NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Муджибур Рахман

Муджибур Рахман (17 березня 1920, Тонгіпара, округ Фарідпур — 15 серпня 1975) — перший президент і прем'єр-міністр Бангладеш. Біографія Народився 17 березня 1920 року в мусульманській родині у східнобенгальському селі Тонгіпара. Студентом в Індії виявив цікавість до політичної діяльності та приєднався до руху за незалежність Пакистану. 1947 року повернувся на батьківщину до Східного Пакистану, вивчав право в Даккському університеті. 1949 року брав участь у створенні «Авамі Ліг» як противаги Мусульманській лізі, яка провадила дискримінаційний курс стосовно до його рідної провінції з її бенгальським населенням. 1953 року шейх Муджибур Рахман був обраний членом провінційних законодавчих зборів, але невдовзі відмовився від депутатського мандату, щоб зосередитись на реорганізації «Авамі Ліг». Після встановлення в країні 1958 року військової диктатури Айюб-хана висунувся як лідер опозиції, двічі був ув'язнений. В середині 1960-их років працював над відновленням та посиленням «Авамі Ліг». 1966 року був заарештований урядом Карачі за звинуваченням у підбуренні до сепаратизму. Після майже дворічного тюремного ув'язнення був звільнений під тиском громадської думки. 1969 року фельдмаршал Айюб-хан пішов у відставку, передавши владу генералу Ях'я-хану, який призначив загальні вибори на грудень 1970 року. «Авамі Ліг» відкрито виступила з лозунгом автономії для Східного Пакистану та, здобувши абсолютну більшість у його Законодавчих зборах, стала найбільшою парламентською фракцією. Відкриття сесії парламенту було, однак, відкладено президентом Яхья-ханом, і Шейх Муджибур почав кампанію ненасильницької громадянської непокори. До подій втрутились пакистанські війська, й у березні 1971 року Муджибура було заарештовано й інтерновано в Західному Пакистані. У відповідь бенгальські націоналісти проголосили незалежність східної провінції, що призвело до кривавої громадянської війни. До грудня прибічники створення Бангладеш завдали поразки пакистанській армії, що складалась майже виключно з уродженців західних провінцій. Шейха Муджибура, який все ще перебував під арештом, обрали президентом Бангладеш. Його було звільнено у грудні 1971 року, він прибув до країни та віддав перевагу посту прем'єр-міністра. У січні 1975 року Муджибур Рахман все ж став главою держави та зосередив у своїх руках всю повноту виконавчої влади. У квітні 1972 року відвідав СРСР з офіційним візитом. Вбитий під час державного перевороту в Дацці 15 серпня 1975 року. Примітки Джерела Муджибур Рахман Література П. Ігнатьєв. Рахман Муджибур // Українська дипломатична енциклопедія: У 2-х т./Редкол.:Л. В. Губерський (голова) та ін. — К.:Знання України, 2004 — Т.2 — 812с. ISBN 966-316-045-4
Flughafen Jessore

Der Flughafen Jashore (bengalisch যশোর বিমানবন্দর, englisch Jashore Airport, IATA-Code: JSR, ICAO-Code: VGJR) (zuvor bekannt als Flughafen Jessore) ist ein kleiner Inlandsflughafen in der gleichnamigen Stadt Jessore im Westen von Bangladesch. Der Flughafen wird durch die Civil Aviation Authority of Bangladesh betrieben. Einziger Zielflughafen ist der 145 Kilometer entfernte Flughafen Dhaka. Im Jahr 2011/12 wurden 87.142 Passagiere und 2932 Tonnen Fracht in Jessore abgefertigt. Der Flughafen war damit der nach Umschlag viertgrößte in Bangladesch, allerdings mit weitem Abstand zu den drei internationalen Flughäfen Dhaka, Chittagong und Sylhet. Schon im Zweiten Weltkrieg existierte im damaligen Britisch-Indien ein Flugfeld in Jessore, das unter anderem vom 8., 292. und 615. Geschwader der Royal Air Force genutzt wurde. Der Flughafen wurde im Unabhängigkeitskrieg 1971 schwer beschädigt, danach aber schnell wieder instand gesetzt. 1982 wurde die Start- und Landebahn verlängert und 2007 erhielt sie einen neuen Asphaltbelag. Fluggesellschaften Die im Folgenden genannten Fluggesellschaften fliegen den Flughafen an. Pro Tag gibt es etwa vier Passagierflüge (Stand: 01/2016). US-Bangla Airlines United Airways (BD) NovoAir Biman Bangladesh Airlines Siehe auch Liste der Flughäfen in Bangladesch Weblinks Einzelnachweise
Jashore Airport

Jashore Airport (IATA: JSR, ICAO: VGJR) is a domestic airport in Jashore, Bangladesh that is operated and maintained by the Civil Aviation Authority. It is also used by the Bangladesh Air Force as part of BAF Matiur Rahman Base and training airfield for the Bangladesh Air Force Academy. Currently, it has seven daily flights to Dhaka and a weekly flight to Cox's Bazar. It is the only operational airport of the Khulna Division and the fifth busiest airport of Bangladesh. The airport is located 6 km west of downtown Jashore. History Jashore Airport was constructed by the Royal Air Force in 1940 to protect British India from Japanese aggression during World War II. When British India gained independence after World War II, the Government of Pakistan opened the airport as a base for the Pakistan Air Force. Later in 1951 Pakistan International Airlines started operating flights from Jashore to Dhaka, Karachi, Lahore and Chattogram. At that time they operated only two flights a week from Dhaka to Jashore. And from 1951 to March 1971, the airport was used jointly by Pakistan International Airlines and Pakistan Air Force. When the war of independence started in Bangladesh in March 1971, Pakistan Air Force started using it for conducting war activities. On 6 December 1971, a Joint force of the Indian Army and the Liberation Army invaded East Pakistan, causing extensive damage to the airport. And when the city of Jashore fell, the entire Jashore district, including the airport, came under the joint forces of the Indian Army and the Liberation Army. And the Indian Air Force compensates the airport and makes it usable. Later, when Bangladesh became independent in 1972, the Indian Air Force handed over to the Bangladesh Air Force and Biman Bangladesh Airlines resumed planes from Dhaka to Jashore. Development On 31 July 2023, a new terminal building, constructed at a cost of ৳32.89 crore (US$2.7 million), was inaugurated by the State Minister for Ministry of Civil Aviation and Tourism, Mahbub Ali. The new terminal building will be able to handle 1 million passengers per year and consists of eight check-in counters, five luggage scanning machines, five archways, VIP lounges, and car parking. In order to make the airport meet international standards, another project worth ৳350 crore (US$29 million) has been taken to upgrade the runway. Airlines and destinations Passenger Cargo See also List of airports in Bangladesh References External links Media related to Jashore Airport at Wikimedia Commons Civil Aviation Authority of Bangladesh: Airports
Aeropuerto de Jessore

El Aeropuerto de Jessore​ (en bengalí: যশোর বিমানবন্দর) (IATA: JSR, ICAO: VGJR) es el nombre que recibe un aeropuerto doméstico en Jessore,​ una localidad y distrito de la región suroeste del país asiático de Bangladés.​ Cuatro aerolíneas distintas: Biman Bangladesh Airlines, Novoair, United Airways, y US-Bangla Airlines, ofrecen vuelos con un único destino, la ciudad capital de Daca. Se trata de una instalación mixta de uso tanto civil como militar que es administrada por la autoridad de Aviación Civil de Bangladés. Con una pista que se eleva unos 4 metros (12 pies) sobre el nivel medio del mar. Véase también Aeropuerto Internacional Hazrat Shahjalal Transporte Referencias
Aeroportul Jessore

Aeroportul Jessore (IATA: JSR, ICAO: VGJR) este un aeroport din Jashore District⁠(d), Khulna Division⁠(d), Bangladesh ce deservește zona যশোর জেলা⁠(d)[[যশোর জেলা (district in Bangladesh's Khulna Division)|​]]. Aeroportul a fost tranzitat în 2018 de 294.000 de pasageri. Situat la o altitudine de 4 m, aeroportul dispune de o singură pistă. Este operat de Civil Aviation Authority of Bangladesh⁠(d). Infrastructură Piste Terminale Note Vezi și
Jessore flygplats

Jessore flygplats är en flygplats i Bangladesh. Den ligger i den centrala delen av landet, 140 km väster om huvudstaden Dhaka. Jessore flygplats ligger 6 meter över havet. Terrängen runt Jessore flygplats är mycket platt. Runt Jessore flygplats är det mycket tätbefolkat, med 1 632 invånare per kvadratkilometer.. Närmaste större samhälle är Jessore, 5,6 km öster om Jessore flygplats. Trakten runt Jessore flygplats består till största delen av jordbruksmark. Kommentarer Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Jessore flygplats.
Джессур (аеропорт)

Аеропорт Джессур (ІАТА: JSR, ІКАО: VGJR) (англ. — Jessore Airport) — аеропорт у Бангладеш, в місті Джессур. Розташований на широті 23°11'01", довготі 89°09'39", висота над рівнем моря — 4 м. Авіакомпанії і міста призначення United Airways (Дака) GMG Airlines (Дака) Royal Bengal
ТЕС Харіпур (Pendekar)

ТЕС Харіпур (Pendekar Energy) – теплова електростанція на південно-східній околиці Дакка, яка наразі належить малазійській компанії Pendekar Energy Holdings (первісно станцію спорудила американська корпорація AES). В 2001 році на майданчику станції став до ладу парогазовий блок комбінованого циклу потужністю 360 МВт, в якому одна газова турбіна потужністю 247 МВт живить через котел-утилізатор одну парову турбіну з показником 132 МВт. Для охолодження використовують воду із річки Шіталашк’я (Sitalakhya, рукав Брахмапутри, який приєднується до річки Дхалешварі неподалік від впадіння останньої у Мегхну) Станція споживає природний газ, який може надходити по трубопроводах Тітас – Дакка та Бахрабад – Дакка. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 230 кВ. Можливо відзначити, що поряд з майданчиком Pendekar Energy працюють ТЕС Харіпур компанії BPDB, ТЕС Харіпур компанії EGCB та плавуча ТЕС Харіпур від NEPC. Примітки
Kraftwerk Meghnaghat (Pendekar)

Das Kraftwerk Meghnaghat ist ein GuD-Kraftwerk im Distrikt Narayanganj, Division Dhaka, Bangladesch, das am Meghna liegt. Seine installierte Leistung beträgt 450 MW. Es liegt ca. 22 km südöstlich der Hauptstadt Dhaka. Kraftwerksblock Das Kraftwerk besteht aus einem Block. Die folgende Tabelle gibt einen Überblick: Der Block besteht aus zwei Gasturbinen sowie einer nachgeschalteten Dampfturbine. An die Gasturbinen ist jeweils ein Abhitzedampferzeuger angeschlossen; die Abhitzedampferzeuger versorgen dann die Dampfturbine. Die Leistung der beiden Gasturbinen wird mit jeweils 137,5 (bzw. 150) und die Leistung der Dampfturbine mit 189 (bzw. 150) MW angegeben. Eigentümer Das Kraftwerk wurde durch AES errichtet. Es wurde 2003 an CDC Globeleq verkauft. Im Jahr 2007 erwarb die Pendekar Group das Kraftwerk. Sonstiges Die Kosten für die Errichtung des Kraftwerks werden mit 289,6 (bzw. 300) Mio. USD angegeben. Das Kraftwerk musste im April 2014 aufgrund eines Schadens an der Dampfturbine stillgelegt werden; es nahm den Betrieb mit der ersten Gasturbine im Februar 2015 wieder auf. Siehe auch Liste von Kraftwerken in Bangladesch Einzelnachweise
ТЕС Meghnaghat (Pendekar Energy)

ТЕС Meghnaghat (Pendekar Energy) – теплова електростанція за два десятки кілометрів від південно-східної околиці Дакки, яка наразі належить малазійській компанії Pendekar Energy Holdings (первісно станцію спорудила американська корпорація AES). В 2002 році на майданчику станції став до ладу парогазовий блок комбінованого циклу потужністю 450 МВт, в якому дві газові турбіні потужністю по 150 МВт живлять через відповідну кількість котлів-утилізаторів одну парову турбіну з показником 150 МВт. Для охолодження використовують воду із річки Мегхна. Станція споживає природний газ, який надходить по трубопроводу Бахрабад – Дакка. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 230 кВ. Можливо відзначити, що майданчик ТЕС Meghnaghat від Pendekar Energy розташований на утвореному рукавами річки Мегхна острові, де створюється потужний електроенергетичний комплекс. В його складі вже працює ТЕС Meghnaghat компанії Summit та планується зведення ще кількох парогазових електростанцій. Наразі на острові також розташовані орендовані потужності ТЕС Meghnaghat від державної BPDB. Примітки
Museum of Independence, Dhaka

The Museum of Independence in Dhaka, Bangladesh depicts the struggle for independence of Bangladesh. It shows the history of the nation since Mughal tenure to independence in 1971. It is the first and only underground museum in the country. The museum is part of a 67-acre complex at Suhrawardy Udyan, the site from where Sheikh Mujibur Rahman gave his historic speech declaring the struggle for independence, and where the Pakistani forces surrendered after the War of Independence. The museum was opened to public on March 25, 2015, the 45th Independence Day of Bangladesh. Architecture The underground museum is part of a master plan that includes a multimedia projection theater, an amphitheater, three water pools, Shikha Chirantony (eternal flame) symbolizing the eternity of Bengali nationalism, a mural based on the struggle for independence and other ancillary facilities. There is also a 155-seat auditorium in the complex. The focal point in the experience of the space is the monument, Tower of Light which is a 50-meter high tower composed of stacked glass panels. The museum is situated beneath the tower of light. The museum's plaza area has a 5669 square meter of tiled floor. Its underground terrace has a fountain at the center where water is falls from over the ceiling. Bangladeshi architects Kashef Mahboob Chowdhury and Marina Tabassum won a national design competition in 1997 and subsequently they were commissioned for the project. The total construction cost of the complex was 1.75 billion tk. Exhibition The museum has a collection of over 300 historic photographs in 144 glass panels that depict the history of Bangladesh. Terracotta, pictures and paper clippings of the war of liberation is on display at the museum. Copies of foreign newspapers and reports showing different events of war of liberation are kept in the gallery. The gallery also showcases some of the significant archaeological sites and monuments of Bangladesh. A replica of the table, where the eastern zone commander of Pakistan Army Lieutenant General Amir Abdullah Khan Niazi signed the surrender document, is kept in the gallery. Vandalism After the fall of Sheikh Hasina's government in the face of Student-People's uprising, A mob, allegedly comprising supporters of Jamaat e Islami and its student wing Islami Chhatra Shibir, ransacked and vandalised the museum. They destroyed galleries, terracotta mural, office rooms and memorabilia from the museum. Original arms used during the Bangladesh Liberation War was also looted. Images References External links
Dibar Dighi

Dibar Dighi (Bengali: দিবর দীঘি) is a tank in Bangladesh. An octagonal granite pillar, associated with Kaivarta (later identified as Mahishya), chief Dibyak, who usurped the Pala throne, stands in the centre of the tank. Location The site is located in Dibar village, on the northern side of Nazipur-Sapahar highway in Patnitala Upazila of Naogaon District. Architecture Dibar Dighi Alexander Cunningham, whose "servant" visited the site in 1879–80, noted the lake to spread about 1200 square ft. Average depth was about 12 ft. The tank currently occupies about 20 acres of land and sits atop a mound, spread over 100 acres. Kaivarta Stambha The tank is primarily famed for housing a semi-submerged granite pillar — locally known as Kaivarta Stambha — in its center. The apex of the pillar is crown shaped and decorated with three inflated circular rings. The pillar does not have any inscriptions. Francis Buchanon-Hamilton's survey of Bengal (1807–08) measured the net height to be 22.5 cubits (33 ft, 75 in) and the diameter to be 6.5 cubits (9 ft, 9 in). He had deemed it to be octagonal in shape. Cunningham's expedition revised the height to be approximately 30 ft — the visible portion spanned 10 ft, the submerged portion 12 ft, and the rest, underground foundation. From the logged data, he determined the pillar to be nonagonal having side-length of 12 in. each; diameter came out to be 29 in. Cunningham regretted that he did not personally visit the site, noting that such a large single-shaft stone pillar was yet to be recorded in Indian subcontinent, after Ashoka's reign. A Bangladeshi archaeologist confirmed Cunningham's approximation but changed the distribution; 12 ft was above water level, 8 ft was submerged, and 10 ft was below ground. History The site is yet to be accurately dated. The name of the village as 'Dibar' may be derived after the name of king Dibyak or Divyak. Local legends construct a mythological origin, wherein the lake was dug within one night by a jinn. From an etymological perspective and literary history, it is currently argued that the tank and the pillar were commissioned to commemorate the victory of a local Kaivarta (Mahishya) vassal, Dibyak (var. Dibya) over his 11th century overlord, Mahipala II. The cause of the war between Dibyak and Mahipala II can not be ascertained — R. C. Majumdar interpreted it to be a rebellion by a local samanta, strategically timed to the weakening of Pala authority whilst Ram Sharan Sharma took it to be a peasant rebellion against feudal suppression. The construction might have been executed in the reign of Dibyak himself or his successors — brother Rudak, and nephew Bhim. Preservation In 1939, the Central Government declared Dibar Dighi to be a heritage site. Rajshahi Social Forestry Division has created an artificial forest (alongside a mini-zoo) around the tank; boating trips seem to be allowed. See also Dibyak Nazipur Varendra rebellion Ramacharitam Mahishya Notes References
Embassy of the United States, Dhaka

The Embassy of the United States of America in Dhaka is the diplomatic mission of the United States in Bangladesh. It is located in Baridhara. The embassy has 400 staff led by the US Ambassador to Bangladesh. History The United States established its consulate-general in Dacca in 1949, when the city was the capital of East Bengal in the Dominion of Pakistan. During the independence of Bangladesh, it was the site of the famous Blood Telegram sent by then-Consul-general Archer Blood detailing atrocities committed by the Pakistani Army during Operation Searchlight. The United States recognized the independence of Bangladesh on 4 April 1972. Herbert D. Spivack was the principal American diplomatic officer in Dhaka at the time. Four days later, the United States and Bangladesh agreed to establish diplomatic relations at the embassy level. The consulate-general was officially upgraded to an embassy on 18 May 1972. The present embassy buildings opened in 1989. Art in Embassies As part of the Foundation for Art and Preservation in Embassies, artwork by Tara Andris, Nasreen Haroon, Bernadette Jiyong Frank, Allison Joyce, Mira Lehr, Stuart Peterman, Jody Rasch, Lawrence Schiller, and Michael Enn Sirvet has been included in the Embassy as of June 2020. Architecture The US Embassy complex is inspired by Mughal Bengali architecture. The exterior surface walls are composed of terracotta brick tiles. A lawn filled with palm trees and a moat surrounds the main building. The complex is sometimes nicknamed as the "Red Fort". It was designed by the Boston architectural firm of Kallmann, McKinnell and Wood. An earlier 1974 office building was designed by Robert Marquis. Branches Archer K Blood American Library, Dhaka Edward M Kennedy Centre for Public Service and the Arts, Dhaka American Corner, Chittagong American Corner, Jessore American Corner, Rajshahi American Corner, Sylhet See also Bangladesh-United States relations References External links Official website Media related to Embassy of the United States in Dhaka at Wikimedia Commons
Jhalakathi Government High School

Jhalakathi Government High School (Bengali: ঝালকাঠি সরকারী উচ্চ বিদ্যালয়) is a secondary school in Jhalokati Sadar Upazila, Jhalokati District, Bangladesh. It was established in 1909. The school was built near the Sugandha River, but river erosion spoiled this historic school, and a new two-story school building was later built near the old one. The school has a playground, with a square pond in front. There is also a large coconut garden. History Wealthy businessmen established a school named Moharajgong in 1872. The school stood on 26 bighas of land on the right bank of the Sugandha River. It was provincialized in 1909. A gymnasium was built in 1963. The 11 May 1965 cyclone tore the roof off of it and destroyed the school's sheds. By 1966, the Sugandha had eroded part of the school compound, demolishing the headmaster's quarters and leaving the southeast wing of the main building, an H-shaped tin structure, just yards from the river bank. Locals called for shifting the school to a safer location. According to the modern plan the school building, playground, headmaster's quarters, a mosque and student's hostel were constructed and the educational activities in the new building were started in 1974. The centennial celebration of the school was held on 3 January 2008, and a new school gate containing a sundial was built. Notable alumni Basudeb DasSarma, chemist Gallery References External links Media related to Jhalokati Government Boys High School at Wikimedia Commons Official website
Pancha Ratna Govinda Temple

The Pancha Ratna Govinda Temple (Bengali: পঞ্চরত্ন গোবিন্দ মন্দির) in Puthia village, Rajshahi district in Bangladesh. The temple is a striking monument, which was built in the 19th century. It has the architectural feature of five ratnas or spires. It is located within the inner precincts of the Puthia Rajbari or palace. Location The temple is in Puthia town which is 32 kilometres (20 mi) away by road from Rajshahi city; the city is also a rail head and is on the Dhaka Rajashahi Highway. History The temple, located in the inner precincts of the Rajbari, to the left of Govindabari or Mandirangan of Panch Ani palace, is reported to have been built between 1823 and 1895. It was built by one of the maharani (queens) of the Puthia Royal family. Features The temple is large square edifice with five decorated ratnas or spires. The feature in the lower portion of the spires consists of ridges while the upper part is tapered upward. It is built in brick masonry over a raised platform. The temple's interior has a square sanctum sanctorum (garbagriha), with four square chambers in the corners, narrow passages on all four sides and has cusped arched openings. The roof of the sanctum and the chambers is formed by semi-circular domes, while the roof over the passages is vaulted. It has simple surface plastering but with fine detailing with red coloured terracotta patterns on all four outer walls. It is said that the temple architecture was inspired by the Kantanaga Temple built about 100 years earlier. The terracotta designs are made in panels which have depiction of romantic scenes from the Hindu epics of Ramayana and Radha-Krishna episodes related to Krishna and Radha. The sanctum in the temple has a Krishna image which is worshipped by local Hindus. Gallery See also List of archaeological sites in Bangladesh References