Německý literární archiv Marbach

Německý literární archiv Marbach (německy Deutsches Literaturarchiv Marbach) byl založen v rodišti Friedricha Schillera v Marbachu am Neckar jako Německý literární archiv (Deutsches Literaturarchiv –DLA) 12. července 1955; v dubnu 2005 byl přejmenován. Jeho provozovatelem je Deutsche Schillergesellschaft e. V. (Německá Schillerova společnost). Archiv je největší německý literární archiv provozovaný neziskovou organizací a je členem svazu Südwestdeutscher Bibliothekverbund (Svaz knihoven jihozápadního Německa). Současnost Tvoří spolu s muzeem Schiller-Nationalmuseum (Národní Schillerovo muzeum), muzeem Literaturmuseum der Moderne (Muzeum moderní literatury) a místem pro setkávání a ubytování badatelů Collegium House jednotnou instituci Německý liteární archiv Marbach (Deutsches Literaturarchiv Marbach), zahrnující oddělení sbírek (oddělení rukopisů s archivem vydavatelství Cotta, knihovna, obrazy a objekty), muzeální oddělení a řídicí a správní oddělení. Cíle Německý literární archiv Marbach (DLA) je jednou z nejvýznamnějších literárních institucí na světě. Jedná se o mimouniverzitní výzkumné zařízení s vysokým podílem infrastruktury a zároveň institut pro pokročilé studium (Institute of Advanced Study) s vlastním výzkumným programem a programem výměny vědců (Fellowprogramm). Ve svých sbírkách uchovává mnoho drahocenných a významných pramenů literárních a duchovních dějin od roku 1750 do současnosti. V muzeích a na různých akcích zprostředkuje literaturu, vyvolává zájem o důkladné čtení, školí v interpretačních dovednostech a povzbuzuje chuť k diskusím. Literární výzkum zaznamenává díky digitalizaci značný pokrok. Sbírky Sbírky německé literatury od roku 1750 do současnosti zahrnují: Rukopisy 1600 položek rukopisů (pozůstalost, rukopisy předané za života autorů, archivy nakladatelství, sbírky) těžiště: německy psané literární a duchovní prameny 18. a 19. století (Hauff, Hölderlin, Kerner, Mörike, Schiller, Schubart, Uhland, Wieland a další), literatura kolem roku 1900 (Hofmannsthal, Rilke, Schnitzler a další), expresionismus dvacátých let a exil (Benn, Döblin, Kafka, Kraus, Tucholsky a další), klasická moderna a současnost (Celan, Ernst Jünger, Kästner, Pastior, Sebald), spisovatelky (Dominová, Kaschnitzová, Lasker-Schülerová, Kirschová, Köhlerová, Morgnerková, Novaková, Tergitková a další), cizojazyčná literatura se vztahem k německé kultuře filozofové/filozofky (Arendtová, Blumenberg, Gadamer, Gehlen, Heidegger, Jaspers, Löwith a další) germanisté/germanistky a učenci (Alewyn, Erich Auerbach, Elias, Koselleck, Petersen, Szondi a další). Knihovna 1,6 milionu médiových jednotek s digitální knihovnou (elektronické časopisy, e-knihy, databáze plných textů) literatura k pramenům a výzkumu německojazyčné literatury od roku 1750, o filologii, odborných dějinách a editaci, o historii knih, divadla a nakladatelství aukční katalogy, katalogy autografů, katalogy antikvariátů, obálky knih, prospekty nakladatelství knihovny více než 220 autorů a vědců, archivní knihovny sběratelů a nakladatelství, jakož i speciální sbírky k žánrům zábavné literatury od roku 1850 s analýzou původu rozsáhlá sbírka a analýza obsahu literárních časopisů moderny od roku 1880 komentované bibliografie k jednotlivým autorům (Döblin, Kracauer, Schiller) archivace literárních internetových zdrojů v portálu Literatur im Netz (Literatura v síti) Obrázky a objekty čtyři sta padesát tisíc obrazů a objektů ze sbírek od roku 1750 největší sbírka portrétů k historii německé a duchovní literatury od 18. století s těžištěm ve württemberském klasicismu a klasická moderna skulptury (busty, sochy a reliéfy); posmrtné masky; malby a miniatury, kresby; tištěné grafiky a vyřezávaný papír; fotografie; plakáty; historické obálky knih; upomínkové předměty (psací náčiní, nábytek, porcelán, textilie) asi 500 kolekcí obrazů z pozůstalosti autorů a archivů nakladatelství projekty mezi univerzitami a externími partnery v rámci výzkumné linie ›psací náčiní, literární nosiče a literární objekty: hermeneutika se zaměřením na materiální aspekty‹ Archivy nakladatelství 55 archivů nakladatelství, mezi nimi S. Fischer, Hanser, Insel, Luchterhand, Piper, Reclam, Rowohlt a další. hospodářský archiv vydavatelství a knihkupectví J. G. Cotta a jeho dceřiných a nástupnických firem archiv Siegfrieda Unselda: archiv nakladatelství Suhrkamp a Insel. Přibližně devět tisíc dvě stě archivních přihrádek s manuskripty, tiskové podklady a korespondence autorů nakladatelství, rozsáhlý tiskový archiv, produkční knihovna Redakční archivy Mediální dokumentace Zveřejnění Výzkumné práce a sbírky německého literárního archivu jsou převážně zaznamenány v těchto řadách a časopisech: Aus dem Archiv (do roku 2018) Deutsches Literaturarchiv. Verzeichnisse – Berichte – Informationen (do roku 2005) Jahrbuch der Deutschen Schillergesellschaft – Internationales Organ für Neuere deutsche Literatur Marbacher Bibliothek (do roku 2008) Marbacher Faksimile-Drucke (do roku 2006) Marbacher Kataloge (do roku 2018) Marbacher Magazine Marbacher Schriften (do roku 1996) Marbacher Schriften. Neue Folge Marbacher Wissenschaftsgeschichte (do roku 2004) Spuren Ferne Spuren Veröffentlichungen der Deutschen Schillergesellschaft Zeitschrift für Ideengeschichte Collegieum House Díky pomoci mecenášů a darům veřejnosti mohla německá Schillerova společnost roku 1993 otevřít místo pro setkávání a bydlení Collegium House (se 30 apartmány) pro Německý literární archiv. Je určen pro vědecké hosty, autory a stipendisty, hospodaří samostatně. Muzeum moderní literatury V roce 2004 vzniklo v bezprostřední blízkosti Národního Schillerova muzea, Německého literárního archivu a ubytovacího komplexu Collegium House jako čtvrtá budova Muzeum moderní literatury (Literaturmuseum der Moderne). Projektoval je britský architekt David Chipperfield. Předání nové budovy se konalo 9. ledna 2006, oficiální otevření proběhlo 6. června 2006 za účasti spolkového prezidenta Horsta Köhlera. Muzeum vystavuje na ploše 1000 m² exponáty ze sbírek Německého literárního archivu od 20. století do současnosti. V červnu 2015 byla nově upravená stálá expozice znovu otevřena. Literární muzeum moderny a Národní Schillerovo muzeum vede Vera Hildenbrandtová. Německý literární archiv a Národní Schillerovo muzeum: společné dějiny Dějiny Německého literárního archivu jsou pevně spojeny se vznikem a dějinami Národního Schillerova muzea a jeho provozovatele (Německé Schillerovy společnosti): Schillerův pomník a Schillerův rodný dům, Schillerův svaz v Marbachu Stuttgartský pěvecký spolek Stuttgarter Liederkranz uspořádal ve Stuttgartu 9. května 1825 první vzpomínkovou slavnost k uctění památky Friedricha Schillera. Přitom se začalo hovořit o stavbě Schillerova pomníku v jeho rodném Marbachu. V této době byl v čele kruhů uctívajících Friedricha Schillera soudce Gottlob Rooschüz (1785–1847), otec spisovatelky Ottilie Wildermuthové. Roku 1835 inicioval vznik Schillerova svazu v Marbachu jako první německé společnosti zabývající se odkazem básníka. V parku Schillerhoehe na náměstí Alter Schlossplatz (dnes Schillerovo náměstí) ve Stuttgartu nechal spolek Stuttgarter Liederkranz roku 1839 postavit Schillerův pomník. Schillerův svaz koupil v roce 1859 Schillerův rodný dům a zpřístupnil ho jako muzeum. V roce 1876 byl vztyčen Schillerův pomník v Marbachu. Roku 1889 agitoval Wilhelm Dilthey (1833–1911) za zřízení nových institucí zabývajících se spravováním a uchováváním literárního odkazu. Vedle státních archivů by měly vzniknout také literární archivy. To požadoval už Goethe v eseji Archiv básníků a spisovatelů. V roce 1889 byl ve Výmaru založen Goethe- und Schiller-Archiv. Roku 1885 odkázal totiž poslední Goethův vnuk Goethovu pozůstalost, dům, sbírky a archiv městu Výmar a velkovévodkyni Sofii. Roku 1889 pak přibyla také Schillerova pozůstalost. Roku 1890 se ve Stuttgartu konala u příležitosti setkání filologů výstava nejrůznějších vydání, rukopisů, dopisů a portrétů švábských básníků. Zorganizoval ji Otto Güntter (1858–1949), jehož inspirovala návštěva sbírek Britského muzea a galerie portrétů. Traugott Haffner (1853–1903), starosta Marbachu a předseda Schillerova svazu, navštívil stuttgartskou výstavu a byl jí nadšen. U příležitosti slavnosti na počest Friedricha Schillera dne 9. května 1890 mu Schillerova vnučka předala rodinné portréty, které již nebylo možné umístit v Schillerově domě. Jak stuttgartská výstava, tak i rostoucí sbírka přivedly starostu na myšlenku založit v Marbachu Schillerovo muzeum. Pedagog Johann Georg Fischer (1816–1897) mu zprostředkoval kontakt se stuttgartským bankéřem a sběratelem Kilianem von Steiner (1833–1903), který pomohl při rozšiřování sbírky Schillerova svazu prostřednictvím nadací. Švábský Schillerův svaz a Schillerovo muzeum Roku 1891 vypracovaly tyto tři osobnosti Plán Schillerova muzea a archivu jako vzdělávacího a výzkumného centra novodobé literatury Švábska. V roce 1892 financoval Steiner pro Schillerův svaz v Marbachu získání velké sbírky od potomků Schillerovy sestry. Pro svůj plán zřídit Schillerův archiv a Schillerovo muzeum získali Steiner a Haffner také krále Wilhelma II. von Württemberg. Král si přál přejmenování svazu na Švábský Schillerův svaz Sídlem Švábského Schillerova svazu byla města Marbach a Stuttgart. K 1.dubnu 1897 již bylo mezi donátory 13 knížectví, 63 obcí a 82 soukromých osob. K řádným členům patřilo 65 obcí a 975 soukromých osob, dohromady téměř 1200 členů, mezi nimi také Otto von Bismarck a členové výmarské velkovévodské rodiny. Na Schillerhöhe v Marbachu byly zakoupeny rozsáhlé pozemky a sbírky byly mohutně rozšiřovány. Připojeny k nim byly také rukopisy a pozůstalost jiných spisovatelů: Hölderlin, Uhland a další. 29. května 1901 byl položen základní kámen Schillerova archivu a muzea, 10. listopadu 1903 pak bylo muzeum slavnostně otevřeno. V květnu 1904 se Otto Güntter stal vedoucím muzea a archivu a zástupcem předsedy Schillerova svazu. Bádání o Friedrichu Schillerovi získalo důležitou instituci, sbírky byly značně rozšiřovány, další výstavba se zdála nevyhnutelná. Bylo vydáno lidové vydání Schillerových děl za cenu 1 marky. Meziválečné období Národní Schillerovo muzeum 13. května 1922 bylo rozhodnuto o přejmenování muzea na Národní Schillerovo muzeum. Kromě politického aspektu zdůrazňovalo toto přejmenování také nárok na „národní“ finanční podporu. V letech 1927 až 1938 dostávalo Národní Schillerovo muzeum „říšský příspěvek“. Do roku 1938 existovala celostátní podpora institutů v Marbachu vázaná na podmínku, že finančně přispěje také württemberské ministerstvo kultury. Z pozůstalosti Cäsara Flaischlena roku 1930 přibyly do vlastnictví muzea a archivu rukopisy básníků, umělců a učenců z přelomu století (Theodor Fontane, Hugo von Hofmannsthal atd.). Význam archivu přesahoval švábské hranice. 1933–1945: Od Švábského Schillerova svazu k Schillerově společnosti Díky státním opatřením k vytváření pracovních míst se v letech 1933/1934 konečně začalo s přístavbou budovy muzea. 21. června 1934 se konala Pocta německé mládeže Schillerovi. Slavnosti, probíhající v národně socialistickém duchu, se zúčastnilo 25 tisíc příslušníků Hitlerjugend. Otto Güntter odešel koncem roku 1938 z vedení svazu a muzea. Do roku 1945 byl předsedou svazu a ředitelem muzea právník a spisovatel Georg Schmückle. Sbírky byly za války kvůli bezpečnosti přemístěny do solného dolu u Heilbronnu. Prostory muzea využívaly stuttgartské úřady. V roce 1943 vyšel první svazek národní edice Schillerova díla jako společná práce výmarského Goethova archivu a Schillerova archivu a také Národního Schillerova muzea v Marbachu: Gedichte in der Reihenfolge ihres Erscheinens 1776–1799 (Básně v pořadí podle jejich vydání 1776–1799). S účinností od 7. října 1943 byl na zasedání svazu bez vyjádření členů změněn název Švábského Schillerova svazu na Schillerovu společnost. Po druhé světové válce Německá Schillerova společnost V červenci 1945 se stal ředitelem muzea Erwin Ackerknecht (1880–1960), průkopník lidových vysokých škol a hnutí za lidové knihovny v době Výmarské republiky. V září 1947 již mohlo být muzeum znovu otevřeno. Svaz provozující muzeum se nyní oficiálně jmenoval Deutsche Schillergesellschaft (Německá Schillerova společnost) a Erwin Ackerknecht se stal jeho předsedou. V letech 1948/1949 vyšly ve spolupráci s Goethovým a Schillerovým archivem ve Výmaru čtyři další svazky národního vydání Schillerových děl. Ackerknecht uspořádal první roční výstavy ze sbírek muzea. Bernhard Zeller byl od 1. listopadu 1953 archivářem muzea a organizoval výměnné výstavy. Dosavadní ředitel Württemberské zemské knihovny Wilhelm Hoffmann se roku 1954 stal prezidentem Německé Schillerovy společnosti (do roku 1979). Ve stejném roce muzeum získalo od vydavatelství Stuttgarter Zeitung (Stuttgartské noviny) archiv novin, časopisů a dalších exponátů. Německý literární archiv od roku 1955 7. května 1955 předložili Hofmann a Zeller poradnímu výboru poprvé plány na rozšíření Národního Schillerova muzea na Německý literární archiv. Tento plán byl schválen. Bernhard Zeller byl jmenován ředitelem Národního Schillerova muzea. Dne 12. května 1955 bylo ve Stuttgartu za přítomnosti zástupců země a města rozhodnuto o založení a financování Německého literárního archivu za předpokladu, že svaz, spolková země a město Stuttgart se budou podílet na jeho ročním rozpočtu (tehdy 120 000 DM). Dnes je archiv z 95 procent financován svazem a spolkovou zemí. V Marbachu se 24. ledna 1956 konalo setkání germanistů, knihovníků a archivářů, během něhož bylo přijato usnesení Existence a úkoly literárního archivu. K hlavním úkolům patřilo uchovávání básnického a spisovatelského odkazu a rukopisů. Dále bylo doporučeno rozšiřovat Národní Schillerovo muzeum v Marbachu a Goethův a Schillerův archiv ve Výmaru. Roku 1957 byl vydán první svazek Ročenky Německé Schillerovy společnosti. Začalo se také s ročními výstavami, z nichž první byla uspořádána roku 1958 pod názvem Velikáni a zapomenutí (Die Grossen und die Vergessenen). Velká výstava v roce 1960 Expresíonismus: Literatura a umění 1910–1923 (vytvořená Paulem Raabem a Ludwigem Grevem) znamenala přelom. Byli znovu objeveni umělci, které národní socialisté neuznávali. Výstava cestovala dále do Mnichova, Berlína, New Yorku, Hamburgu a Florencie. Katalog dokumentoval nejen samotnou výstavu, ale byl doplněn o zveřejněné materiály z archivu. Toto uspořádání se stále zdokonalovalo, v dalších letech s těmito tématy: Stefan George 1968, Fontane 1969, Friedrich Hölderlin 1970, Když válka skončila 1973, Mládež ve Vídni 1974, Rilke 1975 atd. Většina katalogů se dochovala do dneška. 25. dubna 1970 byl položen základní kámen nové budovy Německého literárního archivu; stavba byla dokončena v září 1972 a v květnu 1973 slavnostně otevřena. Budovu projektovali stuttgartští architekti Elisabeth Kiefnerová, Jörg Kiefner a Wolfgang Lauber. V roce 2018 byla nová budova zahrnuta pod památkovou ochranu. Od podzimu roku 1972 začaly vycházet první svazky řady Německý literární archiv: seznamy – zprávy – informace zahrnující seznamy sbírek, vyhledávací pomůcky a bibliografie. Kromě toho bylo zřízeno Pracoviště pro výzkum dějin germanistiky. Díky dalšímu rozšíření a podzemnímu spojení muzea a archivu v roce 1979/1980 i první důkladné renovaci muzea se plocha pro stálé expozice zvětšila o více než 50 %. Klasické sbírky a novější exponáty byly vystavovány v šesti odděleních: Wieland a Schubart, Schiller, Hölderlin, švábští romantikové Kerner – Uhland – Schwab – Hauff a jejich vztah k Eduardu Mörikemu, výstava k dějinám vydavatelství Cotta a 20. století – od Nietzscheho ke skupině 47. Pravidelné roční výstavy se od této doby pořádají ve vlastních prostorech. Dne 12. září 1980 oslavil Německý literární archiv 25. výročí založení. V tomto roce vyšly první svazky dvou velkých edic: Korespondence mezi Goethem a jeho vydavatelstvím Cotta a Díla, dopisy a deníky Wilhelma Waiblingera. Roku 1980 bylo také založeno Pracoviště pro literární muzea, archivy a památníky v Bádensku-Württembersku. Roku 1983 byl vydán první seznam sbírek archivu, který sestavila Ingrid Kussmaulová. Seznam obsahoval 600 pozůstalostí (roku 1955 jich bylo jen 150). Ulrich Ott byl v roce 1985 jmenován ředitelem muzea. K mimořádnému převzetí rukopisu románu Proces od Franze Kafky došlo roku 1988. Tím se Marbach stal jedním z nejdůležitějších archivů Franze Kafky. Nachází se zde Kafkovy Dopisy Mileně, jeho dopis otci a další dopisy, povídka Vesnický učitel, doplněná roku 1994, památky Hélène Zylberbergové na Kafku. Německý literární archiv Marbach a Bodleyova knihovna v Oxfordu společně získaly dopisy, které Kafka psal své sestře Ottilii. V dubnu 2011 byly obě sbírky sloučeny. Roku 1994 se Německý literární archiv přestěhoval do rozšířené budovy. Ve dnech 13. a 14. května 1995 spojila Německá Schillerova společnost oslavu ke 100. výročí svého založení se slavnostním aktem k 40. výročí existence Německého literárního archivu. V listopadu 2004 se novým ředitelem stal Ulrich Raulff. Pod jeho vedením bylo roku 2006 otevřeno Muzeum moderní literatury (LiMo – Literaturmuseum der Moderne) jako druhá muzejní budova. Její expozice se převážně týkají literatury 20. a 21. století. Národní Schillerovo muzeum se od své dvouleté přestavby věnuje převážně literatuře 18. a 19. století. Roku 2009 muzeum zakoupilo archiv nakladatelství Suhrkamp a Insel. Byla dohodnuta úzká spolupráce při výzkumu sbírek s Univerzitou Johanna Wolfganga Goetheho ve Frankfurtu nad Mohanem. Archiv se také podílí na vypracování online příručky Deutsche Biographie (Německá biografie). Po odchodu Ulricha Raulffa se od 1. ledna 2019 stala ředitelkou literárního archivu Sandra Richterová. V červnu 2019 upozornila na nutnost dalšího rozšíření kvůli nedostatku místa. Od začátku roku 2019 se DLA podílí na projektu „Netzwerk literarische Erfahrung“ (Síť literárních zkušeností), který se uskutečňuje ve spolupráci s Goethovým domem, Leibnizovým institutem pro znalostní média a Max-Planckovým institutem pro empirickou estetiku. Roku 2020 byl otevřen virtuální výstavní a výzkumný prostor DLA. Pozůstalost Rio Reisera Pozůstalost Rio Reisera se od roku 2019 nachází ve vlastnictví DLA. Jedná se o první pozůstalost hudebníka v archivu v Marbachu. Skládá se kromě jiného z mnoha audio pásek, deníků, poznámek, návrhů písní, rozhovorů, videí, desek a jednoho keyboardu věnovaných Reiserovými bratry. Začátkem roku 2024 byla Reiserova pozůstalost v DLA zpřístupněna veřejnosti. Pozůstalost a exponáty věnované za života autorů (výběr) Velký význam literárního archivu v Marbachu dokládá tento malý výběr exponátů od následujících autorů: A–F Ilse Aichinger, Jean Améry, Alfred Andersch, Berthold Auerbach, Gottfried Benn, Rudolf G. Binding, Johannes Bobrowski, Rudolf Borchardt, Hermann Broch, Paul Celan, Peter Otto Chotjewitz, Alfred Döblin, Hilde Domin, Günter Eich, Norbert Elias, Michael Ende, Hans Magnus Enzensberger, Paul Ernst, Max Eyth, Hans Fallada, Iring Fetscher, Richard Friedenthal, Fritz Rudolf Fries, Uwe Friesel, G–H Hans-Georg Gadamer, Hartmut Geerken, Arnold Gehlen, Robert Gernhardt (literární pozůstalost), Claire Goll, Yvan Goll, Ludwig Greve, Undine Gruenter, Peter Hacks, Peter Handke (deníky), Käte Hamburger, Margarete Hannsmann, Ferdinand Hardekopf, Felix Hartlaub, Rudolf Hartung, Walter Hasenclever, Wilhelm Hauff, Martin Heidegger, Ernst Heimeran, Hartmut von Hentig, Günter Herburger, Max Herrmann-Neisse, Stephan Hermlin, Hermann Hesse, Theodor Heuss, Jakob van Hoddis, Ricarda Huch, Peter Huchel, Richard Huelsenbeck, I–K Heinrich Eduard Jacob, Karl Jaspers, Peter Jokostra, Ernst Jünger, Franz Jung, Franz Kafka (velká sbírka), Joachim Kaiser, Mascha Kaléko, Hermann Kasack, Marie Luise Kaschnitz, Karl Kerényi, Justinus Kerner, Harry Graf Kessler, Heinar Kipphardt, Sarah Kirsch, Jochen Klepper, Siegfried Kracauer, Karl Krolow, L–Q Heinrich Mann, Richard May, Konrad Merz, Karl Mickel, Eduard Mörike, Irmtraud Morgner, Paul Mühsam, Wolf von Niebelschütz, Hans Erich Nossack, Oskar Pastior, Reinhard Piper, Ernst Penzoldt, Kurt Pinthus, Theodor Plivier, R–S Benno Reifenberg, Rio Reiser, Franziska Gräfin zu Reventlow, Werner Riegel, Jonny Rieger, Thomas Ring, Joachim Ritter, Joseph Roth, Peter Rühmkorf, Hans Sahl, Hans Joachim Schädlich, Bernhard Schlink, Arthur Schnitzler, Rudolf Alexander Schröder, W. G. Sebald, Joachim Seyppel, Max Sidow, Carl Sternheim, Emil Szittya, Peter Szondi, T–Z Gabriele Tergit, Kurt Tucholsky (velká sbírka), Franz Tumler, Ludwig Uhland, Peter Urban, Berthold Viertel, Werner Vordtriede, Christian Wagner, Martin Walser, Gert Westphal, Wolfgang Weyrauch, Engelbert Wittich, Ror Wolf, Paul Zech, Carl Zuckmayer. Archivy nakladatelství V Německém literárním archivu se nacházejí archivy nakladatelství Deutscher Verlags-Anstalt, S. Fischer, Insel, Piper, Rowohlt, Suhrkamp, literárního nakladatelství Hermann Luchterhand Verlag a nejdůležitější archiv nakladatelství 19. století – historický archiv vydavatelství Cotta. Kromě toho jsou spravovány redakční archivy časopisů Merkur, Text und Kritik a Die Wandlung. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Deutsches Literaturarchiv Marbach na německé Wikipedii. Literatura Wilhelm Dilthey: Archive für Literatur. In: Deutsche Rundschau. Svazek 58 (1889), S. 360–375 Otto Güntter: Mein Lebenswerk (s částí 1: Entstehung und Entwicklung des Schiller-Nationalmuseums a částí 2: Erwerbungen und Stiftungen 1904–1939, zugleich Überblick über den Gesamtbestand an Handschriften und Bildnissen). Klett, Stuttgart 1948. Marbacher Chronik – Zur Geschichte der Deutschen Schillergesellschaft, des Schiller-Nationalmuseums und des Deutschen Literaturarchivs 1953–1979. Vydáno pracovníky Německého literárního archivu. Deutsches Literaturarchiv – Verzeichnisse Berichte Informationen Bd. 8, 2. revidované vydání, Marbach 1979. Ingrid Kussmaul: Die Nachlässe und Sammlungen des deutschen Literaturarchivs Marbach am Neckar. Ein Verzeichnis. Deutsche Schillergesellschaft, Marbach 1983 (rozšířené nové vydání ve dvou svazcích: 1999) Das Marbacher Collegienhaus. S příspěvky od Eberharda Lämmerta, Dietera Herrmanna a Ulricha Otta, 2. revidované vydání, Marbach 1993, ISBN 3-929146-15-0. Bernhard Zeller: Marbacher Memorabilien – Vom Schiller-Nationalmuseum zum Deutschen Literaturarchiv 1953–1973. Marbach 1995, ISBN 3-929146-35-5. Das Deutsche Literaturarchiv – Erweiterungsbau. S příspěvky Eberharda Lämmerta, Ulricha Otta, Jörga Kiefnera a Wolfganga Laubera, Marbach 1995, ISBN 3-929146-37-1. Marbach – Rückblick auf ein Jahrhundert 1895–1995. S příspěvky Otty K. Deutelmosera, Heinze Georga Kepplera, Eberharda Lämmerta, Ulricha Otta a Friedricha Pfäfflina, (= Marbacher Schriften, 43). Marbach 1996, ISBN 3-933679-14-1. Marbach: Das Ganze ist mehr als die Summe seiner Teile. Zur Geschichte des Schiller-Nationalmuseums und des Deutschen Literaturarchivs 1979–1999. Marbacher Magazin Extra Ausgabe, Marbach 1999, ISBN 3-933679-32-X. Bernhard Zeller: Marbacher Memorabilien II – Aus der Museums- und Archivarbeit 1972-1986. Marbach 2000, ISBN 3-933679-50-8. Marbach – Schillerhöhe. Hundert Jahre Architektur für Literatur. S příspěvky od Heike Gfrereis, Ulricha Otta a Alexandera Schwarze. Marbach 2003, ISBN 3-933679-90-7. Paul Raabe: Mein expressionistisches Jahrzehnt – Anfänge in Marbach am Neckar. Arche, Zürich/Hamburg 2003, ISBN 3-7160-2328-0. Frank Druffner, Martin Schalhorn: Götterpläne und Mäusegeschäfte. Schiller 1759–1805 (= Marbacher Katalog, 58). Marbach 2005, ISBN 3-937384-11-1. Deutsches Literaturarchiv Marbach (vyd.): Denkbilder und Schaustücke – Das Literaturmuseum der Moderne (= Marbacher Katalog. 60). Deutsche Schillergesellschaft, Marbach 2006, ISBN 3-937384-19-7. Elisabeth Szymczyk: Das Deutsche Literaturarchiv in Marbach. Ein Altbau und sein Anbau. In: INSITU. Zeitschrift für Architekturgeschichte. 3 (1/2011), S. 133–142. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Německý literární archiv Marbach na Wikimedia Commons Literatura o německém literárním archivu Marbach v katalogu Německé národní knihovny (německy) Oficiální stránky Německého literárního archivu Marbach (německy) Muzeum moderní literatury (česky) Článek o muzeích v Marbachu na stránkách ABS (česky)