Cherbourg-en-Cotentin

Cherbourg-en-Cotentin este o comună franceză, situată în departamentul Manche, în regiunea Normandia, la nordul peninsulei Cotentin. Este un oraș-port, deținând cea mai mare radă artificială din Europa și a doua din lume. De asemenea, împreună cu orașele Avranches și Coutances, reprezintă una dintre cele trei subprefecturi ale departamentului Manche și este totodată prefectura maritimă pentru Manche și Marea Nordului. Comuna este denumită în mod obișnuit Cherbourg, după principalul și cel mai vechi nucleu urban. Ea a fost constituită ca comună la 1 ianuarie 2016, prin reunirea celor cinci comune membre ale comunității urbane Cherbourg, sub statutul de comună nouă: Cherbourg-Octeville (la rândul său rezultată din fuziunea comunelor Cherbourg și Octeville la 1 martie 2000), Équeurdreville-Hainneville (rezultată din fuziunea comunelor Équeurdreville și Hainneville în 1965), La Glacerie, Querqueville și Tourlaville. Geografie Cherbourg-en-Cotentin face parte dintre cele 303 comune franceze identificate ca fiind grav amenințate de creșterea nivelului mării, ca urmare a încălzirii climatice. Localizare Orașul este situat în nordul peninsulei Cotentin, pe țărmul Canalului Mânecii. Aproximativ la mijlocul coastelor septentrionale ale peninsulei Cotentin, la gura râului Divette și în fundul golfului cuprins între Cap Lévi la est și Cap de la Hague la vest, Cherbourg-en-Cotentin se află la o distanță de 120 de kilometri de coastele engleze. Este cel mai mare oraș al departamentului Manche, cu aproape 80.000 de locuitori. La câțiva kilometri spre vest, Flottemanville-Hague constituie unul dintre cele douăzeci și trei de puncte ale Rețelei de referință franceze. Cherbourg se află, de asemenea, la 68 km de Saint-Lô, prefectura departamentului Manche, și la 113 km de Saint-Malo. Cherbourg și Octeville-sur-Cherbourg aparțineau odinioară decanatului Hague, delimitat de pârâul Divette. În 1786, o parte din Équeurdreville a fost alăturată Cherbourgului, cu ocazia construirii portului, iar în 1802, o porțiune din Octeville. Începând din 1811, „mielles” din Tourlaville, comună a decanatului Saire, au fost integrate în teritoriul cherbourgez sub denumirea de cartierul Val-de-Saire, unde au fost construite spitalul Pasteur și biserica Saint-Clément. Astfel, Cherbourg-en-Cotentin se află atât în Hague, cât și în Val de Saire. La fel ca ansamblul Chantereyne și platforma Mielles, teritoriul cherbourgez a fost câștigat asupra mării. Construit la nivelul mării, orașul s-a dezvoltat la poalele muntelui Roule (punctul culminant al comunei delegate Cherbourg-Octeville) și al Fauconnièrei. Octeville este o fostă comună rurală, alcătuită din cătune, al cărei târg s-a extins începând cu secolul al XIX-lea, iar teritoriul său a fost puternic urbanizat după 1950, în special în jurul ZUP-ului Provinces și al sitului universitar. În ceea ce privește celelalte comune delegate: Équeurdreville-Hainneville: orașul este situat la vest de Cherbourg-Octeville și de arsenalul acestuia. Este traversat în centrul său de pârâul Bonde, care formează o mică vale. La nord este mărginit de mare, prin golful Sainte-Anne. La vest, comuna se învecinează cu cealaltă comună delegată, Querqueville, a cărei limită este marcată de pârâul Lucas, și cu Tonneville, a cărei limită se află de-a lungul Roulandului, afluent al Lucasului. La sud, orașul se învecinează cu Flottemanville-Hague și Nouainville. Alte pâraie (pârâul Fay, Vaublat…) sapă de asemenea șanțuri, formând văi și adâncituri. Prin urmare, Équeurdreville-Hainneville este destul de accidentată pe alocuri, iar altitudinea crește rapid. La nord, țărmul alternează între stânci abrupte și plaje, precum cea de la Saline; La Glacerie: comuna este situată la sud-est de Cherbourg-Octeville. Traversată de văile Trottebec și Divette, comuna este puternic urbanizată în apropierea fostului traseu al șoselei naționale 13, dar rămâne rurală în jurul satului Verrerie, cunoscut anterior drept satul Bisericii; Querqueville: situată la vest de Cherbourg și Équeurdreville-Hainneville, punctul culminant al acestei comune delegate (115 m) se află la limita sudică, lângă cătunul Grisetterie. Comuna are deschidere la mare pe 3 km; Tourlaville: situată la porțile regiunii Val de Saire, Tourlaville face parte din comunitatea urbană Cherbourg (CUC), suburbia estică a reședinței de arondisment. Orașul este situat la malul mării, în mare parte în cadrul marii rades Cherbourg, la 2,5 km est de centrul Cherbourgului și la 15 km vest de Saint-Pierre-Église. Comune limitrofe Geologie Situat la extremitatea Masivul Armorican, Cherbourg-en-Cotentin păstrează urmele formării, pe granitele deformate și șisturile metamorfice ale Precambrianului, a lanțului hercinic, prin cutarea arcozelor din Cambrian și a șisturilor și gresurilor armoricane din Ordovician. Aceste pliuri se exprimă prin strate de gres inclinate la 45° spre nord-est, pe stânca Fauconnière (inclusiv „La Roche qui pend”) și pe muntele Roule. Aceste două faleze moarte sunt rezultatul eroziunii maritime din Cuaternar. Retragerea mării a lăsat ulterior loc cordoanelor dune și mlaștinilor retro-litorale, distruse de urbanizarea secolelor al XVII-lea și al XIX-lea, similare celor de la Collignon, în Tourlaville. Rocile prezente în soluri au fost exploatate de-a lungul secolelor în mai multe cariere: granitul mărunțit extras la Querqueville și arcoza de la Becquet au fost utilizate pentru confecționarea de piatră brută și blocuri fasonate pentru ancadramente. Șisturile verzi, a căror culoare se datorează cloritului și sericitului, au fost exploatate în principal ca material de acoperiș în Nord-Cotentin, dar și ca piatră de construcție la Cherbourg. Gresia armoricană de pe muntele Roule a fost folosit pentru piatră brută. Majoritatea numeroaselor cariere deschise în aglomerație pentru lucrările de la dig sunt astăzi închise. Fundul radei Cherbourg se compune din șisturi datând din Neoproterozoic. În regiunea Cherbourg, a fost identificată Ctenodonta bussacensis, aparținând clasei moluștelor, raportată la Ordovician. Hidrografie Mărginit de mare, Cherbourg este situat în bazinul hidrografic Sena-Normandia. Este drenat de Divette, Trottebec, pârâul Lucas, Vaublet, un braț al Trottebec, cursul de apă 01 al Fântânii Orange, cursul de apă 01 al Traines, cursul de apă 01 al Bas des Traines, cursul de apă 01 al cătunului Potier, cursul de apă 01 al Pain Sucré, cursul de apă 01 al Piton, cursul de apă 01 al Vieux Moulin, cursul de apă 02 al comunei Équeurdreville-Hainneville, Divette, șanțul 01 al sursei Roches, șanțul 01 al Bas des Câbles, șanțul 02 al Moulinerie, șanțul 03 al comunei Querqueville, șanțul 04 al Costils, Merderet, Nardouet, pârâul Fay și diverse alte mici cursuri de apă. Construcția portului comercial, începută în 1769, a fost însoțită de devierea cursurilor Divette (a cărei vărsare se afla la nivelul actualei ieșiri a portului Chantereyne) și Trottebec (venind de pe teritoriul Tourlaville), reunite în canalul de retenție, de-a lungul bulevardului Paris și al străzii Val-de-Saire. Acest curs de apă, cu o lungime de 28 km, își are izvorul în comuna Bricquebosq și se varsă în Canalul Mânecii pe teritoriul comunei, după ce traversează opt comune. Caracteristicile hidrologice ale Divettei sunt furnizate de stația hidrologică situată pe teritoriul comunei. Debitul mediu lunar este de 1,67 m³/s. Debitul mediu zilnic maxim este de 34,9 m³/s, atins la viitura din 5 decembrie 2010. Debitul instantaneu maxim este de 47,5 m³/s, înregistrat în aceeași zi. Trottebec, cu o lungime de 14 km, își are izvorul în comuna Brix și se varsă în Divette pe teritoriul comunei, după ce traversează patru comune. Caracteristicile hidrologice ale Trottebecului sunt furnizate de stația hidrologică situată pe teritoriul comunei. Debitul mediu lunar este de 0,299 m³/s. Debitul mediu zilnic maxim este de 5,43 m³/s, atins la viitura din 5 decembrie 2010. Debitul instantaneu maxim este de 9,32 m³/s, înregistrat la 24 decembrie 1999. Pârâul Bucaille și pârâul Fay, care uda zona Croûte du Homet în secolul al XVIII-lea[53], au dispărut odată cu construirea portului militar. Trei întinderi de apă completează rețeaua hidrografică: bazinul portuar al comunei Cherbourg, cu o suprafață totală de 278,1 ha (24,2 ha pe teritoriul comunei), lacul comunei Tourlaville (1 ha) și iazul Bu (0,1 ha). Clima Climatul care caracterizează comuna este calificat, în 2010, drept „climat oceanic franc”, conform tipologiei climatice din Franța, care număra atunci opt mari tipuri de climate în zona metropolitană. În 2020, comuna este încadrată în tipul „climat oceanic” în clasificarea stabilită de Météo-France, care identifică acum doar cinci mari tipuri de climate în metropolă. Acest tip de climat se manifestă prin temperaturi blânde și precipitații relativ abundente (legate de perturbațiile venite din Atlantic), distribuite pe tot parcursul anului, cu un maxim ușor din octombrie până în februarie. Pentru perioada 1971-2000, temperatura medie anuală este de 11,1 °C, cu o amplitudine termică anuală de 10,5 °C. Cantitatea medie anuală de precipitații este de 925 mm, cu 14,2 zile de precipitații în ianuarie și 6,7 zile în iulie. Pentru perioada 1991-2020, temperatura medie anuală observată la stația meteorologică instalată în comună, este de 11,8 °C, iar cantitatea medie anuală de precipitații este de 838,6 mm. Pentru viitor, parametrii climatici estimati pentru comună pentru anul 2050, conform diferitelor scenarii de emisii de gaze cu efect de seră, pot fi consultati pe un site dedicat publicat de Météo-France în noiembrie 2022. Urbanism Tipologie La 1 ianuarie 2024, Cherbourg-en-Cotentin este clasificată ca o comună urbană, conform noii grile comunale de densitate cu șapte niveluri, definită de INSEE (Institutul Național de Statistică și Studii Economice) în 2022. Ea face parte din unitatea urbană Cherbourg-en-Cotentin, o aglomerare intradepartamentală care reunește trei comune, dintre care ea constituie orașul-centru. În plus, comuna aparține zonei metropolitane Cherbourg-en-Cotentin, al cărei oraș-centru este. Această zonă, care cuprinde 77 de comune, este clasificată în categoria zonelor cuprinse între 50.000 și mai puțin de 200.000 de locuitori. Comuna, mărginită de Canalul Mânecii, este, de asemenea, o comună litorală în sensul legii din 3 ianuarie 1986, cunoscută sub numele de legea litoralului. Dispoziții urbanistice specifice se aplică aici pentru a proteja spațiile naturale, siturile, peisajele și echilibrul ecologic al litoralului, cum ar fi, de exemplu, principiul interdicției de construire în afara zonelor urbanizate pe fâșia litorală de 100 de metri sau mai mult, dacă planul local de urbanism prevede acest lucru. Căi de comunicație și transporturi Căi rutiere Din punct de vedere istoric, Cherbourg-en-Cotentin a constituit capătul vestic al șoselei naționale 13, care traversa orașul prin zona „Rouges Terres” și pe bulevardul Paris, venind dinspre La Glacerie. În anii 1990, un traseu de ocolire al acestei șosele naționale, devenită între timp E3 și E46, a deviat traficul prin La Glacerie și Tourlaville, pe un ax cu trei benzi între La Glacerie și sensul giratoriu Penesme din Tourlaville, apoi pe 2 × 2 benzi până la sensul giratoriu cunoscut sub denumirea de Pyrotechnie. Acest ansamblu rutier constituie centura estică a orașului Cherbourg, prezentată mai detaliat în paragraful următor. Traseul istoric de intrare în Cherbourg, declasat din 2006, a fost redenumit șoseaua națională 2013. În prezent, acesta reprezintă principala arteră de pătrundere în Cherbourg-en-Cotentin. Fosta șosea națională 801 (reclasată drept D 901), care leagă Cap de la Hague de Barfleur, traversează orașul de la est la vest sub forma unui bulevard urban cu 2 × 2 benzi. Drumul departamental D 650 face legătura între Cherbourg și coasta vestică a Cotentinului. Plecând din Cherbourg, D 650 se îndreaptă spre sud-vest către Les Pieux, apoi continuă de-a lungul țărmului pentru a ajunge la Côte des Isles și până la Barneville-Carteret. La apropierea de Cherbourg, acest drum departamental a făcut, în ultimii ani, obiectul mai multor amenajări (sensuri giratorii, semafoare, reconfigurări urbane), ca urmare a urbanizării comunelor traversate. Centura Cherbourg Partea terminală a șoselei naționale 13, care leagă comuna delegată La Glacerie de portul Cherbourg ocolind orașul pe la est, constituie o centură rutieră, denumită și centura estică a Cherbourgului. Aceasta este alcătuită din trei tronsoane principale: Axul Nord-Sud, format din alternanțe de 2 și 1 benzi, apoi deviația estică a Tourlaville și „Barreau des Flamands” cu 2 × 2 benzi, având o lungime totală de 11,2 kilometri. Transporturi maritime Portul Cherbourg este adaptat pentru legăturile maritime, mai ales după construirea marii rade, care a permis un acces mai larg și mai sigur. Inițial port militar, Cherbourg a dezvoltat, de-a lungul secolelor, un comerț de mărfuri și pasageri cu Anglia și Antilele, iar mai târziu cu America. Astăzi, Regatul Unit și Irlanda sunt deservite în mod regulat: Poole, de către flota Brittany Ferries, care a succedat companiei Truckline Ferries în 1985 (legătură zilnică). Portsmouth, de Brittany Ferries și Condor Ferries. Rosslare Europort⁠(d), de Irish Ferries și Stena Line. Dublin, de Irish Ferries. Portul primește anual aproximativ treizeci de pacheboturi, dintre care cele mai mari grație unui terminal de croazieră amenajat în 2006 în gara maritimă transatlantică inaugurată în 1933. În mod regulat, anumite pacheboturi prevăzute inițial pentru o altă destinație se refugiază în port pentru a se proteja de frecventele furtuni. În anii 1960, în timpul construcției prototipurilor Concorde, unele tronsoane fabricate în Regatul Unit au tranzitat pe ferry prin Cherbourg pentru a fi transportate la Toulouse. Transport feroviar Linia Mantes-la-Jolie–Cherbourg din cadrul Réseau ferré de France⁠(d) se încheie la gara din Cherbourg, inaugurată în 1858, care primește anual un milion de călători (2006). Această linie ajungea, la începutul secolului al XX-lea, până la stațiunea balneară Urville-Hague și era completată de Cherbourg-Barfleur, care asigura legătura din Cherbourg către Val de Saire între anii 1911 și 1950. Astăzi, linia Intercités Paris–Caen–Cherbourg este cea mai rentabilă din categoria sa, cu un profit anual de peste 10 milioane de euro, în pofida numeroaselor incidente și întârzieri. Zilnic, câteva zeci de trenuri TER și Intercités asigură legături directe cu Lisieux, Caen și Paris Saint-Lazare, într-un timp mediu de trei ore. Aeroport Aeroportul Cherbourg - Manche deservește orașul. Pista sa, cu o lungime de 2.440 de metri, găzduiește zboruri charter. După încetarea, în primăvara anului 2008, a legăturii zilnice către Paris asigurate de compania Twin Jet, o nouă conexiune către Caen și Paris a fost inaugurată la 27 octombrie 2008 cu Chalair Aviation. Cu 40.500 de pasageri în 2007, aeroportul a înregistrat o scădere de 30 % a numărului de pasageri comerciali și de 10 % a traficului total într-un singur an. Toponimie Cherbourg Numele localității este menționat pe Tabula Peutingeriana în jurul anului 365, în Itinerarium Antonini și în Gesta de Fontenelle între 747 și 753 sub forma latinizată [In pago] Coriovall[inse] 747-753, Coriallo, ulterior latinizată în Coriallum. Această formă dispare apoi în favoarea lui Carusburg [Castellum] în 1026-1027 (Fauroux 58), Carisburg în 1056-1066 (Fauroux 214), Cesaris burgus în 1042, Chiersburg în jurul anului 1070 (Guillaume de Jumièges), Kiares buhr în 1091, Carusburc în secolul al XI-lea, Chiesrecborc, Chierbourg în secolul al XII-lea, Chieresburg în jurul anului 1175 (Wace⁠(d), Roman de Rou). O onomastică medievală fantezistă a încercat să apropie numele real al orașului de latinescul Caesaris burgus (Cœsariburgum), „satul lui Cezar”, pentru a-i atribui fondarea lui Iulius Cezar. În realitate, forma antică este Coriallo, iar sufixul -burg apare abia în secolul al XI-lea. Coriallo este forma contractată a lui Coriovallu(m), hibrid galo-latin compus din elementul celtic corio „armată” și latinescul vallum, desemnând inițial un tip de palisadă romană, apoi având sensul de „fortificație, așezare fortificată” (împrumutat în limbile germanice sub forma wall-). Acesta a fost înlocuit prin germanicul burg, cu sens analog. Acest al doilea element -bourg (anterior -burc, -burg) este un apelativ de origine pangermanică bine cunoscut, utilizat pentru formarea mai multor toponime în Normandia, precum și în nordul și estul Franței. În alte regiuni, este inexistent în compunere. În cazul normand, el poate avea o origine saxonă (de ex.: Cabourg) sau anglo-saxonă (de ex.: Wambourg, denumirea veche a localității Saint-Aubin-sur-Quillebeuf); această ipoteză a fost formulată și pentru Cherbourg. Pe de altă parte, câțiva autori consideră că -bourg reprezintă în acest caz vechiul scandinav -borg, deși doar o formă din 1062, păstrată într-o copie din secolul al XVIII-lea, Ceresbroch (de citit Ceresborch), ar putea susține această interpretare. În perspectiva unui -bourg saxon sau anglo-saxon, primul element Chier(s)- ar putea reprezenta termenul din engleza veche chiriche (grafie ċiriċe) „biserică”, unde elementul final -iċe [tʃ] s-a redus la [s], asemenea numelui localității Chirbury din comitatul Shropshire (Anglia), atestat sub forma Chirichburig în 915, apoi Chiresbir în 1226. Sensul global ar fi, așadar, „satul bisericii”. În schimb, dacă -bourg provine din vechiul scandinav -borg, primul element se interpretează diferit, prin termenul vechi scandinav kjarr „mlaștină”, de unde rezultă sensul global de „fortăreața mlaștinii”. Elementul kjarr se regăsește, de altfel, în Normandia în toponimele Villequier și Orcher. Principala slăbiciune a acestei ipoteze este de ordin fonetic: [s] înainte de [b] din -burg apare recurent în formele vechi. În plus, o lectură rapidă ar putea sugera că Carus-, Caris- din formele cele mai vechi reprezintă kjarr, însă cel mai probabil este vorba de latinizări pornind de la vechiul francez chiers, caz subiect masculin și caz regim plural al termenului chier „drag, scump”, derivat din latinescul carus „drag”, caris (dativ și ablator plural). Cotentin Cotentinul este o regiune naturală ce corespunde, în linii mari, limitelor fostului ținut normand cu același nume, numit odinioară Pagus Constantiensis („ținutul Coutances”), fapt ce explică grafia veche Costentin, utilizată de Wace⁠(d) în Roman de Rou. Istorie Antichitate Cotentinul, cucerit de Quintus Titurius Sabinus în anul 56 î.Hr., era împărțit între pagus constantiensis („comitatul Coutances”) și pagus coriovallensis („comitatul Coriallo”), în cadrul provinciei Lugdunensis secunda. Coriallo adăpostea o mică garnizoană și un castru ridicat pe malul stâng al râului Divette, ca parte a sistemului defensiv Litus Saxonicum, după primele incursiuni ale saxonilor de la sfârșitul secolului al III-lea. Fortăreața romană se afla sub actuala parcare Notre-Dame și clădirile adiacente, controlând astfel vechea gură de vărsare a Divette. În timpul săpăturilor a fost scos la iveală traseul zidurilor, cu grosimea de circa 1,50 m, delimitând o suprafață trapezoidală de aproximativ 1 ha. Astfel, în 1977, la marginea străzii Notre-Dame, au fost observate – înainte de distrugerea lor pentru construcția unui imobil – porțiuni de ziduri și ale unui turn, realizate din blocuri mici de calcar legate cu mortar de tip tuileau. În 2019, în cadrul diagnosticului arheologic efectuat pe parcare, au fost descoperite puternicele fundații ale unei clădiri de tip grânar sau ale unei cazărmi. Evul Mediu: o cetate fortificată Evul Mediu timpuriu (496–911) În 497, târgul este cedat, odată cu întreaga Armorica⁠(d), lui Clovis I. Creștinarea sa începe cu sfântul Éreptiole, în 432, apoi prin sfântul Exuperat, sfântul Léonicien și, în cele din urmă, sfântul Scubilion, în 555. În 870, sfântul Clair, debarcat din Kent, este hirotonit preot la Cherbourg și întemeiază un schit în pădurea învecinată. După mai multe prădări vikinge în secolul al IX-lea, Cherbourg este integrat, împreună cu Cotentinul, în ducatul Normandiei, în anul 933, de către Guillaume Longue-Épée. Regele danez Harald se stabilește aici în 946. Normandia ducală (911–1204) Richard al III-lea de Normandia⁠(d) întărește fortificațiile castelului, în același timp cu cele ale altor mari cetăți din Cotentin. În 1053, orașul este una dintre cele patru principale localități ale ducatului care primesc din partea lui Wilhelm Cuceritorul o rentă pe viață pentru întreținerea a o sută de nevoiași. În conflictul pentru succesiunea coroanei anglo-normande, Cherbourg, asediat, se predă în 1139 după două luni de rezistență trupelor lui Étienne de Blois, înainte de a fi recucerit în 1142 de Geoffrey de Anjou, a cărui soție, Împărăteasa Matilda, întemeiază trei ani mai târziu abația Vœu. Stareții acestei abații vor deține titlul de baroni de Cherbourg, Sainte-Geneviève și Neuville. În timpul cuceririi ducatului Normandiei de către Filip August, Cherbourg cade fără luptă în 1204. Orașul este prădat în 1284 și 1293, abația și Hôtel-Dieu fiind jefuite și incendiate, dar castelul, unde populația s-a retras, rezistă. În urma acestor devastări, Filip cel Frumos ordonă fortificarea cetății în anul 1300. De la Normandia capețiană la cea a Valois (1204–1515) Prin poziția sa strategică, fiind alături de Calais cheia regatului pentru francezi și punct de debarcare pentru invazia englezilor, orașul a fost intens disputat în timpul Războiului de 100 ani. Dispunând de unul dintre cele mai puternice castele din lume, după cum afirma Jean Froissart, Cherbourg schimbă stăpânirea de șase ori, fie prin tranzacții, fie prin asedii, niciodată prin luptă directă. Fortăreața rezistă în 1346 soldaților lui Eduard al III-lea. În februarie 1354, prin tratatul de la Mantes, Cherbourg este cedat de Ioan cel Bun lui Carol al II-lea al Navarrei⁠(d), supranumit „Cel Rău”, împreună cu cea mai mare parte a Cotentinului. Orașul rămâne navarez între 1354 și 1378, iar Carol al II-lea poposește de mai multe ori la Cherbourg. Cetatea are drept căpitan pe navarrezul Ferrando d’Ayenz. În 1378, orașul este asediat de Carol al V-lea, asemenea celorlalte posesiuni normande ale regelui Navarrei, dar fără succes. Trupele navareze retrase din comitatul Évreux și din Clos du Cotentin se baricadează la Cherbourg, greu de cucerit, și îl apără împotriva atacurilor franceze. În iunie 1378, pierzându-și sprijinul în Normandia, Carol al II-lea al Navarrei închiriază Cherbourgul lui Richard al II-lea al Angliei pentru trei ani. Bertrand du Guesclin⁠(d) îl asediază timp de șase luni, folosind numeroase mașini de război, dar renunță în decembrie 1378. Regele Angliei refuză apoi să restituie orașul navarrezilor, în ciuda insistențelor lui Carol al II-lea. Abia fiul acestuia, Carol cel Nobil, îl recuperează în 1393, pentru a-l restitui în 1404 lui Carol al VI-lea al Franței, în schimbul ducatului Nemours. Căzut în 1418 în mâinile englezilor, Cherbourg – ultima posesiune engleză din ducatul Normandiei după bătălia de la Formigny – este eliberat la 12 august 1450. Renașterea (1515–1610) La 28 aprilie 1532, Cherbourg îl primește cu mare fast pe Francisc I și pe delfin. În acea perioadă, orașul ne este descris de Gilles de Gouberville ca o localitate fortificată de aproximativ 4.000 de locuitori, protejată de poduri mobile la cele trei porți principale, păzite permanent și închise de la apus până în zori. În interiorul zidurilor, castelul – el însuși apărat de șanțuri largi și dotat cu un donjon și douăsprezece turnuri – ocupa partea de sud-est a orașului. În afara zidurilor și la sud de acestea, suburbia de-a lungul râului Divette era frecventată de marinari. Cherbourg nu este atins de vântul Reformei care divizează Normandia, fiind consolidat și apărat cu strictețe de Matignon, căruia Henric al III-lea îi mulțumește pentru apărarea împotriva trupelor lui Montgomery, numindu-l locotenent-general al Normandiei și guvernator al Cherbourgului în 1578, apoi mareșal în anul următor. Burghezii rămân, de asemenea, fideli lui Henric al III-lea și apoi lui Henric al IV-lea, în timp ce Normandia era, în mare parte, controlată de Liga Catolică. Secolele XVII–XIX: nașterea unui port militar Epoca absolutismului (1610–1789) Pentru a completa cele două porturi majore – Brest pe coasta Atlanticului și Toulon pe Mediterană – Ludovic al XIV-lea dorește construirea unui nou port pe țărmurile Canalului Mânecii, în fața Angliei, destinat găzduirii navelor aflate în trecere. În 1686, Vauban propune întărirea fortificațiilor Cherbourgului și închiderea radei prin două diguri, dar privilegiază La Hougue pentru înființarea unui port militar de anvergură. Lucrările de fortificație și de amenajare a castelului încep anul următor, însă sunt oprite de Rege în decembrie 1688, sub influența lui Louvois și din teama unor atacuri engleze. În lipsa acestor fortificații, populația din Cherbourg asistă neputincioasă la distrugerea celor trei nave comandate de amiralul de Tourville, la sfârșitul bătăliei de la La Hougue. Portul comercial, săpat între 1739 și 1742 în zona actualei piețe Divette, este devastat în august 1758 de un atac englez condus de generalul Bligh și amiralul Howe. Odată cu amenajarea unui nou bazin comercial în 1769, Cherbourg – multă vreme un port comercial de mică importanță, oraș fără universitate sau viață culturală, adesea prădat, cu legături reduse cu Parisul – dobândește un rol esențial în Cotentin. Acest lucru se reflectă, în ajunul Revoluției Franceze, prin crearea unor rețele de sociabilitate de către burghezi, reuniți în asociații precum Société royale académique de Cherbourg (1755) și loja masonică „La Fidèle maçonne”. Populația trece de la 800 de focuri (4.000 de locuitori) la Cherbourg și 95 la Octeville, în jurul anului 1715, la 7.300 de cherbourgezi în 1778. Ludovic al XVI-lea decide relansarea proiectului unui port pe coasta Mânecii. După mai multe ezitări, în 1779 se hotărăște construirea unui dig de 4 kilometri lungime între insula Pelée și capul Querqueville, după metoda inginerului Louis-Alexandre de Cessart. Aceasta presupunea un mol de 90 de conuri de lemn de 20 × 20 m, umplute cu pietre legate cu mortar și unite prin lanțuri de fier. Primul con este scufundat la 6 iunie 1784, iar Regele asistă, la 22 iunie, la lansarea celui de-al nouălea. Totuși, tehnica nu rezistă furtunilor și este abandonată în 1788, în favoarea sabordării unor vechi nave de război și a unui enrocaj din blocuri de piatră, metodă recomandată de La Bretonnière. Reducerea subvențiilor și evenimentele revoluționare încetinesc însă lucrările, până la suspendarea lor în 1792. Secolul al XIX-lea Primul consul Bonaparte dorește să transforme Cherbourg într-unul dintre principalele porturi militare, vizând invadarea Regatului Unit. El îl însărcinează pe inginerul Joseph Cachin cu reluarea lucrărilor la radă, cu săparea avanportului militar și cu construirea noului arsenal. În urma unei vizite din 1811, Napoleon conferă Cherbourgului statutul de prefectură maritimă, reședință de arondisment al departamentului Manche și sediu al unui tribunal de primă instanță. Lucrările la rada centrală, întrerupte din nou între 1813 și 1832, se încheie în 1853 sub conducerea inginerului Anatole Richard, iar cele ale digurilor de Vest și de Est în 1895. Bazinul Carol al X-lea (început în 1814 — 290 × 220 × 18 metri) și bazinul Napoleon al III-lea (început în 1836 — 420 × 200 × 18 metri) ale portului militar sunt inaugurate respectiv la 25 august 1829, în prezența Delfinului, și la 7 august 1858 de către cuplul imperial. Lucrările la radă sunt finalizate prin construirea radei mici (rada Homet, 1899-1914, și rada Flamands, 1921-1922). Lucrările portului determină o densificare și o extindere a Cherbourgului, care se modernizează și se dotează cu noi echipamente, în timp ce antreprenorii, armatorii și comercianții locali se îmbogățesc. Sat rural cu locuire dispersată în cătune formate în jurul unor ferme mari (La Crespinière, La Prévallerie, Grimesnil, La Gamacherie…), legate între ele și de biserica Saint-Martin printr-o rețea de drumuri, Octeville devine reședință de canton în 1801 (decretul din 23 vendémiaire an X) și cunoaște, de asemenea, o creștere a populației prin afluxul muncitorilor veniți pentru a construi portul Cherbourg și pentru a lucra la Arsenal. După crearea drumului către Pieux (actualele străzi Salengro și Carnot), satul se constituie în jurul unui sat-stradă omogenizat, apoi se urbanizează la începutul secolului al XX-lea. Pictorul realist Jean-François Millet, provenit dintr-o familie numeroasă de țărani, este trimis la Cherbourg de către tatăl său în 1833, grație unor relații din burghezia locală, pentru a învăța meseria de pictor alături de Paul Dumouchel, portretist din școala lui David. Doi ani mai târziu, el studiază cu Langlois, un alt pictor din Cherbourg și, la rândul său, elev al lui Gros. În acea perioadă se deschide muzeul Thomas-Henry, unde Millet se exersează copiind pânze de maeștri și se inițiază în arta maeștrilor olandezi și spanioli. Portretul său al fostului primar al Cherbourgului, colonelul Javain, este refuzat de consiliul municipal. La 16 august 1830, regele Carol al X-lea, detronat, se îmbarcă pentru exil din portul militar Cherbourg, pe vasul Great Britain, lăsând loc monarhiei din Iulie. După ce, în august 1833, rada sa găzduiește nava Louxor care transporta obeliscul de la Luxor, Cherbourg primește, la bordul navei La Belle Poule, întoarcerea rămășițelor pământești ale lui Napoleon în Franța. La 4 august 1858, o statuie ecvestră a lui Napoleon, realizată de sculptorul Armand Le Véel, este ridicată cu ocazia vizitei lui Napoleon al III-lea pentru inaugurarea liniei feroviare ce lega Cherbourg de Paris. La 19 iunie 1864 are loc, în largul Cherbourgului, un episod celebru al războiului de secesiune: nava de război confederată CSS Alabama⁠(d) este scufundată de nava Uniunii USS Kearsarge, după două ore de luptă (Bătălia navală de la Cherbourg), sub privirile a mii de spectatori veniți cu trenul pentru inaugurarea cazinoului. Asistând la luptă de pe un velier, Manet o imortalizează într-una dintre operele sale - Bătălia dintre Kearsarge și Alabama. Începutul secolului al XX-lea: port de emigrare Proprietățile geografice și tehnice ale portului Cherbourg atrag, începând cu 1847, companiile maritime care leagă porturile europene de coasta estică a Statelor Unite. Încă de la sfârșitul anilor 1860, pacheboturile companiei Royal Mail Steam Packet & Co și ale Hamburg Amerika Linie ancorează în rada portului înainte de traversarea Atlanticului. Titanic face escală aici în 1912, în cadrul voiajului său inaugural, îmbarcând 274 de pasageri. În 1913, Cherbourg primește 500 de pacheboturi și 70 000 de pasageri. În timpul Primului Război Mondial, traficul transatlantic este complet suspendat. Cherbourg devine punct de sosire pentru materialele și trupele britanice, apoi americane, dar și punct de plecare pentru soldații aflați în permisie și pentru răniți. Portul militar cunoaște o creștere a activității, garnizoana din Cherbourg fiind întărită. Infrastructurile portuare sunt dezvoltate pentru a primi cărbunele și petrolul necesare conflictului. Traficul se dublează, atingând 600 000 de tone în 1918. Tranzitul transatlantic reîncepe după război, cu companii britanice, americane și olandeze. Pentru a primi în cele mai bune condiții escalele, Camera de Comerț construiește un port în ape adânci, o gară maritimă nouă și o zonă destinată încărcării, descărcării și depozitării mărfurilor pe terenul Mielles. Cherbourg devine primul port de migrație din Europa, iar companiile Cunard Line, White Star Line și Red Star Line se unesc pentru a construi hotelul Atlantique, destinat găzduirii emigranților înainte de traversare. În același timp, centrul orașului este renovat, în special prin proiectele arhitecților René Levesque, Drancey și René Levavasseur. Totuși, criza economică din 1929 pune capăt apogeului transatlantic. Al Doilea Război Mondial Germanii ajung la 17 iunie 1940 în cartierele periferice ale Cherbourgului. La 19 iunie, consiliul municipal declară orașul „deschis”, iar Erwin Rommel primește capitularea localității din mâinile prefectului maritim, viceamiralul Jules Le Bigot, care ordonase anterior distrugerea submarinelor aflate în construcție la arsenal și a fortului de Est. Patru ani mai târziu, Cherbourg, singurul port în ape adânci al regiunii, devine obiectivul principal al trupelor americane debarcate la Utah Beach⁠(d). Bătălia de la Cherbourg trebuia să ofere Aliaților un sprijin logistic esențial pentru aprovizionarea cu trupe și materiale. Trupele americane încercuiesc orașul la 21 iunie. În urma unor înverșunate lupte de stradă și a rezistenței acerbe a fortului du Roule, generalul Karl-Wilhelm von Schlieben, amiralul Walter Hennecke și 37 000 de soldați se predau la 26 iunie generalului Joseph Lawton Collins⁠(d). După o lună de deminare și reparații efectuate de geniul militar american și francez, portul, complet distrus de germani și de bombardamente, primește primele liberty ships și devine, până la victoria din 1945, cel mai mare port din lume, cu un trafic dublu față de cel al New York. El este, de asemenea, punctul de sosire al benzinei care traversa Canalul Mânecii prin oleoductul submarin PLUTO (Pipe Line Under The Ocean) și punctul de plecare al Red Ball Express⁠(d), un circuit de transport rutier spre Chartres. Cherbourg este restituit Franței de către americani la 14 octombrie 1945. Orașul este citat pe ordinul armatei la 2 iunie 1948 și primește decorația Croix de guerre avec palme. 1945–1990: reconstrucție și dezvoltare Distrugerile s-au concentrat în principal în jurul portului militar din Cherbourg, dar au afectat în proporție de 60% și Octeville. Datorită reconstrucției de urgență a portului, activitatea economică este reluată rapid. Cherbourg, administrat de fostul ministru SFIO René Schmitt, ridică numeroase locuințe sociale. Creșterea economică a celor Treizeci glorioși aduce modernizarea economiei și feminizarea pieței muncii. Sub impulsul generalului de Gaulle, Cherbourg devine, începând cu 1964, polul de construcție al submarinelor nucleare purtătoare de rachete, dintre care primul, Le Redoutable, este lansat în 1967. Constructions Mécaniques de Normandie (CMN) ale lui Félix Amiot, specializate în armament militar, devin celebre în decembrie 1969 datorită episodului vedetelor de la Cherbourg. Cherbourg și cinci comune din imediata sa periferie (Octeville, Tourlaville, Équeurdreville-Hainneville, Querqueville și La Glacerie) fondează Comunitatea Urbană Cherbourg (CUC), creată prin decret la 2 octombrie 1970. Începând cu sfârșitul anilor 1960, industria nucleară se dezvoltă prin șantierele uzinei de recondiționare de la La Hague și ale centralei nucleare de la Flamanville, care se adaugă construcției de submarine a DCN. Uniunea sindicatelor, militanților de stânga și a ecologiștilor, coagulați în jurul temerii privind „nuclearizarea” Nord-Cotentinului, se cristalizează în ianuarie 1979, odată cu debarcarea de către Pacific Fisher a primelor deșeuri nucleare iradiate japoneze. În ajunul deceniului 1980, aglomerația cherbourgheză este lovită de mai multe conflicte sociale violente, în special la închiderea uzinelor Babcock. Fuziunea și crearea Cherbourg-en-Cotentin Această dependență, veche de mai multe secole, față de marile decizii ale autorităților publice și față de industria nucleară provoacă o profundă criză economică în anii 1990. Arsenalul își reduce drastic efectivele, Flotila Nordului (FLONOR) se mută la Brest în 1992, iar spitalul maritim se închide. Companiile UIE, Burty, CMN, Socoval și Alcatel acumulează planuri sociale sau închideri. Sub egida Comunității Urbane, aglomerația își dezvoltă oferta universitară prin IUT Cherbourg-Manche, Școala de Ingineri din Cherbourg și o antenă a Universității din Caen, care completează INTECHMER și Școala de Arte Frumoase. La 7 noiembrie 1999, voința politică de fuziune a celor șase comune într-un „Grand Cherbourg” conduce la organizarea unui referendum de inițiativă locală. Însă, la întrebarea „Sunteți favorabil fuziunii comunei dumneavoastră cu altele pentru a realiza Grand Cherbourg?”, doar majoritățile alegătorilor din Cherbourg (83,72 % voturi pentru) și Octeville (55,88 % voturi pentru) răspund pozitiv, ceea ce antrenează menținerea comunității urbane și fuziunea dintre Cherbourg și Octeville la 1 martie 2000. În urma acestei fuziuni, CUC nu mai numără decât cinci comune începând cu 1 martie 2000. Anii 2000 marchează începutul unei noi ere pentru Cherbourg. Cherbourg-Octeville, creat la 1 martie 2000, își regăsește identitatea turistică și maritimă prin La Cité de la Mer și deschiderea către public a submarinului Le Redoutable, prin primirea escalei navelor de croazieră și a evenimentelor nautice, prin operațiunea de reînnoire urbană „Între pământ și mare”, axată pe atractivitatea comercială și turistică a orașului și pe cartierul bazinelor, precum și prin apariția unei specializări economice în domeniul agrementului nautic, în timp ce activitățile tradiționale ale portului (traficul de pasageri, mărfuri, pescuitul) se află în criză. La 8 septembrie 2015, consiliile municipale ale celor cinci comune implicate (Cherbourg-Octeville, Équeurdreville-Hainneville, La Glacerie, Querqueville și Tourlaville) se reunesc și aprobă regrouparea comunelor lor într-o singură comună, denumită Cherbourg-en-Cotentin, având statut de comună nouă, în aplicarea articolului 21 din legea nr. 2010-1563 din 16 decembrie 2010 privind reforma colectivităților teritoriale. La 1 ianuarie 2016, Cherbourg-Octeville se integrează efectiv, împreună cu celelalte patru comune, în noua comună Cherbourg-en-Cotentin. Comunele Cherbourg-Octeville, Équeurdreville-Hainneville, La Glacerie, Querqueville și Tourlaville devin comune delegate, iar Cherbourg-Octeville este reședința noii comune. Populația și societatea Date demografice Un oraș portuar Portul Cherbourg-en-Cotentin este situat în inima celei mai mari rade artificiale din Europa, o realizare arhitecturală de 1 500 de hectare, construită în secolele al XVII-lea și al XVIII-lea. Cu cele trei diguri ale sale, aceasta adăpostește patru tipuri de porturi: de agrement, comercial, de pescuit și militar. Port Chantereyne, principalul port de agrement al Mânecii Construit în 1975 și apoi extins în 1992, portul este distins cu eticheta „Pavillon Bleu” din 2002 și constituie principalul port de agrement al litoralului Mânecii. Astăzi dispune de 1 560 de locuri la apă, repartizate pe mai mult de 25 de pontoane: 1 300 de inele sunt închiriate anual, iar cele 250 de locuri rămase sunt rezervate bărcilor aflate în tranzit. În plus, aproximativ douăzeci de locuri sunt dedicate primirii ambarcațiunilor tradiționale în cadrul portului Épi. În 2011, portul a înregistrat aproximativ 8 000 de escale și 18 000 de nopți de acostare. Un important proiect de extindere a portului în rada mare a fost lansat la jumătatea lunii martie 2015, destinat energiilor marine regenerabile. Lucrările de dragaj au fost finalizate în ianuarie 2016. Locuri, monumente și patrimoniu Parcuri și spații verzi Parcul Emmanuel-Liais este clasificat drept „grădină remarcabilă” și reunește plante exotice aduse din America de Sud de Emmanuel Liais⁠(d) în timpul călătoriilor sale sau importate din Asia în secolul al XIX-lea. Parcul adăpostește, de asemenea, Muzeul Emmanuel-Liais. Grădina publică, situată la poalele muntelui du Roule Parcul Montebello Parcul castelului Ravalet Monumente civile Teatrul din Cherbourg este unul dintre ultimele teatre „à l’italienne” construite în Franța (1880). Inaugurat în 1882, a fost ridicat după planurile lui Charles de Lalande, pe locul vechilor hale de cereale. Fațada aduce omagiu lui Molière, François-Adrien Boieldieu⁠(d) și Pierre Corneille. Este clasat monument istoric din 1984 împreună cu cele două aripi laterale și acoperișurile aferente; sunt de asemenea clasate vestibulul, marea scară, sala și foyer-ul, precum și cele treisprezece decoruri originale. Plafonul este opera lui Georges Clairin⁠(d). Cu trei galerii, poate găzdui până la 600 de spectatori. Fântâna Mouchel, numită după mecena și directorul ziarului Le Phare de la Manche, se înalță în centrul pieței Général-de-Gaulle. Monumentală și realizată din fontă, a fost creată de Gaston Gutelle în 1895. Orașul Cherbourg are 18 hoteluri particulare din secolele al XVIII-lea și al XIX-lea. Printre acestea se numără Hôtel de Garantot, Hôtel Lefevre de la Grimonnière, Hôtel Épron de la Horie, Hôtel Baccia, Hôtel Cuman-Solignac, Hôtel Duhommet, Hôtel Lemoigne sau Hôtel Leclerc. Majoritatea au fost construite la inițiativa unei burghezii liberale alcătuite din antreprenori, negustori sau armatori, îmbogățiți din afaceri maritime. Hôtel Épron de la Horie (după numele viceamiralului și ministrului Marinei Louis-Jacques Epron de la Horie, proprietar sub Primul Imperiu) se află la colțul străzii Val-de-Saire și al cheiului Ancien-Arsenal. Construit în 1781 din șist (acoperiș și corp de clădire) și cărămidă roșie (în cadrele ferestrelor), este înscris în lista monumentelor istorice din 16 februarie 1965. Poarta Hôtel de la Grimonnière este surmontată de o impunătoare stemă a familiei Lefèvre de la Grimonnière, înnobilată în 1543, timbrată cu o coroană de conte. Fosta gară maritimă este cel mai mare monument Art Deco din Franța. Construită de René Levavasseur din 1928 și inaugurată în 1933 de președintele Albert Lebrun⁠(d), putea primi simultan două pacheboturi. Înscrisă pe lista monumentelor istorice în 1989 și 2000, a fost reamenajată în 2002 pentru a deveni complexul oceanografic La Cité de la Mer, unde se poate vizita submarinul nuclear Le Redoutable, și, din decembrie 2006, un terminal de croaziere. Situat vizavi de gară, Hôtel Atlantique a fost construit de René Levavasseur din fier și beton armat, în stil Art Deco, pentru cele trei companii transatlantice ce deserveau Cherbourg: Cunard Line, White Star Line și Red Star Line. Societatea anonimă Hôtel Atlantique îl destinase emigranților (călători de clasa a treia), în special din Europa de Est, care locuiau acolo în medie 12 zile pentru a trece controale sanitare și vamale. Cu o suprafață de 5 400 m² și o capacitate de 2 000 de persoane, clădirea includea un sector pentru bolnavi și unul pentru dezinfectați. Început în 1920, deschis în 1926, hotelul s-a închis după opt ani. Rechiziționat în timpul Ocupației și apoi la Eliberare, a fost cumpărat de Félix Amiot pentru a găzdui muncitori ai șantierelor sale. Din 1991 adăpostește serviciile Camerei de Comerț și Industrie Cherbourg-Cotentin. Pavilionul central este înscris în inventarul monumentelor istorice din octombrie 2001. Statuile zeițelor romane ale Justiției și Războiului, realizate de Jean-Antoine Houdon⁠(d) și Philippe-Laurent Roland și depozitate la curtea Palatului Bourbon după înlocuirea lor de pe frontonul Camerei Deputaților cu mulaje, au fost oferite orașului în iunie 1989 de ministrul Turismului Olivier Stirn. După restaurarea au fost amplasate în 1990 și 1993: Minerva (Philippe-Laurent Roland) lângă La Cité de la Mer și Thémis (Jean-Antoine Houdon) la poalele Muntelui du Roule. Sculptate în jurul anului 1810, sunt clasate monumente istorice din iunie 1990. Primăria din Cherbourg a fost construită la începutul secolului al XIX-lea și extinsă de două ori: în 1850, cu o aripă sud-vestică formând un „L”, și sub al Doilea Imperiu (salonul Împărătesei). După Eliberare a fost remodelată. În interior, o scară duce la Marele Salon și la Salonul Împărătesei, unde se află portretele lui Napoleon al III-lea și ale împărătesei Eugénie de Winterhalter, cu o rotondă pictată de Michel-Adrien Servant ce evocă marile evenimente din istoria orașului. În sala consiliului se găsește, din 1858, șemineul secolului al XVI-lea al fostei abații Notre-Dame-du-Vœu, cumpărat de municipalitate în 1841 și clasat obiect de patrimoniu în 1905. Cele trei saloane și scara ce duce la Marele Salon sunt înscrise pe lista monumentelor istorice din 13 august 2004. Spitalul maritim, fostul centru spitalicesc regional al Armatelor René-Le Bas, construit la ordinul lui Napoleon al III-lea și inaugurat la 15 februarie 1869, a fost dezafectat în 2000 și reabilitat în 2002 ca pol universitar și cultural. Clădirile de stil Napoleon al III-lea sunt înconjurate de un parc întins. Cheiurile și portul Chantereyne se animă adesea prin numeroase manifestări: escale ale unor pacheboturi prestigioase (Queen Elizabeth 2, Queen Mary 2…), parade navale, regate… Cheiurile au fost reamenajate în 1994 cu iluminări semnate de Yann Kersalé. Portul de agrement, primul port de escală francez, se extinde dincolo de „plaja verde”, fostă plajă transformată în peluză după construirea portului. Aici se află dotări sportive și de agrement (piscină, patinoar, bowling, servicii pentru navigatori). În bazinul comercial se află ancorat Jacques-Louise, ultimul trauler din lemn construit la șantierele navale Bellot din Cherbourg (1959), fost Ruban bleu, dezarmat în 1991, înscris în 1996 și clasat monument istoric în 1999. Realizat din stejar din Orne și destinat pescuitului lateral în larg, este deschis publicului din vara anului 2004. Monumente comemorative Statuia ecvestră a lui Napoleon I se află în fața bazilicii, pe Piața Napoleon. Operă a lui Armand Le Véel, ea îl reprezintă pe împărat contemplând rada și portul militar. Pe soclu se poate citi un fragment din Memorialul de la Sfânta Elena, datat la 15 iulie 1816: « Hotărâsem să reînnoiesc la Cherbourg minunile Egiptului », adică o piramidă cu fortul central și un nou lac Moeris pentru avanportul săpat în stâncă. Statuia, ridicată în 1858 și inaugurată la 8 august același an, cu prilejul vizitei lui Napoleon al III-lea, amintește de importanța împăratului în expansiunea Cherbourgului. În jurul acestui monument emblematic al orașului, înscris în august 2006 și clasat monument istoric la 31 ianuarie 2008, se întinde Plage verte (Plaja verde), fostă plajă artificială până în perioada postbelică, care mărginește portul de agrement. Monumentul ducelui de Berry, situat în Piața Republicii, comemorează debarcarea fiului viitorului Carol al X-lea, revenit în Franța pe fregata britanică Eurotas la 13 aprilie 1814, după prăbușirea Imperiului. Finalizat în 1816, monumentul este alcătuit dintr-un obelisc de douăzeci și cinci de picioare, din granit roz de Flamanville, care se înalță deasupra unei fântâni din granit gri, unde patru capete de lei din bronz revarsă apă într-un bazin săpat în același bloc. Bustul colonelului de Bricqueville, amplasat pe cheiul Caligny, a fost inaugurat la 12 mai 1850 în omagiul colonelului dragonilor imperiali și deputatului bonapartist de Cherbourg, decedat în 1844. Acest bust, de 1,45 metri, este un bronz realizat de David d’Angers, așezat pe o coloană de 4 metri din granit, proiectată de arhitectul Lemelle, pe care se pot citi numele a patru bătălii unde Bricqueville s-a ilustrat: Wagram, Krasnoï, Anvers și Versailles. Două reliefuri de bronz evocând cariera sa militară (o sabie) și cea parlamentară (o tribună) au fost topite de germani în 1944. Monumentul este înscris pe lista monumentelor istorice din august 2006. Statuia lui Jean-François Millet, inaugurată în grădina publică la 22 septembrie 1892, cu prilejul centenarului Primei Republici, îl onorează pe „pictorul țăranilor”, fost elev al muzeului din Cherbourg. Finanțată printr-o subscripție lansată de municipalitate în 1886 și reluată de mediile pariziene, realizarea bustului de marmură (1,05 metri înălțime) a fost încredințată lui Henri Chapu; după moartea acestuia, a fost finalizat de elevul său, Jean-Ernest Bouteiller, care i-a adăugat grupul alegoric din bronz (2,95 metri înălțime), reprezentând o țărancă purtându-și fiica în brațe și depunând flori de câmp pe bust, sprijinită de soclu și de stânci din granit (4,45 metri înălțime, 2,55 metri lățime, 2,6 metri adâncime). Monumentul este înscris din august 2006. Monumentul eroilor Surcouf, inaugurat la capătul digului portului de agrement la 23 septembrie 1951, de către generalul de Gaulle, comemorează memoria celor 130 de marinari ai submarinului Forțelor Navale Franceze Libere, construit la Cherbourg și scufundat la 18 februarie 1942 în Pacific. Monumente militare Început în 1783, digul central a fost finalizat în 1853 și dotat cu trei forturi în 1860. Construit la 4 km de coastă, digul exterior are o lungime de 3 640 m, o lățime medie de 100 m la bază și 12 m la vârf, precum și o înălțime de 27 m. Ansamblul celor trei diguri însumează peste șase kilometri. Fortul de pe Île Pelée, element defensiv al extremității estice a digului, a fost conceput de Ricard și Decaux și construit între 1777 și 1784. A purtat succesiv denumirile de Fort Royal, Fort National și Fort Imperial, înainte de a primi numele insulei pe care a fost ridicat. A servit drept închisoare în timpul Revoluției. Fortul Roule (Muzeul Războiului și al Eliberării) se află pe muntele Roule. Din 1650, aici se găsea schitul Notre-Dame-de-Protection, abandonat în timpul Revoluției și demolat în 1870. Acest punct de maximă altitudine al orașului (117 m) găzduiește, începând din 1793, o redută menită să protejeze rada. În 1853 se ridică fortul actual. Loc al ultimelor lupte din 1940, acesta este întărit de germani în 1943 printr-o baterie situată pe versantul ce domină rada, sub fort. Compusă din patru cazemate pentru tunuri de 105 mm și un post de conducere a tirului, cu mai multe tuneluri subterane și căi de acces săpate în stâncă, bateria devine pentru germani punctul strategic al „fortăreței Cherbourg” și al Zidului Atlanticului. La 6 iunie 1954, René Coty inaugurează aici primul muzeu francez al Eliberării. La capătul unui drum în serpentină, numit „drumul Rezistenților”, fortul oferă o panoramă asupra aglomerației urbane și asupra radei. Bateria și o parte a tunelurilor de stocare a munițiilor germane au fost clasate monument istoric în 1995, iar o altă parte a galeriilor subterane a fost amenajată ca laborator de măsurare a radioactivității pentru Școala de aplicație militară a energiei atomice. Monumente religioase Abația Notre-Dame-du-Vœu, situată pe strada Abbaye, a fost fondată în 1145, pe coasta Équeurdreville, la Croûte du Homet, de împărăteasa Matilda. Așezată în afara zidurilor orașului, a fost în mod repetat jefuită și incendiată în timpul nesfârșitelor războaie franco-engleze, apoi în timpul războaielor religioase. Supusă regimului de comandă în 1583, abația intră într-un declin progresiv până la închiderea sa în 1774. Terenurile ei au fost anexate în 1778 pentru construcția portului militar, iar clădirea a devenit reședința ducelui de Harcourt, găzduindu-l pe rege în 1786. Ulterior, locul a fost transformat în spital, ocnă și cazarma Martin-des-Pallières pentru infanteria de marină. Cartierul muncitoresc Chantereyne a fost ridicat aici în 1928, până la distrugerea sa în iunie 1944. Răscumpărată de primărie în 1961, abația este restaurată lent începând din 1965. Marea șemineu al casei abbatiale (secolul al XVI-lea) este păstrat în sala de consiliu a primăriei, iar portalul vestic al bisericii (secolul al XIII-lea) a fost plasat în grădina publică. Ruinele cazărmii Martin-des-Pallières au fost clasate în 1913, iar ansamblul clădirilor, vestigiilor și terenurilor abației, în septembrie 2002. Dala funerară a lui Guillaume de Margerai, preot din Querqueville, decedat în anii 1280, descoperită pe sit, a fost clasată monument istoric în 1995. Bazilica Sainte-Trinité, din Piața Napoleon, începută în secolul al XI-lea la cererea lui Wilhelm Cuceritorul, a rămas singura biserică parohială a orașului până în secolul al XIX-lea. Biserica seniorială dedicată Fecioarei Maria din incinta castelului a fost distrusă, asemenea fortăreței, în secolul al XVII-lea. Trinitatea a fost extinsă și transformată considerabil în secolul al XIII-lea, iar după 1450 i-au fost reconstruite nava, corul și clopotnița. După devastările din ianuarie 1794, i s-a adăugat în 1828 un nou turn-clopot pătrat de 26 de metri și a fost restaurată în stil neogotic în 1865. Înscrisă pe lista monumentelor istorice din martie 1944, Trinitatea adăpostește un bogat mobilier liturgic, printre care un altar principal din 1809, un amvon de lemn sculptat de Pierre Fréret (1767), un retablu realizat de François-Armand Fréret (1814) și marea orgă construită de Aristide Cavaillé-Coll. Biserica Notre-Dame-du-Roule, de pe strada Michel-Legoupil, a fost construită la poalele muntelui Roule între 1832 și 1842, la inițiativa „frizerului-poet” Michel Legoupil și prin subscripția credincioșilor din acest cartier periferic al Roule, aflat în expansiune, asemenea cartierelor Vœu și Polle. Biserica Notre-Dame-du-Vœu, de pe strada Notre-Dame-du-Vœu, începută în 1850 prin subscripția parohienilor și construită în stil romanic, din cauza resurselor reduse, a fost ridicată pe un teren de pășune, numit „cărămizile”, donat de M. de Virandeville. În 1855, municipalitatea completează nava inaugurată în 1852 cu un transept și un cor mai elaborate, iar în 1862 cu fațada și cele două turnuri-clopotniță. Având o lungime de 61,5 metri, biserica adăpostește o mare orgă realizată de Duputel (1886), clasificată ca obiect istoric din 1990, precum și vitralii din 1834, 1858-1860 și 1949-1958. Pentru această biserică, compozitorul Joseph Noyon a scris o liturghie, Missa Notre-Dame-du-Vœu, pentru două voci egale cu acompaniament de orgă, dedicată abatelui Adam, parohul bisericii. Edificiul adăpostește și patru basoreliefuri din alabastru englez, printre care o statuie a sfântului Augustin, o statuie Fecioară cu Pruncul și o statuie Adormirea Maicii Domnului, provenite din abația du Vœu, precum și placa funerară a abatelui Le Filastre. Biserica Saint-Clément, de pe strada Val-de-Saire, a fost construită în cartierul Val-de-Saire, în fața spitalului Pasteur, între iunie 1853 și 1856, de arhitectul orașului, Geufroy. Având o lungime de 52 de metri, ea este inspirată de stilul greco-roman, cu un pridvor având un fronton triunghiular sprijinit pe patru coloane cu capiteluri dorice. Ea adăpostește altarele Fecioarei (1863) de François Fréret și al Sfântului Clement (1864) de Louis-Victor Fréret, achiziționate de la bazilica Sainte-Trinité în 1846, o orgă (1881), pictura celor doisprezece apostoli (1935) de Rocher de Césigné și vitralii (1953) de Mauméjean. Biserica Saint-Pierre-et-Saint-Paul, de pe bulevardul Normandia, în sectorul Octeville, a fost construită între 1967 și 1969, în vreme ce „marele ansamblu” Provinces era în curs de dezvoltare. Arhitectura modernă, triunghiulară și neregulată, proiectată de Paul Vimond, simbolizează „cortul lui Dumnezeu în mijlocul caselor oamenilor”, un stil de artă sacră inspirat de Conciliul Vatican II (1962-1965). O altă biserică a fost ridicată la Octeville în aceiași ani: biserica Sainte-Marie-Madeleine-Postel, de pe strada Polle, inaugurată în 1966 în cartierul Fourches și dezafectată în 1990. Biserica Saint-Martin din Octeville, pe strada De Gaulle, datând din secolul al XII-lea, este biserica parohială istorică a Octeville, aflată sub jurisdicția abației Notre-Dame-du-Vœu. Romanică, ea are o clopotniță octogonală cu acoperiș în două ape. Nava a fost reamenajată în secolul al XVIII-lea. Un basorelief reprezentând Cina cea de Taină este clasat monument istoric din 1908. Biserica Saint-Jean des Carrières, de pe strada Caporal-Maupas, capela Notre-Dame des Armées, pe strada Abbaye, capela din Bucaille, pe strada Polle, capela de pe strada Bucaille, capela școlii Saint-Paul, pe strada Amiral-Courbet, precum și capela Barthélemy-Picqueray, de pe strada Picqueray. Capela Saint-Germain din Querqueville, dedicată sfântului Gherman Scotul, datează din secolele al X-lea și al XI-lea. Monumente dispărute Castelul Cherbourg (castellum Carusburc): În jurul anului 1026, Richard al III-lea de Normandia⁠(d) a oferit logodnicei sale, ducesa Adela, mai multe proprietăți, printre care și fortăreața Cherbourg. Între 1978 și 1981, situl a fost supus unei campanii de săpături arheologice sub responsabilitatea lui Jacqueline Lemière. Fosta abație Notre-Dame de la Protection, fondată în 1623 de Jean al III-lea de Ravalet, a cărei primă stareță a fost Charlotte de La Vigne, sora Madeleinei, soția fondatorului, și care a fost transferată mai târziu la Valognes. Fosta „abație Sartrine”, situată între strada Blé, piața Fontaine și pasajul Digard, precum și închisoarea. Conacul, deținut de Thomas du Sartrin, a fost cumpărat de abația du Vœu. După 1370, aici se afla sala unde se făcea justiție — auditoire-ul. În timpul Războiului de 100 de Ani, călugării s-au refugiat de mai multe ori în acest loc (1377, 1450). Personalități Jean Nicolet⁠(d) (1598-1642), explorator al Noii Franțe; Emmanuel Liais⁠(d)(1826-1900), astronom și primar al Cherbourgului; Georges Sorel (1847-1922), gânditor politic, teoretician al sindicalismului revoluționar; Henry Moret (1856-1913), pictor; Victor Grignard (1871-1935), chimist, laureat al Premiului Nobel în 1912; Jean Marais (1913-1998), actor și cascador; Kléber Haedens⁠(d) (1913-1976), romancier și jurnalist; Roland Barthes (1915-1980), critic, scriitor și semiolog; Jean-Charles Tacchella⁠(d) (1925-2024), cineast, autor al filmului Cousin, Cousine⁠(d) (1975); Marcel Mouchel⁠(d) (1927-2012), jucător și antrenor de fotbal; Johnny Clegg⁠(d)(1953-2019), autor, compozitor și interpret, este cetățean de onoare din mai 2010; Bernard Cazeneuve⁠(d) (născut în 1963), om politic, fost prim-ministru și ministru de interne; Françoiz Breut⁠(d) (născută în 1969), cântăreață; Émilie Loit⁠(d) (născută în 1979), jucătoare de tenis; Amaël Moinard⁠(d) (născut în 1982), ciclist; Élodie Godin⁠(d) (născută în 1985), jucătoare de baschet; Înfrățiri Burkina Faso – Gorom-Gorom Ciad – Sarh Germania – Allmendingen Germania – Bremerhaven Germania – Northeim Regatul Unit al Marii Britanii și al Irlandei de Nord – Poole România – Deva Senegal – Coubalan Note Referințe Bibliografie Bernage, Georges (2012). „Cherbourg cité médièvale (Cherbourg oraș medieval)”. Vikland, la revue du Cotentin (în franceză) (3): 36-57. Delattre, Daniel; Delattre, Emmanuel (2002). La Manche les 602 communes (La Manche cele 602 comune) (în franceză). Grandvilliers: Éditions Delattre. p. 57-60. ISBN 978-2-9159-0709-4. Gautier, René (2014). 601 communes et lieux de vie de la Manche : Le dictionnaire incontournable de notre patrimoine (601 de comune și locuri de viață din La Manche: Dicționarul esențial al patrimoniului nostru). Inédits & Introuvables (în franceză). Bayeux: Éditions Eurocibles. p. 153. ISBN 978-2-35458-036-0. Vezi și Lista comunelor din Manche Cherbourg-Octeville Équeurdreville-Hainneville La Glacerie Tourlaville Querqueville Umbrelele din Cherbourg Legături externe Materiale media legate de Cherbourg-en-Cotentin la Wikimedia Commons fr Pagina de internet a comunei Cherbourg-en-Cotentin (accesat la 28/08/2025) Resurse relevante pentru mai multe domenii: fr Cherbourg-en-Cotentin pe pagina de internet Annuaire du service public français (accesat la 28/08/2025) Resurse relevante pentru geografie: fr Cherbourg-en-Cotentin pe pagina de internet Insee (communes) (accesat la 28/08/2025) Note în dicționare sau enciclopedii generale: no Cherbourg-en-Cotentin pe pagina de internet Store norske leksikon (accesat la 01/03/2025) „Port Chantereyne (Portul Chantereyne)” (în franceză). Accesat în 28 august 2025.