NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Somapura Mahavihara

Somapura Mahavihara (bengalski sanskrt: সোমপুর মহাবিহার, Shompur Môhabihar, što znači "Veliki samostan") je budistički samostanski kompleks iz 8. stoljeća pr. Kr., koji se nalazi uz moderno selo Paharpur, oko 68 km od grada Bograu provinciji Naogaonu, Bangladeš. On je jedan od najpoznatijih vihara (budističkih privremenih samostana) na Indijskom poluotoku i jedno od najvažnijih arheoloških lokaliteta u Bangladešu. Nekada je bio važno vjersko i znanstveno središte ne samo za budiste, već i za džainiste i hinduiste, sve do 12. stoljeća. On predstavlja arhitekturu jednostavnih skladnih linija i pročišćenih plastičnih dekoracija, koja je snažno utjecala na vjersku arhitekturu sve do Kambodže i Jave. Zbog toga je upisano na UNESCO-ov popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji od 1985. godine, i od tada je UNESCO s 5.6 milijuna dolara financirao njegovu zaštitu. Povijest Samostanski kompleks kod Pahrapura je osnovao indijski vladar iz dinastije Palla, Dharmapala (770. – 810.), o čemu svjedoči pečat s natpisom: Shri-Shri-Somapura-Dharmapaladeva-Mahavihariyarya-bhiksu-sangghasya koji je otkriven. Tibetanski izvori, uključujući prijevode Dharmakayavidhi i Ratnapradipa Madhyamaka, te povijest Taranatha škole i monaha Pag-Sam-Jon-Zanga, navode kako je kompleks podigao Dharmapalin nasljednik, Devapala (oko 810. – 850.) nakon osvajanja Varendre. Natpisi na stupovima navode petu godinu vladavine Devapalinog nasljednika, Mahendrapala (oko 850. – 854.) koji se tu naziva Bhikhsu Ajayagarbha. Pag-Sam-Jon Long iz Taranathe navodi kako je samostan obnovio vladar Mahipala (oko 995. – 1043.). U 11. stoljeću je samostan uništen i spaljen, vjerojatno kada su kraljevi Varmana osvojili Vangu i ubili posljednjeg kralja Karunashrimitru. Stoljeće kasnije vihara je obnovljena i dodan je hinduistički hram božici Tari. Tijekom vladavine kraljeva Sena, u drugoj polovici 12. stoljeća, vihara je gubila na značaju da bi bila potpuno napuštena u 13. stoljeću kada je ovim prostorom zavladao islam. Odlike Kompleks, koji pokriva više od 11 hektara okruženih 5 metara debelim i 3-5 m visokim zidom, se sastoji od divovske središnje stupe oko koje su građevine kvadratične osnove sa 177 monaških ćelija za meditaciju. Uokolo se nalaze mnoge druge stupe, svetišta različitih veličina, a na tom mjestu su pronađene brojne ploče od terakote, kamene skulpture, natpisi, novčići, keramika i dr. Oni se čuvaju u muzeju koji je izgrađen uz lokalitet 1957. godine. Izvori Vanjske poveznice Informacije, slike, video i panoramske fotografije od 360 stupnjeva lokaliteta Arhivirana inačica izvorne stranice od 17. listopada 2011. (Wayback Machine) (engl.) Panofotografije na Patrimonium-munidi.org Arhivirana inačica izvorne stranice od 12. kolovoza 2011. (Wayback Machine)
Ruïnes van de boeddhistische Vihara bij Paharpur

Paharpur is een plaats in het noorden van Bangladesh in de zila Naogaon. Het geniet bekendheid vanwege de Somapura Vihara, een boeddhistisch klooster uit het einde van de 8e eeuw. Het klooster is gebouwd op een vierkant terrein dat 281 meter lang is aan elke kant. In de buitenste vleugels zijn de kloostercellen, 177 in totaal. In het midden van het kloosterterrein staat het piramide-achtige heiligdom dat opgebouwd is uit drie terrassen. De muren zijn gemaakt van baksteen. Sommige van de stenen zijn versierd met reliëfs van bloemmotieven en zittende Boeddha's. Er waren ook rijen met een paar duizend terracotta tegels rondom de terrassen, de meeste daarvan zijn niet origineel bewaard gebleven. Vanaf de 12e eeuw raakte het klooster in verval na meerdere malen te zijn aangevallen. De ruïnes van de Somapura Vihara zijn in 1985 opgenomen in de Werelderfgoedlijst, ter nagedachtenis aan de Pala-dynastie, die 3,5 eeuw lang heerste in Bengalen en Bihar vanaf het midden van de 8e eeuw.
Somapura Mahavihara

Somapura Mahavihara (em bengali: সোমপুর মহাবিহার; romaniz.: Shompur Môhabihar), localizado em Paharpur, Badalgachhi Upazila, distrito de Naogaon, Bangladesh está entre os viaras budistas mais conhecidos no subcontinente indiano e é um dos sítios arqueológicos mais importantes do país. História Vários mosteiros budistas foram construídos durante o período do Império Pala na antiga região de Bengala. Os mosteiros formaram uma rede; "todos eles estavam sob a supervisão do Estado" e existia "um sistema de coordenação entre eles ... parece que a partir da evidência de que os diferentes lugares de aprendizagem budista que funcionavam no leste da Índia sob o regime Pala eram considerados em conjunto, como a formação de uma rede, um grupo de instituições interligadas" e era comum que grandes estudiosos passassem entre eles. A escavação em Paharpur e o achado de selos com a inscrição Shri-Somapure-Shri-Dharmapaladeva-Mahavihariyarya-bhiksu-sangghasya identificaram que o Somapura Mahavihara foi construído pelo rei Dharmapala (cerca de 781-821), da dinastia Pala. Proteção Somapura foi designado como Patrimônio Mundial pela UNESCO em 1985. Desde então, uma série de missões da UNESCO visita regularmente o local e ajuda com o projeto. Além disso, o órgão da ONU preparou um plano diretor, que envolve 5,6 milhões de dólares. As obras de arte de terracota no local sofreram com a "falta de manutenção adequada, a escassez de mão-de-obra, restrição de fundos e chuvas fortes." Além disso, a má drenagem da água acompanhada de altos níveis de salinidade nos solos tem contribuído para deteriorar as esculturas de terracota. Outras ameaças incluem a vegetação descontrolada, o vandalismo, as condições climáticas e a invasão de propriedade pública. Referências Ligações externas Artigo da Banglapedia sobre o Somapura Mahavihara (em inglês) Departamento de Arqueologia do Governo de Bangladesh (em inglês)
Сомапура Махавихара

Сомапура Махавихара (бенгалски језик санскрт: সোমপুর মহাবিহার, Shompur Môhabihar, што значи "Велики самостан") је будистички самостански комплекс из 8. века п. н. е., који се налази уз модерно село Пахарпур, око 68 км од града Богра у провинцији Наогаону, Бангладеш. Он је један од најпознатијих вихара (будистичких привремених самостана) на Индијском полуострву и једно од најважнијих археолошких локалитета у Бангладешу. Некада је био важно верско и знанствено средиште не само за будисте, већ и за џаинисте и хиндуисте, све до 12. века. Он представља архитектуру једноставних складних линија и прочишћених пластичних декорација, која је снажно утицала на верску архитектуру све до Камбоџе и Јаве. Због тога је уписано на УНЕСКО-в Списак места Светске баштине у Азији и Аустралазији од 1985. године, и од тада је УНЕСКО с 5,6 милиона долара финансирао његову заштиту. Историја Самостански комплекс код Пахарпура је основао индијски владар из династије Пала, Џармапала (770—810.), о чему сведочи печат с натписом: Shri-Shri-Somapura-Dharmapaladeva-Mahavihariyarya-bhiksu-sangghasya који је откривен. Тибетански извори, укључујући преводе Џармакаyавиди и Ратнапрадипа Маџyамака, као и историја Тараната школе и монаха Паг-Сам-Јон-Занга, наводе како је комплекс подигао Џармапалин наследник, Девапала (око 810—850.) након освајања Варендре. Натписи на ступовима наводе пету годину владавине Девапалиног наследника, Махендрапала (око 850—854.) који се ту назива Биксу Ајаyагарба. Паг-Сам-Јон Лонг из Таранатхе наводи како је самостан обновио владар Махипала (око 995—1043). У 11. веку је самостан уништен и спаљен, вероватно када су краљеви Вармана освојили Вангу и убили последњег краља Карунашримитру. Век касније вихара је обновљена и додан је хиндуистички храм богињи Тари. Током владавине Краљ Сена, у другој половини 12. века, вихара је губила на значају да би била потпуно напуштена у 13. веку када је овим простором завладао ислам. Одлике Комплекс, који покрива више од 11 хектара окружених 5 метара дебелим и 3-5 м високим зидом, се састоји од дивовске средишње ступе око које су грађевине квадратичне основе са 177 монашких ћелија за медитацију. Уоколо се налазе многе друге ступе, светишта различитих величина, а на том месту су пронађене бројне плоче од теракоте, камене скулптуре, натписи, новчићи, керамика и др. Они се чувају у музеју који је изграђен уз локалитет 1957. године. Референце Спољашње везе Информације, слике, видео и панорамске фотографије од 360 степени локалитета Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (17. октобар 2011) Панографије на Patrimonium-munidi.org
Somapura Mahavihara

Somapura Mahavihara (Sanskrit; bengali: সোমপুর মহাবিহার Shompur Môhabihar) i byn Paharpur, Naogaon, provinsen Rajshahi (provins) i Bangladesh (25°1'51.83"N, 88°58'37.15"E) är en av de mest kända buddhistiska klosterruinerna på den Indiska subkontinenten. Ruinerna visar på Mahayanabuddhismens framväxt i Bengalen och var fram till 1100-talet ett intellektuellt och kulturellt centrum. Platsen är idag betydelsefull för buddhistarkitekturen som influerat byggnadsmönstren i hela Sydasien. Somapura Mahavihara fick världsarvsstatus 1985. Arkitektur Den kvadratiska strukturen består av 177 celler och en traditionell buddhistisk stupa i mitten. Rummen användes av munkarna för boende och meditation. Utöver detta har ett stort antal stupor och helgedomar av olika storlekar samt terrakottaplattor, stenskulpturer, inskriptioner, mynt, keramik med mera hittats. Området, som totalt täcker en yta på 11 hektar, utgjorde en gång det stora buddhistklostret Somapura Mahavihara. Det var ett viktigt intellektuellt center för dharmatraditioner såsom buddhister (Buddha Dharma), jainister (Jaina Dharma) och hinduer (Sanatana Dharma). Byggnadskomplexet, som omfattar 8,5 ha, har 177 celler, flera vihara, ett antal stupor, tempel och ett antal andra underordnade byggnader. På de yttre murarna finns ornamentala terrakottaplattor som tydligt visar de tre religionernas påverkan. I termer av yta, var Somapura den största mahaviharan. Den var även ganska ovanlig arkitektoniskt. Som en forskare beskrev det, dominerades komplexet av ett tempel, som inte var typiskt, och vidare, hade templet "ingen av den indiska tempelarkitekturens utmärkande drag, men påminner starkt, med sin korsformade grund, terrasserade struktur med infällda kammare och gradvis minskande pyramidform, om de buddhistiska templen i Burma, Java och Kambodja . . under Palaimperiets tidevarv existerade någon form av umgänge mellan östra Indien och Sydostasien . . men hur denna tempeltyp, representerad i Indien av detta enda exemplar, blev buddhisttemplens standardarkitektur är inte känt." Andra har kommenterat, "det råder ingen tvivel om att denna arkitekturstil fått stort inflytande på den i Burma, Java och Kambodja. De tempel som mest kan liknas vid det jättelika templet i Paharpur finns i tempel kända som Chandi Loro Jongrang och Chandi Sevu i Prambanam i Jawa Tengah." Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, tidigare version. Externa länkar UNESCO World Heritage Center - Ruins of the Buddhist Vihara at Paharpur Wikimedia Commons har media som rör Somapura Mahavihara.
Сомапура Махавіхара

Сомапура Махавіхара (бенг. সোমপুর মহাবিহার, трансліт. Shompur Môhabihar) — найбільша за розмірами буддійська вігара на Індійському субконтиненті. Розташована на півночі Бангладешу в містечку Пахарпур. У буддійській традиції пов'язана з ім'ям великого проповідника Атіша. У центрі споруди — традиційна ступа, навколо якої в квадрат вписані 177 чернечих келій. Загальна площа пам'ятки перевищує 85 тис. м². Мур, що оточує монастир, облицьований теракотовими пластинками з зображеннями Будди. Археологи встановили, що віхара була побудована буддійським правителем Дгармапалою (781—821) з династії Пала. В XI столітті її спалили прибульці із заходу (Ванга). Згодом монастир був відновлений, але з приходом у регіон ісламу його остаточно закинули. Наприкінці XX століття ЮНЕСКО привернуло увагу наукової громадськості до напівзабутої пам'ятки індійського буддизму і виділило кілька мільйонів доларів на її реставрацію. У 1985 р. велика пахарпурська віхара була занесена до переліку Світової спадщини. Галерея Примітки Посилання Стаття в Banglapedia Посилання: ЮНЕСКО Pharapur Buddhist Vihara from Department of Archeology, Government of Bangladesh World Heritage Site More info, images, videos, 360degree panoramic views and more
Defence Services Command and Staff College (Bangladesh)

Defence Services Command and Staff College (Bengali: সামরিক বাহিনী কমান্ড ও স্টাফ কলেজ) is a government owned defense college that provides training to Bangladeshi military officers and is located in Mirpur, Dhaka, Bangladesh. History The institute was established on 30 December 1977 with the support of British Military Advisory Team. The college is run by Bangladesh Armed forces. A British Military Advisory Team (BMAT) headed by a Chief Instructor, was the founding and driving force in running the training curriculum in the initial days of the college. The inaugural batch had 30 students from all the three services of Bangladesh Armed Forces and Bangladesh Police. The college ran short courses of six-month duration jointly for the three services for the first three years. In 1980, the course duration was increased to 10 months. That year, a separate Air Wing was also opened, and invitation to overseas students was started. Separate Naval Wing was opened in 1982. Since 1977, the course strength has been more than quadrupled. So far, 5979 students have graduated from the college. This includes 1300+ overseas students around the world. Till now officers from 44 Countries have participated in the course in Bangladesh DSCSC. List of Commandants See also National Defence College (Bangladesh) Bangladesh University of Professionals References
Mezinárodní letiště Hazrata Šáhdžalála

Mezinárodní letiště Hazrata Šáhdžalála (IATA: DAC, ICAO: VGHS) je letiště, které se nachází 20 km severně od Dháky, hlavního města Bangladéše. Otevřeno bylo v roce 1981 a na počest bývalého bangladéšského prezidenta Ziaura Rahmana dostalo jméno Zia s ICAO kódem VGZR. V roce 2010 bylo přejmenováno po Šáhdžalálovi, slavném súfskému světci. Letiště obsluhuje několik leteckých společností, mj. také Biman Bangladesh Airlines Letiště dali vystavět Britové během II. světové války hlavně pro kontrolování japonských agresí v Barmě. Později bylo používáno letectvem Spojených států, které zde mělo umístěné několik bombardérů B-24. Po válce bylo letiště rekonstruováno a přestavěno k veřejným účelům. Letiště se rozkládá na ploše 802 ha a přepravuje do Bangladéše přes 52 % cizích i domácích cestujících. Druhé největší letiště v zemi je chittagonské mezinárodní. Moderní vybavení letiště zahrnuje řídící věž, mezinárodní i domácí terminál, VIP salonky, malou obchodní zónu, hangáry a sklady, letištní hotýlek apod. Jedna z nejvážnějších nehod se na letišti stala 4. srpna 1984, kdy Fokker F-27 společnosti Biman havaroval v bažinách nedaleko letiště. Všech 45 cestujících a čtyřčlenná posádka zahynuli. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Shahjalal International Airport na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Letiště Dháka na Wikimedia Commons
Flughafen Dhaka

Der Internationale Flughafen Hazrat Shahjalal, Dhaka, auch bekannt als Flughafen Dhaka (englisch Hazrat Shahjalal International Airport, bengalisch হযরত শাহ্‌জালাল আন্তর্জাতিক বিমানবন্দর, IATA-Code: DAC, ICAO-Code: VGHS), ist ein internationaler Flughafen in Bangladesch und der größte des Landes. Er befindet sich in Kurmitola, 17 km nördlich der Hauptstadt Dhaka. Etwa 6 Mio. Passagiere wurden im Jahr 2019 abgefertigt. Geschichte Der Verkehrsflughafen wurde 1981 eröffnet und nach dem ehemaligen Präsidenten Ziaur Rahman Zia International Airport benannt. 2010 erfolgte die Umbenennung in Shahjalal International Airport (nach dem islamischen Sufi-Heiligen Hazrat Shah Jalal ad-Din al-Mujarrad). Shahjalal International ist das Luftfahrt-Drehkreuz der Gesellschaften Biman Bangladesh Airlines und der inzwischen insolventen GMG Airlines. Im Juli 2016 hat die deutsche Regierung aufgrund von Sicherheitsbedenken am Flughafen Dhaka Frachtflüge von Dhaka als Lieferung mit hohem Risiko eingestuft und diese bedürfen einer separaten Kontrolle am Flughafen von Dhaka. Lufthansa Cargo ist als einzige Gesellschaft, die direkt von Dhaka nach Deutschland fliegt, davon betroffen. Frachtflüge nach Australien und Großbritannien sind komplett verboten. Zwischenfälle Am 14. Juni 1945 verunglückte eine Douglas DC-4/C-54D-1-DC der United States Army Air Forces (USAAF) (Luftfahrzeugkennzeichen 42-72491) 6,4 Kilometer westnordwestlich des Flughafens Dhaka (Indien, heute Bangladesch) in schlechtem Wetter. Über Personenschäden ist nichts bekannt. Am 4. August 1984 stürzte eine Fokker F-27 der Fluggesellschaft Biman aus Chittagong kommend in einen Sumpf in der Nähe des Flughafens Dhaka. Alle 45 Passagiere und vier Besatzungsmitglieder starben. Pilotin war Kaniz Fatema Roksana, die erste Frau mit Pilotenlizenz in der bangladeschischen zivilen Luftfahrtsgeschichte. Siehe auch Liste der Flughäfen in Bangladesch Flughafen Tejgaon Weblinks Flughafendaten im Aviation Safety Network (englisch) Einzelnachweise
Aeropuerto Internacional de Daca-Hazrat Shahjalal

El Aeropuerto Internacional Hazrat Shahjalal (en bengalí: হযরত শাহ্‌জালাল আন্তর্জাতিক বিমানবন্দর; Hôzrôt Shahjalal Antôrjatik Bimanbôndôr) (IATA: DAC, OACI: VGHS), anteriormente conocido como Aeropuerto Internacional Zia, es el aeropuerto más grande de Bangladés situado en Kurmitola, 11 millas al norte de Daca, Bangladés. Las operaciones comenzaron en el año 1981, sustituyendo al antiguo Aeropuerto de Tejgaon. Fue renombrado en 1983 con el nombre del antiguo presidente de Bangladés, Ziaur Rahman, y nuevamente en 2010 en honor a Shah Jalal, un reconocido sufí. Se trata de la base y aeropuerto principal de las aerolíneas Biman Bangladesh Airlines, GMG Airlines, Best Aviation y United Airways. Ocupa una extensión de 802 hectáreas y tiene una capacidad para 8 millones de pasajeros al año.​ En 2012 pasaron por Shahjalal 5,6 millones de pasajeros y se transportaron 214.000 toneladas de carga.​ El aeropuerto permite la conexión de muchas de las ciudades más importantes del mundo con Bangladés. La compañía Biman Bangladesh Airlines es el proveedor de servicios aeroportuarios,​ además de ofrecer vuelos a 19 ciudades de Europa y Asia.​ Aerolíneas y destinos Vuelos internacionales Estadísticas Ver fuente y consulta Wikidata. Accidentes El 5 de agosto de 1984 un vuelo de Biman Bangladesh Airlines procedente de Chittagong se estrelló en los pantanos aledaños al aeropuerto Shahjalal.​ Los 45 pasajeros y los 4 miembros de la tripulación del Fokker F27 murieron, convirtiéndolo en el peor accidente aéreo de Bangladés. El vuelo estaba pilotado por Kaniz Fatema Roksana, La primera mujer piloto de avión comercial del país. Notas Referencias Enlaces externos Autoridad de aviación civil de Bangladés: Aeropuertos Información de aeródromo de la Autoridad de aviación civil de Bangladés Información de vuelos del aeropuerto
Aéroport international Shah Jalal

L'aéroport international Shah Jalal, anciennement appelé aéroport international de Dhaka (entre 1979 et 1981), ou encore aéroport international Zia (entre 1981 et 2010), (code IATA : DAC • code OACI : VGHS), est un aéroport du Bangladesh desservant la ville de Dacca, capitale du pays. C'est le plus important du pays quant au trafic. Situation Compagnies aériennes et destinations L'aéroport consiste en trois grands terminaux, T1 et T2 pour les vols internationaux, et un troisième appelé Terminal Domestique pour les vols nationaux. Dans le T1 et T2, le rez-de-chaussée est utilisé pour les arrivés, et l'étage pour les départs. Le terminal domestique ne dispose que d'un seul niveau. Un terminal VIP existe à 200 mètres du principal mais n'est utilisé qu'occasionnellement. Un troisième terminal international est à l'étude. Passagers Édité le 22/06/2019 Cargo Note : au 6 janvier 2016 Incidents et accidents 5 août 1984 : le vol Biman Bangladesh Airlines s'écrase dans l'eau à 550 m du seuil de piste après avoir raté par deux fois son approche de l'aéroport de Dhaka, faisant 49 victimes. Articles connexes Transport au Bangladesh Liste des aéroports les plus fréquentés au Bangladesh Références Portail du Bangladesh Portail de l’aéronautique
Shahjalal nemzetközi repülőtér

A Shahjalal nemzetközi repülőtér (IATA: DAC, ICAO: VGHS) Banglades egyik nemzetközi repülőtere, amely Dakka közelében található. Éves utasforgalma 8 898 000 (2018) fő. Kifutópályák A repülőtér futópályái: 14/32 (3200 m, 45 m, aszfalt) Forgalom Az utasforgalom az elmúlt években az alábbi módon változott: Légitársaságok és úticélok 2023-ban a Shahjalal nemzetközi repülőtérről az alábbi járatok indulnak: Személy ↑ 1 1 : A Biman Bangladesh Airlines Dhakából Torontóba és vissza közlekedő járata üzemanyag-utántöltés és személyzetcsere miatt Isztambulban is megáll. A Biman Bangladesh nem kizárólag Dakkából Isztambulba szállít utasokat. A légitársaság nem rendelkezik az ötödik szabadságjogokkal sem, hogy utasokat szállítson Isztambulból Torontóba. Cargo Jegyzetek További információk Hivatalos oldal Baleset- és repülőesemény-történet az Aviation Safety Network adatbázisában A repülőtér aktuális időjárása a NOAA/NWS-től
Aeroporto Internazionale di Dacca-Hazrat Shahjalal

L'Aeroporto Internazionale di Dacca-Hazrat Shahjalal (in inglese per esteso Hazrat Shahjalal International Airport, in bengalese Hôjrot Shahjalal Antorjatik Bimanbôndor), già Aeroporto Internazionale Zia (in bengalese Zia Antorjatik Bimanbôndor) è un aeroporto situato a 20 km a nord di Dacca, in Bangladesh. L'aeroporto è hub per le compagnie aeree Biman Bangladesh Airlines, GMG Airlines e United Airways (Bangladesh). È intitolato al sufi Shāh Jalāl ad-Dīn al-Mujarrad al-Naqshbandi, noto come Shah Jalal. Statistiche PasseggeriAnno2.000.0003.000.0004.000.0005.000.0006.000.0007.000.0008.000.0009.000.0002001200420072010201320162019PasseggeriTraffico annuale.mw-chart-cd6664c87e02a4f17cc715859f82b0077e6e6cbb39dc82f945c9a8d66d4dc78aae77eb390f1095898a0aa52eaaa4ef991b031ecfc88623efef5de8d58f51a2ed__zr5925441-cls-31073857:hover{pointer-events:none}.mw-chart-cd6664c87e02a4f17cc715859f82b0077e6e6cbb39dc82f945c9a8d66d4dc78aae77eb390f1095898a0aa52eaaa4ef991b031ecfc88623efef5de8d58f51a2ed__zr5925441-cls-31073858:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,1)}.mw-chart-cd6664c87e02a4f17cc715859f82b0077e6e6cbb39dc82f945c9a8d66d4dc78aae77eb390f1095898a0aa52eaaa4ef991b031ecfc88623efef5de8d58f51a2ed__zr5925441-cls-31073859:hover{cursor:pointer}.mw-chart-cd6664c87e02a4f17cc715859f82b0077e6e6cbb39dc82f945c9a8d66d4dc78aae77eb390f1095898a0aa52eaaa4ef991b031ecfc88623efef5de8d58f51a2ed__zr5925441-cls-31073860:hover{cursor:pointer;fill:rgba(82,130,235,1)}.mw-chart-cd6664c87e02a4f17cc715859f82b0077e6e6cbb39dc82f945c9a8d66d4dc78aae77eb390f1095898a0aa52eaaa4ef991b031ecfc88623efef5de8d58f51a2ed__zr5925441-cls-31073861:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,0)} Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Aeroporto Internazionale di Dacca-Hazrat Shahjalal Collegamenti esterni Sito ufficiale, su hsia.gov.bd.