NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Шветцинген

Шветцинген (нім. Schwetzingen) — місто і громада в Німеччині, у землі Баден-Вюртемберг. Підпорядковується адміністративному округу Карлсруе. Входить до складу району Рейн-Неккар. Площа — 21,62 км2. Населення становить 21 577 ос. (станом на 31 грудня 2020). Відомі люди Франц Данці (1763—1826) — німецький композитор, віолончеліст і диригент. Галерея Див. також Шветцингенський палац Примітки Посилання Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Шветцинген Офіційний сайт [Архівовано 14 травня 2011 у Wayback Machine.] (нім.)
Flak-Kaserne Ludwigsburg

Flak-Kaserne Ludwigsburg was a military barracks, originally belonging to the German Army, and later occupied by the United States Army. It lies in the city of Ludwigsburg, in south-west Germany near Stuttgart. History Pre-war Construction began in late 1935, and by early 1937 members of anti-aircraft unit Flak-Regiment 25 began to occupy the 19 ha (47-acre) site. First to be completed were the barracks and a parade ground. The official opening ceremony took place on 12 September 1936 in the presence of Oberst Kolb (commander of the regiment), Oberst Heilingbrunner, the Bürgermeister of Ludwigsburg Dr. Karl Frank, and other guests. There was a military flypast, and a show was staged in the gymnasium, which included appearances by Zarah Leander and Ilse Werner. Post-war In April 1945, French and American troops occupied Ludwigsburg and the barracks commander surrendered. After initial skirmishes the French withdrew from the city, and control of the town was in the hands of Captain (later Major) John Lindsay as head of the American military government. From 1945 until 1948, the Flak-Kaserne was used as an internment camp by the U.S. Army and designated I.C. 74. Among the many leading Nazis held there were the former Obergruppenführer Prince August Wilhelm of Prussia, and Ministers Richard Walther Darré and Lutz Graf Schwerin von Krosigk. Between 1948 and 1950 the barracks served as camp for displaced Germans. From 1950 the U.S. Army occupied the barracks, and it served as the headquarters of the 4th Transportation Battalion, and later the 42nd Medical Company. The U.S. Army left the site in 1992, and ownership was returned to the German Federal government. Redevelopment After 1992 the barracks remained empty, overgrown and vandalized. Parts of the site were used as a parking lot for truck trailers, and as a training ground for the police. In 2007, after many years of negotiations with the Bundesanstalt für Immobilienaufgaben ("Federal Real Estate Agency") the city of Ludwigburg bought the site for approximately €8.25 million, and created a new housing development, the Hartenecker Höhe. After decontamination, housing for 1,600 people was built, and the first residents arrived in late 2009. All that remains of the former barracks are the gymnasium (now a kindergarten), the officers mess (now an apartment building), the guard house (now a cafe) and the main gate. On September 13, 2015, the unveiling of the memorial plaque took place on the former exit of the Kaserne. The Mayor of Ludwigsburg and many former US Soldiers were attending the ceremonial. The memorial plaque has the following engraving: „In honor an grateful remembrance of the soldiers of the United States Army who served at Flakkaserne, Ludwigsburg, from 1950 to 1991.“ References External links Media related to Flakkaserne Ludwigsburg at Wikimedia Commons "Flak Kaserne Ludwigsburg (in German)". flak-kaserne-ludwigsburg.com. 2011. Retrieved 22 Nov 2018. Holm, Michael (2006). "Flak-Regiment 25". ww2.dk. Elkins, Walter (2010). "USAREUR Units & Kasernes, 1945-1989". usarmygermany.com. "Ludwigsburg Hartenecker Höhe". hartenecker-hoehe.de (in German). 2012.
Europahalle

Europahalle is an indoor sporting arena located in Karlsruhe, Germany. The capacity of the arena is 9,000 people. The venue has featured a number of world record performances in athletics, including a jump of 2.07 m in the high jump by Heike Henkel in 1992, when the Europahalle hosted the German Indoor Championships. This mark remained unbettered indoors for fourteen years and remains one of the best ever performances in the discipline. After extensive renovation, the arena re-opened in mid-2024. The PS Karlsruhe Lions have been a primary tenant again. Events Sports European Juggling Convention August 2–10, 2008 EuroBasket 1985 EuroBasket 1993 All-Star Days 1990-1995 of the Basketball Bundesliga EuroBasket Women 1998 Games of the Harlem Globetrotters Games of the Germany national basketball team Games of the Germany men's national handball team Home to the PS Karlsruhe Lions basketball team (until 2020, when the renovation started. The team returned to the arena for the 2024-25 season) Address Europahalle Karlsruhe Hermann-Veit-Straße 7 D-76135 Karlsruhe References External links Official website (in German)
Ойропагалле (Карлсруе)

Ойропагалле (нім. Europahalle) — зал для проведення заходів у Карлсруе, Баден-Вюртемберг, Німеччина місткістю до 9000 місць. Складається з основного залу з чотирма секціями (загальна корисна площа 2200 м²), тартанової доріжки довжиною 200 м, легкоатлетичного майданчика, тренажерного залу 27 м × 15 м. Місткістю 6500 місць (2800 місць на стаціонарних трибунах, 1200 місць на змінних елементах трибуни, 2500 місць на додаткових елементах трибуни) і 250 місць. Europahalle має загальну місткість 9000 стоячих і сидячих місць. Крім того, комплекс пропонує зали Карла Бенца (KBS 1+2 = 260 м²), які можна розділити відкидною стіною, а також зал Карла Вольфа (208 м²) для різноманітних заходів і 2200 паркувальних місць. Особливістю конструкції Ойропагалле є конструкція даху, яка підтримується лише двома сталевими тросами. Під час Чемпіонатів Європи з баскетболу 1985 і 1993 років кілька ігор проходили в Ойропагалле. Команда баскетбольної Бундесліги «BG Karlsruhe» проводила свої домашні ігри в залі. Починаючи з червня 2014 року, Ойропагалле більше не був доступний для заходів із понад 200 особами. У звіті про пожежну безпеку, складеному містом Карлсруе як власником, було зроблено висновок, що зал більше не відповідає поточному стану безпеки та технології будівництва для великих заходів у всіх зонах. На заходах з відвідуваністю понад 200 осіб спостерігаються недоліки, особливо в частині вентиляції та димовидалення. Тим не менш, у залі можуть і надалі проводитися шкільні та клубні спортивні заходи. У вересні 2017 року міська влада Карлсруе надала PS Karlsruhe Lions, баскетбольній команді другого дивізіону, винятковий дозвіл проводити свої домашні ігри в Ойропагалле, починаючи з 16 грудня 2017 року. Дозволялася присутність до 1500 глядачів. Наприкінці березня 2019 року міська рада Карлсруе проголосувала за реконструкцію залу з 2021 року, щоб після завершення робіт можна було проводити заходи з аудиторією до 4800 відвідувачів. Вартість реконструкції оцінили в 30 мільйонів євро, а завершити будівництво заплановано на кінець 2023 року. Повторне відкриття перенесено з кінця 2023 року на липень 2024 року. Знесення Ойропагалле, яке також розглядалося, було відхилено. Примітки Посилання Offizielle Website (Europahalle.de)
Altbach Power Station

Altbach Power Station is a coal-fired power plant owned and operated by EnBW at Altbach, Baden-Württemberg, Germany. It has an output capacity of 1,036 MWe, 783MW being coal fired divided amongst two 420-30MW units and 253MW of gas fired capacity divided amongst four units ranging from 53-85MW. The power station is also connected to the Mittlerer Neckar district heating system. The first power plant on the Altbach site was built in 1899. The precursors of the current power plant went into service in 1950 (unit 1) and in 1956 and 1958 (units 2 and 3). Unit 1 was shut down in 1982 and demolished in 1985. Units 2 and 3 were shut down and demolished in 1993. Unit 1 was replaced by a new unit in 1985 and units 2 and 3 by a new unit in 1997. Both units have 250-metre-tall (820 ft) chimneys. Unit 1 from 1985 received architectural landmark status in November 2021. Like the visitor center and the new Unit 2, it is the work of the German Architect Gerhard Feuser of the group Angerer & Feuser. The power station also features a forced draft cooling tower which is used to cool the remaining water not used in the heating system. References
Central térmica de Altbach

La central térmica de Altbach/Deizisau es una central térmica de Energie Baden-Württemberg AG en Altbach, Baden-Württemberg, Alemania. Tiene una capacidad de producción de 1.200 MW de electricidad y de 560 MW de calor. Se encuentra en el margen del río Neckar. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Central térmica de Altbach.
Elektriciteitscentrale Altbach/Deizisau

Elektriciteitcentrale Altbach/Deizisau is een elektriciteitscentrale in Altbach aan de Neckar tegenover Deizisau. In 1899 bouwde Heinrich Mayer een kolencentrale in Altbach. Zo ontstond het bedrijf Neckarwerke dat in 2003 met EnBW fuseerde. Delen van de huidige centrale werden in 1950 actief. Het complex bestaat uit 2 hoofddelen: HKW1 en HKW2. De schoorsteen van HKW1 is 250 meter hoog.
Buchsee (See, Fronreute)

Der Buchsee ist ein Stillgewässer im Gebiet der baden-württembergischen Gemeinde Fronreute im Landkreis Ravensburg in Deutschland. Lage Der 6,7 Hektar große Buchsee, rund zwei Kilometer nordwestlich der Fronreuter Ortsmitte beim Weiler Buchsee und auf einer Höhe von 575,9 m ü. NHN gelegen, ist in Privatbesitz und wird als Angel- sowie Badegewässer eines Campingplatzes genutzt. Hydrologie Der während der letzten Eiszeit in einem Toteisloch entstandene See hat heute ein Einzugsgebiet von rund 246 Hektar. Die Größe der Wasseroberfläche beträgt 6,7 Hektar, bei einer durchschnittlichen Tiefe von 1,1 Meter und einer maximalen Tiefe von 1,7 Meter ergibt sich ein Volumen von rund 76.400 Kubikmeter. Der Hauptzulauf des Sees erfolgt über Grundwasserzufluss sowie aus dem Häcklerweiher, der Abfluss über den Schreckensee und die Hühler Ach zur Schussen, damit zum Bodensee bzw. Rhein und letztendlich in die Nordsee. Ökologie Seit 1989 ist Fronreute mit dem Buchsee am Aktionsprogramm zur Sanierung oberschwäbischer Seen beteiligt. Ein wichtiges Ziel dieses Programms ist, Nährstoffeinträge in Bäche, Seen und Weiher zu verringern und die Gewässer dadurch in ihrem Zustand zu verbessern und zu erhalten. Das Einzugsgebiet des Sees wird zu 30 Prozent für die Wald- und 70 Prozent für die Landwirtschaft – hauptsächlich Acker- (30 %) und Grünland (40 %) – genutzt. Schutzgebiet Der Buchsee ist Teil des Naturschutzgebiets „Dornacher Ried mit Häckler Ried, Häckler Weiher und Buchsee“ (4.001) sowie des Schonwaldes „Einöd“ (200404). Weblinks Der Buchsee im Internetauftritt des „Aktionsprogramms zur Sanierung oberschwäbischer Seen“
Университетска клиника „Хайделберг“

Университетската клиника „Хайделберг“ (на немски: Universitätsklinikum Heidelberg; с абревиатура: UKHD или UKL-HD) е университетска болница в Хайделберг, Германия, която е сред най-големите медицински центрове в страната. Тя е наследник на първото лечебно заведение в Хайделберг, създадено през 1388 г. Болницата е тясно свързана с Медицинския факултет на Хайделбергския университет. През 2025 г. американското новинарско издание „Нюзуик“ я класира на 14-о място сред най-добрите болници в света. Източници Външни препратки ((de)) Официален сайт Канал на болницата в Официална страница на болницата във Facebook Официална страница на болницата в Instagram
Centre hospitalier universitaire de Heidelberg

Le Centre hospitalier universitaire de Heidelberg (Universitätsklinikum Heidelberg) en Allemagne, partiellement installé dans le quartier Bergheim, est l'un des plus grands CHU allemands (en 2009: 7000 employés, 1500 lits) et l'un des centres médicaux européens les plus réputés[réf. nécessaire]. Le CHU agit en étroite concertation avec la Faculté de Médecine de l'Université de Heidelberg. La faculté de médecine est une des quatre facultés fondatrices de l'Université de Heidelberg (créée en 1386). Elle est la plus vieille université de la République fédérale d'Allemagne (l'Université Charles de Prague étant la plus vieille fondation d'université allemande, suivi par l'Université de Vienne). Le cursus des études de médecine à Heidelberg a été profondément réformé. Depuis octobre 2001, tous les étudiants de médecine de la faculté de Heidelberg suivent le cursus "HeiCuMed" (Heidelberger Curriculum Medicinale) qui dure 6 années. Il s'agit d'une implémentation exacte du curriculum de l'Harvard Medical School et du Massachusetts General Hospital de Boston (Université Harvard) avec qui la faculté de médecine de Heidelberg entretient une coopération étroite. Chaque année, à peu près 3 % des postulants initiaux sont acceptés par la faculté de médecine. Heidelberg dispose d'un des plus grands campus de recherche biomédicale au monde ("Im Neuenheimer Feld")[réf. nécessaire]. À part les vastes capacités de recherche universitaire (la faculté de médecine et toutes les facultés des sciences naturelles y sont situées) se trouvent plusieurs centres de recherche indépendants, dont le DKFZ (Centre allemand de recherche sur le cancer, Deutsches Krebsforschungszentrum) et le MPI für medizinische Forschung (Institut Max-Planck de recherche médicale). Le Laboratoire européen de biologie moléculaire (EMBL) se trouve également à Heidelberg. L'Université de Heidelberg a eu plusieurs lauréats du Prix Nobel, dont en 2008 Harald zur Hausen qui a reçu le Prix Nobel de physiologie ou médecine, pour ses travaux sur les papillomavirus et le cancer du col de l'utérus ce qui a directement mené au développement d'un vaccin. Liens externes Site internet du Centre hospitalier universitaire de Heidelberg pour les patients étrangers (en anglais, allemand, russe, arabe, français, italien, espagnol) Site internet allemand du Centre hospitalier universitaire de Heidelberg (allemand) Portail de la médecine Portail de l’éducation Portail du Bade-Wurtemberg
Heidelbergi Egyetemi Kórház

A Heidelberg Egyetemi Kórház a legnagyobb és leghíresebb orvosi központok egyike Németországban. Szorosan kapcsolódik a Heidelberg University Medical School-hoz (Heidelbergi Egyetem Általános Orvostudományi Karához), amit 1388-ban alapítottak. Az egyetemi kórházat valójában 12 kórház alkotja, legtöbbjük az Új Kampusz (Heidelbergi Egyetem) területén helyezkedik el, a régi várostól körülbelül 10 percnyire autóval. Betegellátás Évente körülbelül 700 000 beteget kezelnek a Heidelbergi Egyetemi Kórházban. A kórház különösen híres a rák kezeléséről. A közelmúltban alapították meg a Tumorbetegségek Országos Központját (NCT) a Német Rákkutatási központtal (DKFZ) együttműködve. Az NCT célja a különböző klinikai és alapvető tudományágak közötti átfogó együttműködéssel új, innovatív terápiás eljárások gyors végrehajtása. Egy jó példa a Heidelberg vezető szerepére a rákkutatás és kezelés fejlesztésében a HIT (nehézion-terápia). HIT hasznosítja a pásztázott nehézion sugarakat, úgymint a szénionokat, és úgy gondolják, hogy ez jobb gyógymód egyes ráktípusokra, összehasonlítva a szokásos foton sugárzással. Az új képesség a Heidelbergi Egyetemi Kórháznál egyedülálló a világon. A HIT sugárnyalábot egy 600 tonnás állvány segítségével irányítják, melyet forgatnak, hogy fókuszálják a sugarat. A hatalmas tömeg ellenére a fénysugár eltérése kevesebb mint fél milliméter. Annak érdekében, hogy ezt a pontosságot elérjék, az egész állványzatot állandó hőmérsékleten kell tartani. A felszerelés teljes költsége több mint 100 millió euró volt (2009). Kutatás Heidelberg Orvosi egyetem egyike a legaktívabb orvosbiológiai kutató központoknak Németországban. Szoros a kapcsolat az Egyetemi Kórház és a különböző heidelbergi kutatóintézetek között, pl: a Német Rákkutató Központ, a Max Planck Intézet az orvosi kutatásért és az Európai Molekuláris Biológiai Laboratórium között. Orvosképzés Heidelbergi Egyetem Orvosi kara a legversenyképesebb és ide a legnehezebb a bejutás a német orvosi karok közül, a felvételi arány 3,6 százalék (2008-ban). Orvosi diploma programja, (két év alap tudomány, amit egy vagy két lépcső követ, a német orvosi engedély vizsgájához, és négy év klinikai orvosi tanulmány) alapvető reformon ment át 2001-ben: 2001-től minden orvoshallgató a Heidelbergi Egyetemi kórházban, (ellentétben a Heidelberg Egyetem manheim-i Orvosi karával) egy megújított 6 év hosszúságú, HeiCuMed nevezetű kurzust folytat. (Heidelberg Orvoslási tanterv) Ez a diplomás képzés a Harvard Orvosi Iskola tantervének adaptált verziója. A kórház története 1386: A Heidelbergi Egyetem megalapítása I. Ruprecht választófejedelem által 1899: Ettől kezdve engedélyezett a nőknek az orvostudományok tanulása Heidelbergben Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben az University Hospital Heidelberg című angol Wikipédia-szócikk fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. Források Heidelberg University Hospital's Website for International Patients Heidelberg University Hospital German Website
Gare de Plochingen

La Gare de Plochingen (traduit de l'allemand Bahnhof Plochingen) est une gare ferroviaire allemande située à la bifurcation des lignes Stuttgart - Ulm et Stuttgart - Tübingen. Situation ferroviaire Plochingen est située au point kilométrique (PK) 22,8 de la ligne de Stuttgart à Ulm (ligne de la vallée de la Fils, en allemand : Filstalbahn), entre les gares d'Esslingen et de Reichenbach. Histoire Desserte Intercity Un Intercity Tübingen Hbf (de) - Stuttgart Hbf s'arrête à Plochingen. Les autres Intercity s'arrêtant à Plochingen sont en direction de München Hbf, Köln Hbf, Dortmund Hbf, Karlsruhe Hbf. S-Bahn Plochingen fait également partie du S-Bahn de Stuttgart. Notes et références Voir aussi Articles connexes Transport ferroviaire en Allemagne S-Bahn de Stuttgart Lien externe (de) La gare, sur bahnhof.de Portail du chemin de fer Portail du Bade-Wurtemberg Portail du royaume de Wurtemberg
Bahnhof Plochingen

Bahnhof Plochingen vasútállomás Németországban, Baden-Württemberg tartományban. A német vasútállomás-kategóriák közül a második csoportba tartozik. Vasútvonalak Az állomást az alábbi vasútvonalak érintik: Stuttgart–Ulm-vasútvonal Plochingen–Tübingen-vasútvonal Forgalom Regionális Távolsági Az állomást 2014-ben az alábbi távolsági járatok érintették: Kapcsolódó állomások A vasútállomáshoz az alábbi állomások vannak a legközelebb: Wernau (Neckar) station (Kirchheim (Teck), S1 (Stuttgart)) Altbach (Herrenberg station, S1 (Stuttgart)) Irodalom Jegyzetek További információk
Psychiatriemuseum im ZfP Reichenau

Das Psychiatriemuseum im ZfP Reichenau ist ein Museumsraum im Zentrum für Psychiatrie Reichenau über die Geschichte der Psychiatrie in Reichenau. Es wurde 2013 zum hundertjährigen Jubiläum des Hauses eingerichtet und befindet sich im Zentrum für Psychiatrie Reichenau (ZfP) im zweiten Stock des Hauptgebäudes der Klinik. Das Museum bietet die Möglichkeit, sich über die Geschichte der 1913 als „Großherzoglich Badische Heil- und Pflegeanstalt bei Konstanz“ gegründeten Einrichtung zu informieren. Das Thema psychische Gesundheit und Krankheit und deren Behandlungsmöglichkeiten sowie eine Auseinandersetzung mit der Institution Psychiatrie und seiner Geschichte wird hier vertieft. Gezeigt werden im großen Saal medizinische Instrumente, Kleidungsstücke von Ärzten, Krankenschwestern und Patienten sowie Alltagsgegenstände, Fotos und Zeitzeugenberichte. Alte Spindeln und ein Webstuhl gehören zu ehemaligen Arbeitstherapien. Im kleinen Raum wird auf die Tötung von Patienten im schwäbischen Schloss Grafeneck eingegangen. Zu den Sonderausstellungen zählte die Ausstellung „Krankheit und Heilung der Seele“ (2013) unter Bearbeitung des Historikers Gert Zang und „Psychiatrie im ersten Weltkrieg“ (seit 2015). Siehe auch Liste medizinhistorischer Museen Weblinks Psychiatriemuseum im ZfP Reichenau Einzelnachweise
Russische Kirche (Stuttgart)

Die Russische Kirche (offizielle Bezeichnung: Храм Святителя Николая Штутгарт, transkribiert: Chram Swjatitelja Nikolaja Stuttgart, deutsch: St.-Nikolaus-Kathedrale Stuttgart) ist eine im Jahr 1895 nach Plänen der Architektensozietät Eisenlohr & Weigle errichtete russisch-orthodoxe Kirche in Stuttgart. Finanziert wurde die Kirche von der russischen Regierung. Der Bau ging auf eine Anregung von Wera Konstantinowna Romanowa, einer Adoptivtochter des württembergischen Königs Karl I. zurück. Zwischen dem württembergischen Königshaus und dem letzten Zaren Nikolaus II. bestanden enge dynastische Bindungen, denn auch die Grabkapelle auf dem Württemberg diente bis 1899 als russisch-orthodoxes Gotteshaus. Lage Die Kirche befindet sich im Stadtbezirk Stuttgart-Nord, im Stadtteil Stuttgart-Relenberg, an der Ecke Seidenstraße/Hegelstraße und hat die Adresse Seidenstraße 69. Das Gebäude ist Kulturdenkmal. Die nächstgelegene Stadtbahnhaltestelle erhielt den Namen Russische Kirche. Architektur Die Kirche wird stilistisch einer Mischung aus Historismus und frei assoziierter russischer Kirchenarchitektur zugeordnet. Sie ist vorwiegend aus rotem Backstein erstellt. Dazu kontrastiert weißer Sandstein im Sockel und in einer Vielzahl von Gliederungsteilen sowie den Verfugungen. Die Kupferdächer hingegen sind grün. Aufgrund beengter Platzverhältnisse und angepasst an die kleine orthodoxe Kirchengemeinde wurde die St.-Nikolaus-Kirche – anders als in der Sakralarchitektur Russlands sonst üblich – nicht mit fünf Zwiebelkuppeln, sondern lediglich mit einer gebaut. Das Bauensemble hat ein sehr kompaktes Erscheinungsbild, weil der Glockenturm die offene Eingangshalle überwölbt und sich an das kubische Kirchenschiff ein Vorraum, eine Apsis für den Altar und eine zweigeschossige Sakristei drängen. Der Glockenturm erhebt sich über vier markanten Balustern. 1944 wurde die Kirche durch einen Bombenangriff schwer beschädigt. Dabei gingen die Ikonostase und die Wandmalereien verloren. Nach Kriegsende wurde sie wieder aufgebaut. Literatur Jörg Kurz: Nordgeschichte(n). Vom Wohnen und Leben der Menschen im Stuttgarter Norden. 2. Auflage, Stuttgart 2005, S. 154–156. Martin Wörner, Gilbert Lupfer, Ute Schulz: Architekturführer Stuttgart. 3. Auflage 2006, ISBN 3-496-01290-0, S. 66. Die „Russische Kirche“ in Stuttgart. In: Denkmalstiftung Baden-Württemberg (Hrsg.): Denkmalstimme. Nr. 1, 2021, S. 1–4. Einzelnachweise Weblinks Homepage der Kirchengemeinde Annette Schmidt: Russische Kirche St. Nikolai, publiziert am 19. April 2018 in: Stadtarchiv Stuttgart: Stadtlexikon Stuttgart.
Église russe de Stuttgart

L'église Saint-Nicolas est une église orthodoxe située dans le quartier de Relenberg à Stuttgart construite en 1895 selon les plans de l'architecte Ludwig Eisenlohr. Histoire La duchesse Eugène de Wurtemberg, née Vera Constantinovna de Russie et nièce de l'empereur Alexandre II et de la reine du Wurtemberg (née Olga Nikolaïevna de Russie), en fut la fondatrice et la donatrice principale. L'église fut sévèrement endommagée par des bombardements britanniques en 1944 et restaurée ensuite. Elle est sous la juridiction de l'Église orthodoxe russe hors frontières qui a retrouvé l'unité canonique avec l'Église orthodoxe de Russie, le 17 mai 2007. Patrimoine L'église est inscrite en tant que monument historique (Kulturdenkmal). Liens externes Site officiel Portail de l’architecture chrétienne Portail de Stuttgart Portail du christianisme orthodoxe