mondiaux des systèmes de frein à air comprimé pour véhicules routiers lourds et ferroviaires. Le siège social est à Munich (Bavière), avec des représentations dans le monde entier. Au cours de sa longue histoire (plus d'un siècle depuis les débuts à Berlin, en 1905), Knorr a absorbé de nombreux concurrents. Parmi les plus célèbres, l'équipementier américain Bendix (en), bien connu des automobilistes pour ses kits complets (étriers, plaquettes, disques...) et systèmes ABS. Ce qui ne l'a pas empêché de connaître, à l'instar de nombreux acteurs du secteur, des turbulences au cours de la période récente, fin des années 2000. Son principal concurrent mondial est la société Faiveley Transport. Historique 1905 - Fondation de la société à Berlin par Georg Knorr 1923-1939 - La société devient le plus grand fabricant de freins pour véhicules sur rail en Europe (développement du frein pneumatique) 1939-1945 - Brevet du premier frein pneumatique pour véhicules utilitaires - Le système de frein Hildebrand-Knorr devient le frein standard dans 17 pays 1945-1953 - Reprise du développement et de la production des blocs frein en Allemagne de l’Ouest - Munich est le nouveau siège de la société 1960-1980 - Entrée sur le marché des États-Unis pour les véhicules sur rail 1985-1990 - Reprise du Groupe par Heinz-Hermann Thiele - Restructuration et concentration autour de la technique de freinage pour les véhicules sur rail et utilitaires - Séparation de la structure économique et juridique et création de deux divisions 1990-2000 - Création d’un groupe international - Début de la production en grande série des freins à disque 2000-2010 - Développement sous la forme d’une société mondiale leader dans le domaine de la technologie de freinage (Europe, Chine, Russie, USA) Notes et références Voir aussi Reportage magazine de la chambre consulaire locale Bendix (en) WABCO Liens externes Site en français Portail des routes Portail du chemin de fer Portail de l’Allemagne Portail de Munich
Knorr-Bremse

A Knorr-Bremse AG vasúti és haszongépjárművek fékrendszereit gyártó német vállalat, amely több mint 110 éve működik a területen. A vállalatcsoport portfóliójában megtalálhatóak még intelligens ajtórendszerek, vezérlőelemek, légkondicionáló rendszerek vasúti járművekhez, torziós lengéscsillapítók és sebességváltó-szabályozó rendszerek haszongépjárművekhez. 2019-ben a Csoport több mint 28 000 alkalmazottja világszerte 6,93 milliárd eurós árbevételt ért el világszerte. A vállalatcsoport több mint 30 országban, 100 telephelyen van jelen. 2020. november 4-én bejelentették, hogy a Knorr-Bremse AG Dr. Jan Michael Mrosikot választotta az igazgatóság tagjává és vezérigazgatóvá. A kinevezés 2021. január 1-jei hatállyal lépett hatályba. Alapítás Georg Knorr mérnök 1905-ben alapította a Knorr-Bremse GmbH-t a Berlin melletti Boxhagen-Rummelsburgban, a Neue Bahnhofstraße-n (1920 óta Berlin-Friedrichshain része). A vasúti fékrendszerek gyártása egy 1883-ban alapított cégből ("Carpenter & Schulze") származik. A vállalat 1911-ben egyesült a "Continentale Bremsen-GmbH"-val, és megalapította a Knorr-Bremse Aktiengesellschaft (AG) vállalatot. 1913-tól kezdve egy második gyártóüzemet, új székházat, fűtőművet és egyéb melléképületeket emeltek. A Knorr kereskedelmi sikerének kezdeti alapját a Porosz Államvasutakkal kötött megállapodás jelentette, amely akkoriban alakította meg a Porosz-Hesseni Vasúttársaságot, és amely egykamrás gyorsfékrendszerek szállítására vonatkozott, először személy-, majd tehervonatok számára. A sűrített levegővel működő fék, a "Knorr Druckluft-Einkammerschnellbremse" (K1), valamint annak származékai a hagyományos rendszerekhez képest jelentősen jobb biztonsági teljesítményt nyújtottak. A huszadik század elején a vonatőröknek még mindig kézzel, úgynevezett "fékező kocsikból" kellett működtetniük a fékeket. Az első pneumatikus fékek alapkivitelűek voltak, de hamarosan kifejlesztették a vezérlőszelepeket használó közvetett automatikus rendszereket. Jegyzetek Irodalom Rudolf Hundhausen: Knorr-Bremse AG Berlin-Lichtenberg. In: Die deutsche Industrie (1888–1913). Berlin 1913 S. X82–X83. Franz Ludwig Neher: Fünfzig Jahre Knorr-Bremse. Knorr-Bremse AG, Berlin/ München 1955. Manfred Barthel: Kraft und Sicherheit – 75 Jahre Knorr-Bremse. Econ, Düsseldorf/ Wien 1980, ISBN 3-430-11167-6. Helmut Engel (Hrsg.): Standort Berlin-Ostkreuz. Historische Knorr-Bremse. Industriekomplex im Wandel. Jovis, Berlin 2000, ISBN 3-931321-22-3. Helmut Engel (Hrsg.): Standort Berlin-Marzahn. Historische Knorr-Bremse. Industriekomplex im Wandel. Jovis, Berlin 2001, ISBN 3-931321-44-4. Manfred Pohl: Sicherheit auf Schiene und Straße. Die Geschichte der Knorr-Bremse AG. Piper, München 2005, ISBN 3-492-04747-5. További információk Hivatalos oldal Bendix Commercial Vehicle Systems LLC
Knorr-Bremse

Knorr-Bremse — немецкая компания, производитель комплектующих для железнодорожного и грузового автомобильного транспорта, в первую очередь тормозных систем. Контрольный пакет акций принадлежит Наде Тиле, наследнице Хайнца Германа Тиле. История Компанию основал в 1905 году в Берлине Георг Кнорр для производства изобретённого им пневматического тормоза для пассажирских поездов; позже началось производство тормозов для товарных составов. В 1911 году Георг Кнорр умер, основанная им компания объединилась с Continentale Bremsen, образовав Knorr-Bremse AG. В 1920 году был куплен завод в Мюнхене, ранее принадлежавший BMW. В 1922 году компания начала производить пневматические тормоза для грузовых автомобилей. В годы Второй мировой войны компания выпускала ручные пулемёты Kg m/40. В 1945 году берлинский завод был конфискован, центром производства стал завод в Мюнхене, там же в 1953 году была построена новая штаб-квартира. В 1973 году был создан филиал в США. К 1985 году Knorr-Bremse оказалась на грани банкротства, её акции под гарантии Deutsche Bank выкупил Хайнц Герман Тиле (Heinz Hermann Thiele). В 1999 году было создано совместное предприятие с Robert Bosch. В 2002 году у Honeywell была куплена её дочерняя структура Bendix Corporation. В 2014 году были созданы совместные предприятия в Китае и России. В 2016 году у компании Vossloh было куплено её подразделение электроприводов для трамваев и троллейбусов. В 2018 году Хайнц Герман Тиле провёл размещение акций компании на Франкфуртской фондовой бирже, которое принесло около 3 млрд евро; Тиле сохранил за собой контрольный пакет акций (58 %).. В сентябре 2023 года компания продала свои активы в России. Деятельность Подразделения по состоянию на 2022 год: комплектующие для грузового автотранспорта — оборудование для грузовиков, автобусов, трейлеров и сельскохозяйственной техники, включая тормозные системы, приборные панели, электрооборудование, амортизаторы и др., 52 % выручки; комплектующие для железнодорожного транспорта — оборудование для вагонов метро, товарных и пассажирских поездов, включая тормозные системы, автоматические двери, системы климат-контроля, приборные панели и др., 48 % выручки. Основные регионы деятельности по доле в выручке: Германия — 25 %; США — 24 %; Европа и Африка — 23 %; Китай — 14 %; Азиатско-Тихоокеанский регион — 11 %. В списке крупнейших публичных компаний мира Forbes Global 2000 за 2023 год Knorr-Bremse заняла 1824-е место. Примечания
Knorr-Bremse

Knorr-Bremse AG är en tysk tillverkare av bromssystem för väg- och rälsfordon. Koncernen har över 20 000 medarbetare över hela världen. Koncernens huvudkontor ligger i München. Företaget grundades 1905 i Boxhagen-Rummelsburg i Berlin av Georg Knorr sedan han utvecklat tryckluftsbromsen K1. Efter andra världskriget flyttade man verksamheten till Västtyskland. Knorr-Bremse köpte 2017 Kiepe Electric, tillverkare av elektrisk transmissionsutrustning för räls- och vägfordon, tidigare Vossloh Kiepe, från Vossloh.
St. Peter und Paul (Loiching)

Die römisch-katholische Pfarrkirche St. Peter und Paul steht in Loiching, einer Gemeinde im niederbayerischen Landkreis Dingolfing-Landau. Sie ist in der Liste der Baudenkmäler in Loiching unter der Nummer D-2-79-124-3 eingetragen. Die Pfarrei Loiching, zu der die Ortschaften Loiching, Atzbach, Bergham, Eßig, Feldkirchen, Göttersdorf, Gummering, Gummeringerau, Kronwieden, Lichtenseermoos, Loichingermoos, Oed, Schlott (Teil), Schreg, Staudach, Süßbach, Wastlmühle, Weigendorf und Wornstorg gehören (Stand 1997), liegt im Dekanat Dingolfing-Eggenfelden des Bistums Regensburg. 1240 wird mit Fridericus erstmals ein Pfarrer von Loiching namentlich genannt. Beschreibung Das sechsjochige Langhaus der gotischen Wandpfeilerkirche stammt aus dem 13. Jahrhundert, der eingezogene, dreiseitig geschlossene, von Strebepfeilern gestützte Chor zu drei Jochen im Osten und der Kirchturm an der Südwand des Langhauses aus der Mitte des 15. Jahrhunderts. Die Sakristei mit einem Oratorium im Obergeschoss befindet sich an der Südwand des Chors. Zwischen dem Kirchturm und der Sakristei ist an der Südwand des Langhauses eine Vorhalle angebaut, die zum Portal führt. Der von einem spitzen Helm bedeckte Kirchturm enthält in seinem achteckigen, mit Ecktürmchen versehenen Obergeschoss die Turmuhr und den Glockenstuhl. Der Hochaltar von 1628 wird von den Skulpturen des Simon Petrus und des Paulus von Tarsus flankiert. In der großen rundbogigen Nische zwischen zwei Säulen steht eine Mondsichelmadonna aus der ersten Hälfte des 16. Jahrhunderts mit Jesuskind, umgeben von kleinen Engeln. Als Himmelskönigin trägt die Madonna Krone und Zepter. Den Tabernakel gestaltete 1760 Joseph Fischer. Am Chorbogen hängt ein Kruzifix von 1700. In der Vorhalle befindet sich ein Epitaph von Franz Jakob Schwanthaler. Auf der Empore steht die 1977 von Guido Nenninger gebaute Orgel mit 16 Registern, verteilt auf zwei Manuale und Pedal. Literatur Georg Dehio: Handbuch der deutschen Kunstdenkmäler. Bayern II. Niederbayern. Deutscher Kunstverlag, München 2008, S. 360–361 (dehio.org). Weblinks Einzelnachweise
Nádrž U Tokaniště

Nádrž U Tokaniště (německy Schwelle) je splavovací nádrž, která sloužila ke zlepšení stavu vody pro plavení dřeva z okolních lesů. Nádrž se nachází poblíž zaniklé obce Knížecí Pláně (Fürstenhut) v katastru obce Borová Lada (okres Prachatice, Jihočeský kraj) na Šumavě v nadmořské výšce asi 1020 m. Vodní nádrž U Tokaniště (německy Schwelle) byla zbudována v roce 1845 někým z knížat ze schwarzenberské primogenitury. Pobřeží Nádrž má půdorys zhruba ve tvaru pravoúhlého trojúhelníku. Hráz nádrže (odvěsna) je dlouhá 60 metrů. Delší břeh nádrže měří asi 90 metrů. Celkový obvod nádrže činí asi 230 metrů. Vodní režim Nádrž byla vybudována na Vltavském potoce, který je jejím přítokem i odtokem a zároveň ji také zleva obtéká. Přístup Nádrž je přístupná po celý rok pěšky po slepé neznačené lesní cestě dlouhé 500 m. Na začátek této lesní cesty je možný přístup: Žlutá turistická značka z Borových Lad – 4,5 km. Modrá a žlutá turistická značka z Bučiny přes Knížecí Pláně – 4,5 km. Modrá a žlutá turistická značka z Horní Vltavice přes Knížecí Pláně – 16 km. Galerie Odkazy Poznámky Reference Související články Žďárecké jezírko Polecká nádrž Knížecí Pláně Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Fotografie vodní nádrže na Wikimedia Commons
Löwenbräu

Löwenbräu je pivovar v Mnichově, který produkuje pivo podle starobylého bavorského nařízení Reinheitsgebot zaručujícího stálou kvalitu. Historie Jako datum založení pivovaru je uváděn rok 1383, pro toto tvrzení však neexistují důkazy a první potvrzená písemná zmínka o jeho existenci pochází až z roku 1746. Jeho název znamená v překladu „lví pivovar“ a je odvozen od fresky zobrazující biblického Daniela v jámě lvové. V roce 1810 se pivovar poprvé zúčastnil mnichovského Oktoberfestu. V roce 1818 se stal majitelem Georg Brey, který rozšířil výrobu a přestěhoval podnik do Nymphenburger Straße. V roce 1872 se pivovar stal akciovou společností. Roku 1883 byla na náměstí Stiglmaierplatz otevřena pivovarská restaurace Löwenbräukeller podle plánu architekta Alberta Schmidta. Na přelomu 19. a 20. století byl Löwenbräu největším výrobcem piva v Německu a vyvážel svou produkci do 150 zemí. Jeho majetkem byla také restaurace Bürgerbräukeller, známá jako dějiště pivního puče v roce 1923. Roku 1928 překročil jeho výstav poprvé v dějinách Mnichova hranici milionu hektolitrů. V roce 1945 byla budova pivovaru těžce poškozena bombardováním. Po válce byla výroba obnovena, ale pivovar již ztratil vedoucí postavení na trhu. Díky montrealské Světové výstavě 1967 získalo pivo Löwenbräu značnou popularitu v Severní Americe, kde vlastní licenci k jeho výrobě Labatt. Na World Beer Cupu v USA v roce 2016 získala značka Löwenbräu Original zlatou medaili. V roce 1997 se firma sloučila s dalším mnichovským pivovarem Spaten-Franziskaner-Bräu a od roku 2007 oba patří nadnárodní společnosti Anheuser-Busch InBev. Löwenbräu je jedním z držitelů ochranné značky Münchner Bier, kteří se mohou prezentovat na Oktoberfestu. Pro tuto akci vaří pivo typu märzen zvané podle festivalové louky Wiesenbier. Dalším z jeho produktů je silný bock Triumphator s obsahem původní mladiny přes 16 °, slavnostně narážený v postní době. Theodor Fontane zmiňuje Löwenbräu ve svém románu Stechlin. Produkty Löwenbräu Original Löwenbräu Dunkel Löwenbräu Triumphator Löwenbräu Alkoholfrei Löwenbräu Urtyp Löwenbräu Löwen Weisse Löwenbräu Radler Löwenbräu Oktoberfestbier Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Löwenbräu na Wikimedia Commons Oficiální stránky