NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Ellinger Wald

Der Ellinger Wald ist ein zusammenhängendes Waldgebiet südwestlich der namensgebenden Stadt Ellingen im mittelfränkischen Landkreis Weißenburg-Gunzenhausen. Geographie Lage Der Wald liegt inmitten einer weiten Offenlandschaft im Naturpark Altmühltal und im südlichen Teil des Fränkischen Seenlands. Er setzt sich aus dem eigentlichen Ellinger Wald im Zentrum, den Waldfluren Schweißlohe und Schmalwiesenholz im Süden und der Dürren Lohe im Norden zusammen. Der Wald befindet sich zwischen den Dörfern Massenbach im Norden und Schmalwiesen im Süden. Durch das Waldgebiet verläuft die Gemeindegrenze zwischen Ellingen und Weißenburg in Bayern. Östlich verlaufen die Bundesstraße 2 und die Bahnstrecke Treuchtlingen–Nürnberg, nördlich und teilweise durch den Wald führt die Bundesstraße 13. Durchflossen wird das Waldgebiet vom Mittelbühlgraben, südlich fließt der Himmelreichgraben vorbei. Der höchste Punkt des Waldes liegt auf einer Höhe von 439,9 m ü. NHN. Als beliebtes Wandergebiet ist der Wald von mehreren Wanderwegen durchzogen. Naturschutz Der Wald liegt im Landschaftsschutzgebiet Schutzzone im Naturpark Altmühltal (CDDA-Nr. 396115; 1995 ausgewiesen; 1631 km² groß). Naturräumliche Zuordnung Der Ellinger Wald gehört in der naturräumlichen Haupteinheitengruppe Fränkisches Keuper-Lias-Land (Nr. 11), in der Haupteinheit Vorland der Südlichen Frankenalb (110) und in der Untereinheit Weißenburger Bucht (110.3) zum Naturraum Weimersheimer Platte (110.31), wobei das Gebiet im Osten an das Vorland der Weißenburger Alb grenzt. Geschichte Im Gebiet liegt eine Siedlung der späten Bronze- und Urnenfelderzeit sowie mehrere Grabhügel aus vorgeschichtlicher Zeit und aus der Hallstattzeit. Weblinks Lage des Ellinger Waldes im BayernAtlas der Bayerischen Staatsregierung (Hinweise) Historische Karte des Ellinger Waldes Einzelnachweise
Институти Макс Планк

Дружеството за научни изследвания „Макс Планк“ (на немски: Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften Eingetragener Verein, MPG), накратко Дружество „Макс Планк“, също Институти „Макс Планк“ или само Макс Планк, е германска независима нестопанска организация, обединяваща изследователски институти, финансирани от федералното и държавно управление в Германия. Седалището на организацията е в Берлин, а централата ѝ е в Мюнхен. Около 80 изследователски института на дружество „Макс Планк“ извършват научни изследвания от обществен интерес в областта на естествените, обществените и социални науки, изкуствата и хуманитаристиката. В тези институти са заети над 13 000 души на постоянен щат, включително 4700 учени, плюс 11 000 нещатни и гостуващи учени. История Организацията е учредена през 1911 г. като Дружество „Кайзер Вилхелм“ (Kaiser-Wilhelm-Gesellschaft, KWG). През 1948 г. дружеството се преименува по името на своя предходен директор (1930-37) Макс Планк на Дружество „Макс Планк“ (Max-Planck-Gesellschaft, MPG). Източници Големи научни организации в Германия Архив на оригинала от 2010-06-07 в Wayback Machine., посолство на Германия в България Външни препратки ((de)) Официален сайт ((en)) Официален сайт – на английски
Societat Max Planck

La Societat Max Planck per l'Avenç de la Ciència (en alemany Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften eV) (MPG) és una xarxa d'instituts d'investigació científica a Alemanya. El nom honra la memòria de Max Planck, el físic alemany que va iniciar la mecànica quàntica. Aquesta institució va substituir la Kaiser-Wilhelm-Gesellschaft i és una organització independent i sense ànim de lucre fundada pels governs federal i estatal d'Alemanya. La Societat Max Planck té reputació mundial com organització d'investigació de ciència i tecnologia. El 2006, les classificacions del Times Higher Education Supplement d'institucions d'investigació no universitàries (basats en la revisió dels seus parells internacionals) van col·locar a la Societat Max Planck com la número 1 en investigació científica i la número 3 en investigació tecnològica a nivell mundial. La xarxa MPG distribuïda per tota Alemanya i abasta diferents camps de la ciència. Amb 16 Premis Nobel guanyats pels seus científics des de 1948, generalment la hi recorda com la més destacada organització d'investigació de ciències bàsiques a Alemanya. L'any 2013 fou guardonat amb el Premi Príncep d'Astúries de Cooperació Internacional. Lingüística En l'àmbit de la lingüística, i a través del Departament d'Evolució Lingüística i Cultural de l'Institut Max Planck d'Antropologia Evolutiva de Leipzig, va presentar en públic l'abril del 2023 la base de dades d'estructura lingüística més gran del món, Grambank, que inclou la comparació de 190 propietats gramaticals de 2.400 llengües del món (entre elles el català), de les més de 7.000 existents, i que inclou en conseqüència més de 400.000 punts de dades. La base de dades, que va restar d'accés obert, fou el resultat d'un estudi sobre la diversitat lingüística publicat a la revista Science. Referències Enllaços externs Pàgina de l'Institut Max Planck
Společnost Maxe Plancka

Společnost Maxe Plancka pro rozvoj vědy (německy Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften; zkráceně MPG) je formálně nezávislá, nevládní a nezisková asociace německých výzkumných ústavů. Společnost byla založena v roce 1911 jako Společnost císaře Viléma (Kaiser-Wilhelm-Gesselschaft). Po druhé světové válce byla obnovena a v roce 1948 přejmenována na Společnost Maxe Plancka na počest svého bývalého prezidenta, nositele Nobelovy ceny za fyziku Maxe Plancka. Pod MPG spadá 86 ústavů a výzkumných zařízení (k 1. lednu 2021); pět ústavů a jedno výzkumné pracoviště se nachází v zahraníčí. Max Planckův institut pro matematiku ve vědách (MiS) (anglicky Max Planck Institute for Mathematics in the Sciences; německy Max-Planck-Institut für Mathematik in den Naturwissenschaften) je v Lipsku. Max Planckův Institut dějin umění Plancka je ve Florencii. V Římě spadá pod Institut Maxe Plancka pro dějiny umění Bibliotheca Hertziana. Max Planckův Institut pro psycholingvistiku je v Nijmegen, v provincii Gelderland v Nizozemsku Max Planckův Floridský institut pro neurovědy sídlí ve městě Jupiter na Floridě v USA. Společnost Maxe Plancka podporuje základní výzkum v přírodních, společenských, humanitních vědách a umění, ve třech sekcích: Biologicko-medicinská sekce Chemicko-fyzikální a technická sekce Sekce společenských a humanitních věd Vedle ústavů provozuje MPG badatelské skupiny (MPFG) a Mezinárodní výzkumné školy (IMPRS) pro doktorské studenty v úzké spolupráci s řadou univerzit, včetně zahraničních. Společnost má právní formu spolku a je financována z prostředků spolkové vlády, jednotlivých zemských vlád a ze sponzorských darů. Rozpočet na rok 2018 činil něco přes 1,8 miliardy EUR. Zaměstnává 23 767 osob, z toho přes 800 stipendistů a téměř 2000 hostujících vědců a vědkyň. 54,6% vědeckých pracovníků nejsou občané Spolkové republiky, stejně jako 33% všech zaměstnanců. Společnost Maxe Plancka se těší značné vědecké autoritě. S celkovým počtem 37 nobelistů jde o jednu z největších a nejprestižnějších vědeckých institucí na světě. V žebříčku Times Litterary Supplement 2006 byla MPG na prvním místě mezi neuniverzitními vědeckými zařízeními na světě a na třetím místě (za AT&T a Argonne National Laboratory) ve výzkumu technologií. V žebříčku Nature se v roce 2018 MPG umístila mezi největšími přispěvateli do 82 předních časopisů ve všech vědeckých disciplínách. V indexu se MPG umístila třetí, po Čínské akademii věd a Harvardově univerzitě. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Max-Planck-Gesellschaft na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Společnost Maxe Plancka na Wikimedia Commons Stránky MPG, anglicky [1] Čísla a fakta]
Société Max-Planck pour le développement des sciences

La société Max-Planck pour le développement des sciences (en allemand : Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften e.V., en abrégé MPG) est une association à but non lucratif allemande financée par l’État fédéral et par les seize Länder allemands, remplissant une mission de recherche fondamentale. Elle a été créée en 1948 à l'instigation des physiciens Werner Heisenberg et Carl Friedrich von Weizsäcker et succède à la Société Kaiser-Wilhelm. Elle est nommée d'après le physicien Max Planck. En février 2025, la société Max-Planck regroupe 84 instituts thématiques de recherche fondamentale, en sciences de la vie et de la santé et sciences humaines et sociales. Elle assure une fonction de recherche comparable au CNRS français. Liste des instituts (Sauf mentions contraires, les instituts sont situés en Allemagne). Institut Max-Planck Autres instituts 79. Laboratoire Friedrich-Miescher de biologie de la Société Max-Planck (en), Tübingen ; 80. Institut Fritz-Haber de la Société Max-Planck, Berlin. Notes et références Note Références Voir aussi Articles connexes Fritz Haber Arme chimique Liens externes Sites officiels : (en) www.mpg.de/en et (de) www.mpg.de/de Archives conservées par : archives de la Société Max-Planck (isil?isil.id=DE-2344) Ressources relatives aux organisations : SIREN Registre de transparence de l'UE Ressources relatives à la recherche : CrossRef Horizon 2020 Portail de l'Empire allemand Portail de l’Allemagne
Institut Max Planck

Institut Max Planck se nalazi u Berlinu, dok je sjedište uprave Münchenu. Osnovan je 1948. godine i najpoznatiji je njemački istraživački institut u području prirodnih znanosti i tehnologije. Nazvan je tako u počast poznatom nobelovcu i fizičaru Maxu Plancku. Institut je multidisciplinarnog karaktera s područja eksperimentalne i teorijske fizike, fizike i kemije materijala, organske i fizičke kemije, biokemije, molekularne biologije i medicine, istraživanja mora i okoliša, računarstva i elektronike. Galerija Vanjske poveznice Stranice Instituta
Max-Planck-Gesellschaft

De Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften e.V. (afgekort MPG) is een internationaal vooraanstaande Duitse onafhankelijke organisatie voor wetenschappelijk onderzoek dat niet aan universiteiten en hogescholen kan worden verricht, met een zwaartepunt in natuurkunde. Ze werd in 1948 opgericht als opvolger van de Kaiser-Wilhelm-Gesellschaft en werd genoemd naar de Duitse natuurkundige Max Planck. De hoofdzetel is in Berlijn en de Generalverwaltung, de directie van de MPG, is gevestigd in München. De Max-Planck-Gesellschaft werkt bij het opzetten van onderzoeksprojekten volgens de bijzondere regel dat men overal op de wereld naar iemand zoekt met een bijzonder scherpe geest en om deze persoon een instituut bouwt, het Harnack-principe genoemd, naar degeen die het heeft bedacht, de eerste president van de Kaiser-Wilhelm-Geselschaft, Adolf von Harnack. De Max-Planck-Gesellschaft heeft 85 instituten voor verschillende wetenschappelijke disciplines, de Max Planck Instituten (MPI), waarvan de meeste zich in Duitsland bevinden. In Nederland zijn twee MPI gevestigd: het Max Planck Instituut voor Psycholinguïstiek in Nijmegen en het Max Planck Instituut voor Complexe Vloeistofdynamica in Enschede. Ook de Bibliotheca Hertziana, een kunsthistorisch instituut in Rome, en het Kunsthistorisches Institut te Florence zijn vestigingen buiten Duitsland. Bij de verschillende instituten van de organisatie zijn zo'n ruim 20.000 mensen werkzaam. Elke zeven jaar onderzoekt de Max-Planck-Gesellschaft of de verschillende instituten belangrijke resultaten hebben behaald, nog voldoende potentieel hebben en voortzetting verdienen. In de loop der jaren is een klein aantal instituten op deze manier opgeheven. In 1999 en 2006 was het Max-Planck-Institut für biophysikalische Chemie te Göttingen nauw betrokken bij projecten die de Duitse Toekomstprijs ontvingen. Kritiek In 2022 verscheen een promotieonderzoek van de hand van de Duitse wetenschapshistorica Birgit Kolboske, werkzaam bij het Max-Planck-Institut für Wissenschaftsgeschichte, waarin aannemelijk wordt gemaakt dat het Harnack-Principe en de daarbij horende strikt hiërarchische opbouw, in de onderzochte periode (1948-1998) een sterke remmende werking heeft gehad op de instroom van vrouwen bij het onderzoeksinstituut. Van 691 onderzoeksplaatsen waren er in totaal 13 door vrouwen bezet. Het gerenommeerde instituut is ook anno 2020 hekkensluiter op dit punt. Zie ook Verklaring van Berlijn over vrije toegang tot kennis in de wetenschappen en geesteswetenschappen Externe link Officiële website
Towarzystwo Maxa Plancka

Towarzystwo Maxa Plancka (niem. Max-Planck-Gesellschaft, MPG, właściwie Towarzystwo Popierania Rozwoju Nauki im. Maxa Plancka, niem. Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften) – niezależna niemiecka instytucja naukowo-badawcza o charakterze non-profit, finansowana z budżetu federalnego. Towarzystwo Maxa Plancka to jedna z najbardziej prestiżowych organizacji prowadzących działalność badawczo-rozwojową na świecie. Naukowcy w niej pracujący otrzymali 30 nagród Nobla i jeden Medal Fieldsa. W 2006 dodatek Higher Education czasopisma The Times uznał Towarzystwo Maxa Plancka za najbardziej renomowaną nieuniwersytecką instytucję naukową na świecie i przyznał trzecie miejsce w kategorii „technologia” (za AT&T i Argonne National Laboratory). Towarzystwo koordynuje prace siedemdziesięciu ośmiu niezależnych instytutów umiejscowionych w różnych miejscowościach w Niemczech i innych krajach europejskich (m.in. w Rzymie i Florencji). Każdy z instytutów zajmuje się badaniami w jednej dziedzinie nauki. Instytuty Maxa Plancka dają zatrudnienie około 23 400 osobom, z czego 4400 stanowią naukowcy, a 11 300 to stażyści, doktoranci, stypendyści i wizytujący naukowcy. Budżet w roku 2007 wynosił 1,433 mld euro. Historia Towarzystwo powstało w 1948 jako kontynuacja Kaiser-Wilhelm-Gesellschaft. Sekretarzem generalnym pozostał Ernst Telschow. Prezesi Towarzystwa Maxa Plancka Otto Hahn (1948–1960) Adolf Butenandt (1960–1972) Reimar Lüst (1972–1984) Heinz Staab (1984–1990) Hans F. Zacher (1990–1996) Hubert Markl (1996–2002) Peter Gruss (2002–2014) Martin Stratmann (2014-2023) Zobacz też Fraunhofer-Gesellschaft Przypisy Linki zewnętrzne Witryna internetowa Towarzystwa Maxa Plancka
Sociedade Max Planck

O Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften e. V. (abreviado como MPG, significando Sociedade Max Planck para o Progresso da Ciência, mais conhecido como Instituto Max Planck) é uma organização independente alemã de pesquisa científica sem fins lucrativos, fundada pelos governos federal e estadual. A Sociedade Max Planck é mundialmente conhecida como uma instituição de ponta no campo da pesquisa científica e tecnológica. Em 2006, a classificação da Times Higher Education Supplement de instituições de pesquisa não-universitárias (baseada em revisão por pares acadêmicos), colocou a Sociedade Max Planck no primeiro lugar no mundo em pesquisa científica, e em terceiro lugar em pesquisa tecnológica (atrás apenas da AT&T e do Argonne National Laboratory nos Estados Unidos). Ligações externas (em alemão)-Websítio do Max-Planck-Gesellschaft (em inglês)-Versão em inglês (em inglês)-Kaiser-Wilhelm Gesellschaft - Museu Histórico Alemão
Max-Planck-Gesellschaft

Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften (în română Societatea Max Planck pentru promovarea științelor), sau simplu Max-Planck-Gesellschaft, cu acronim MPG, este o organizație neguvernamentală non-profit germană, fondată în anul 1948, care promovează cercetarea fundamentală în cadrul unei rețele federale de institute de cercetare. Activitatea sa este finanțată de guvernul federal și guvernele landurilor Germaniei. Conform statutului său, Societatea Max Planck „continuă tradiția fostei Societăți Kaiser Wilhelm pentru promovarea științelor”. Președinți Otto Hahn (1948-1960) Adolf Butenandt (1960–1972) Reimar Lüst (1972–1984) Heinz Staab (1984–1990) Hans F. Zacher (1990–1996) Hubert Markl (1996–2002) Peter Gruss (2002-2014) Martin Stratmann (2014-2022) Patrick Cramer (din 2022) Laureați ai Premiului Nobel Note Bibliografie Max-Planck-Gesellschaft: Our history (accesat la 18 iunie 2018) Max-Planck-Gesellschaft: History of the Max Planck Society (accesat la 18 iunie 2018) Peter Gruss și Reinhard Rürup, cu colaborare Susanne Kiewitz (eds.): Denkorte. Max-Planck-Gesellschaft und Kaiser-Wilhelm-Gesellschaft: Brüche und Kontinuitäten 1911–2011, Sandstein Verlag, Dresden, 2010, ISBN 9783942422017 DENKORTE. Max-Planck-Gesellschaft and Kaiser-Wilhelm-Gesellschaft (1911 - 2011), Essays, 2011 (accesat la 24 iunie 2018) Vezi și Kaiser-Wilhelm-Gesellschaft Legături externe Federal Ministry of Education and Research: Max-Planck-Gesellschaft Arhivat în 18 iunie 2018, la Wayback Machine. (accesat la 18 iunie 2018) Bundesministerium für Bildung und Forschung: Max-Planck-Gesellschaft Arhivat în 18 iunie 2018, la Wayback Machine. (accesat la 18 iunie 2018)
Družba Maxa Plancka

Družba Maxa Plancka (s polnim imenom Družba Maxa Plancka za napredek znanosti, nemško Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften) je ena vodilnih nemških raziskovalnih institucij s sedežem v Berlinu in sedežem uprave v Münchnu. V okviru Družbe Maxa Plancka deluje 83 pravno nesamostojnih raziskovalnih institutov po vsej Nemčiji. Družba Maxa Plancka, ki je bila ustanovljena 26. februarja 1948, skladno s svojim statutom »nadaljuje tradicijo nekdanje Družbe cesarja Viljema«, v okviru katere je med drugim deloval tudi Albert Einstein. Trenutni predsednik Družbe je Martin Stratmann. Družba po vsem svetu uživa visok ugled. V Times Higher Education Supplement Ranking je leta 2006 dosegla prvo mesto na svetu med raziskovalnimi institucijami, ki niso univerze. Je tudi na četrtem mestu med raziskovalnimi ustanovami po številu objav v najuglednejših znanstvenih revijah na svetu (za leto 2015), predvsem na račun vrhunskih raziskav na področju fizike. Od ustanovitve Družbe leta 1948 je 18 pri njej zaposlenih raziskovalcev prejelo Nobelovo nagrado. Družba Maxa Plancka se posveča predvsem raziskovanju temeljev naravoslovnih, socialnih in družboslovnih znanosti. Svojo raziskovalno dejavnost opravlja v sodelovanju z univerzami, vendar ostaja od njih neodvisna. Posveča se raziskovanju na področjih, na katerih zaradi njihove interdisciplinarnosti oziroma visokih stroškov ne morejo raziskovati druge ustanove. Letni proračun Družbe Maxa Plancka je leta 2014 znašal približno 2,1 milijarde EUR. Največji delež financiranja prispevajo nemška zvezna oblast in dežele (približno 80%). Preostala sredstva Družba pridobi od države, zveznih dežel, Evropske unije in posameznikov ter pravnih oseb kot plačilo za opravljene projekte. Leta 2011 je v več kot 80 institutih Družba Maxa Plancka delovali okoli 5.300 raziskovalcev, več kot 10.000 doktorandov, diplomantov in gostujočih raziskovalcev ter več kot 8.000 tehničnih in administrativnih sodelavcev. Instituti, ki delujejo v okviru Družbe Maxa Plancka so razdeljeni v tri sekcije: biološko-medicinska sekcija, ki jo tvori 27 institutov in 7 raziskovalnih ustanov, kemijsko-fizikalno-tehnična sekcija, ki jo sestavlja 32 institutov, družboslovno-humanistična sekcija, katero tvori 19 institutov, od tega 8 institutov na področju prava. Družba Maxa Plancka ima tudi dobro razvito mednarodno sodelovanje. Sodeluje denimo s Kitajsko akademijo znanosti in z obrambnim ministrstvom ZDA. Sklici in opombe Zunanje povezave Uradno spletno mesto
Max Planck-sällskapet

Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften e.V. (’Max Planck-sällskapet för vetenskapens främjande’), som brukar förkortas MPG, är en oberoende icke-vinstinriktad forskningsorganisation med säte i Berlin i Tyskland. Den finansieras främst av de tyska delstaterna och den federala regeringen. Max Planck-sällskapet driver ett 80-tal forskningsinstitut, med år 2007 totalt cirka 23 000 verksamma personer. Instituten, vilka vanligen bär namnet ”Max Planck-institutet för ...” (tyska: Max-Planck-Institut), finns över hela Tyskland och i vissa fall i andra europeiska länder. Forskningen inriktar sig främst på naturvetenskap, samhällsvetenskap och humaniora. Organisationen hade en föregångare i Kaiser Wilhelm-sällskapet som grundades 1911. När forskningsväsendet återuppbyggdes efter andra världskriget, grundades Max Planck-sällskapet 1948 i Göttingen i den brittiska zonen av vad som skulle bli Västtyskland. I november 1949 anslöt sig även den franska zonen och sedermera även den amerikanska. Östtyskland var aldrig inblandat, men efter den tyska återföreningen har ett antal institut upprättats i de nya delstaterna, bland annat Max Planck-institutitet för evolutionär antropologi i Leipzig, där den svenske genetikern och Nobelpristagaren Svante Pääbo är verksam. Organisationen är uppkallad efter vetenskapsmannen och Nobelpristagaren Max Planck. Se även Lista över Max Planck-institut Källhänvisningar Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Max Planck-sällskapet.
Wasserschloss Unterwittelsbach

Das Wasserschloss Unterwittelsbach in Unterwittelsbach bei Aichach in Bayern, im Volksmund auch Sisi-Schloss oder einfach nur das Schloss genannt, ist ein ehemaliges Jagdschloss des Herzogs Max in Bayern. Zum Wasserschloss gehört auch die katholische Kapelle Sankt Ulrich, Afra und Jungfrau Maria. Geschichte Die erste geschichtliche Erwähnung des Wasserschlosses datiert auf das Jahr 1126. Zu dieser Zeit stand aber noch eine andere Burg an diesem Platz. Bis 1500 war es im Besitz der Grafen von Sandizell, dann ging es in den Besitz der Herren von Burgau über. 1533 erwarb das Kloster St. Ullrich und Afra in Augsburg den Besitz, 1537 zogen Benediktinermönche dort ein und ließen das Schloss zur heutigen Gestalt umbauen. 1777 kaufte es der Landesbischof von Reindl. Dieser verkaufte es aber bereits 1781 wieder an Kurfürst Karl Theodor. Dessen Familie versteigerte es im Jahre 1811 an einen Arnold von Link, der es dann schließlich im Jahre 1838 an Herzog Max in Bayern verkaufte. Der Herzog nutzte den Bau als Jagdschloss und zur Erholung, weil es abseits des Trubels der bayrischen Staatsgeschäfte lag. Der Herzog nannte das Schloss „seine Burg“, wohl auch wegen der Nachbarschaft zur Stammburg der Wittelsbacher, der Burg Wittelsbach in Oberwittelsbach. Bekanntheit erlangte das Schloss dadurch, dass eine der Töchter des Herzogs Elisabeth von Österreich-Ungarn war, die seit den 1950er Jahren durch die Sissi-Filme international populär wurde. Bis 1955 blieb das Schloss in Familienbesitz, wurde aber ab 1940 als Notunterkunft von Flüchtlingen und Heimatvertriebenen genutzt. 1955 kaufte es der Fürst zu Fürstenberg als Wohnsitz für seine gerade verheiratete Tochter. 1972 kaufte es eine Familie aus München, um es 1977 weiterzuverkaufen. Von 1977 bis 1999 diente das Schloss als Haupthaus einer Einrichtung zur Erziehungshilfe für Jugendliche. 1999 erwarb es die Stadt Aichach und machte es nach einer Restaurierung wieder der Öffentlichkeit zugänglich; nun beherbergt es ein Sisi-Museum, das alljährlich eine Sonderausstellung zeigt. Literatur Georg Paula, Christian Bollacher: Landkreis Aichach-Friedberg (= Bayerisches Landesamt für Denkmalpflege [Hrsg.]: Denkmäler in Bayern. Band VII.87). Karl M. Lipp Verlag, München 2012, ISBN 978-3-87490-591-6, S. 102–103. Weblinks Das Unterwittelsbacher 'Sisi'-Schloss und die jährliche Sisi-Ausstellung
Forum Allgäu

Das Forum Allgäu ist ein Einkaufszentrum in Kempten (Allgäu). Es wurde 2003 in der südlichen Innenstadt fertiggestellt. Eigentümer und Betreiber des Einkaufszentrums ist ECE Projektmanagement und die Familie Feneberg. Errichtet wurde das Forum Allgäu auf dem ehemaligen Gelände des 1969 verlegten Hauptbahnhofs. Nach jahrelanger Planung wurde im November 2001 mit dem Bau des größten Einkaufszentrums des Allgäus begonnen. Am 10. September 2003 wurde das Einkaufszentrum eröffnet. Auf 23.000 m² Verkaufsfläche sind über drei Geschosse Einzelhandel und Gastronomie verteilt. In einem Einzugsgebiet von fünf Fahrminuten gibt es etwa 46.000 potentielle Kunden, im erweiterten Gebiet von 15 bis 30 Fahrminuten insgesamt 248.000 potentielle Käufer. Auf dem August-Fischer-Platz befindet sich ein Brunnen, der auf einem Entwurf des Künstlers Max Schmelcher basiert. Der Brunnen war ursprünglich für den Großen Kornhausplatz vorgesehen, nahm dort aber zu viel Platz ein. Nach einer Senkung der Kosten durch den Verzicht auf zwei Granitbögen wurde er am Forum aufgebaut. Weblinks Offizielle Website Einzelnachweise