NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Бакинська телевежа

Бакинська телевежа (азерб. Televiziya Qülləsi), побудована в 1996 році, є окремо стоячою бетонною телекомунікаційною вежею в Баку, Азербайджан. З висотою 310 метрів, вона є найвищою спорудою в Азербайджані та найвищою залізобетонною будівлею на Кавказі. Вежа стала однією з найвизначніших пам'яток Баку, часто з'являючись у фільмах, дія яких відбувається в місті. Історія Телевежа була спроєктована на підставі рішення Ради Міністрів СРСР за замовленням Міністерства зв'язку Азербайджану Державного інституту Міністерства зв'язку СРСР. Будівельні роботи розпочалися в 1979 році й згідно з проєктом будівництва мали бути завершені в 1985 році. Після повернення Гейдара Алієва до влади в 1993 році будівництво вежі було продовжено, а в 1996 році за його участі відбулася офіційна церемонія відкриття комплексу. У 2008 році на 62-му поверсі (175 метрів) Азербайджанської телевежі було відкрито ресторан, що обертається. Зовнішній вигляд Час від часу освітлення Бакинської телевізійної вежі змінюється на спеціальні, унікальні аранжування для спеціальних подій. Деякі щорічні події стають приводом для спеціального освітлення вежі. Наприклад, на честь національних свят почергово підсвічували синім, червоним і зеленим кольорами, як у традиційному азербайджанському прапорі. Починаючи з 2004 року, вежа також має різноманітні спеціальні ілюмінації на Новий рік. Див. також Список веж Примітки Посилання Emporis.com Azeri TV Tower в базі Structurae http://skyscraperpage.com/diagrams/?buildingID=2284
Аскеран

Аскеран (на азербайджански: Əsgəran) е град в Нагорни Карабах, център на Аскерански район. Разположен e на 14 км североизточно от Ханкенди, на пътя към Агдам, на левия бряг на река Каркар. Обявен е за районен център през 1978 г. През 1970 г. населението му наброява 700 души, повечето от които са от арменски произход. При преброяване на населението през 2005 г. в Аскеран живеят 1967 души.
Askaran

Askaran (armeni: Ասկերան, àzeri: Əsgəran; també, Khachen) és una vila de l'Azerbaidjan a uns 12 km al nord-est de Xankəndi. Història S'hi van celebrar negociacions de pau entre Rússia i Pèrsia el 1810. Després dels guanys territorials al Caucas el 1805 els russos s'havien d'enfrontar a georgians rebels, otomans i perses i van intentar la pau amb Pèrsia. El 1809, després d'una derrota a Erevan el 1809, el governador militar rus a Geòrgia, general Ivan Vasilevich Gudovich fou substituït pel general Aleksandr Tormàssov que va enviar el baró Wrede per acordar un armistici, tot i l'oposició dels britànics, dels quals l'enviat era Sir Harford Jones, amic de Mirza Bozorg Qāemmaqām, visir de l'Azerbaidjan i hereu designat al tron qajar, va retardar les negociacions durant uns mesos. Finalment es va celebrar una reunió a Askaran. Mirza Boizirg hi va anar sortint de Tabriz el 5 d'abril de 1810. Hi va haver desacord sobre Mugan, Geòrgia i la frontera amb els otomans que van fer trencar les converses el 5 de maig de 1810. En 1988 es produïren enfrontaments a la ciutat que foren una de les guspires que provocaren els enfrontaments ètnics entre armenis i àzeris que acabaren en la Guerra de l'Alt Karabakh. Galeria Referències Enllaços externs World Gazetteer: Azerbaijan – World-Gazetteer.com Població de la República de l'Alt Karabakh (2005) Arxivat 2011-03-02 a Wayback Machine.
Əsgəran

Əsgəran (armenisch Ասկերան Askeran) ist eine Stadt im Bezirk Xocalı in Aserbaidschan. Bevölkerung Geschichte Im 18. Jahrhundert wurde im Ort von Panah Ali Khan, Herrscher des Khanats Karabach eine Festung errichtet, die noch heute erhalten ist. Zu Beginn des 19. Jahrhunderts kam der Ort wie der Rest Aserbaidschans ins Russische Reich. In der Sowjetunion wurde er Teil der Autonomen Oblast Bergkarabach. Im Zuge des Bergkarabachkonflikts 1991 erklärte sich die Republik Bergkarabach für unabhängig. In der international nicht anerkannten Republik Arzach war sie Hauptstadt der Provinz Askeran. Die Stadt war Austragungsort des Eröffnungsspiels am 2. Juni 2019 der CONIFA-Europafußballmeisterschaft 2019 im Askeran Stadion. Von 2010 bis zum Krieg um Bergkarabach 2020 war die ehemalige Stadt Ağdam unter dem Namen Akna Ortsteil von Askeran. Mit der aserbaidschanischen Offensive im September 2023 kam der Ort wieder unter die Kontrolle Aserbaidschans. In den folgenden Wochen floh fast die gesamte Bevölkerung Bergkarabachs nach Armenien. Bauwerke Zu den Wahrzeichen der Stadt gehören unter anderem die Festung Askeran von 1751 sowie die 2002 fertiggestellte Kirche der Heiligen Muttergottes. Weblinks Einzelnachweise
Askeran

Askeran (en azéri : Əsgəran, en arménien : Ասկերան) est un village situé dans le raïon de Khodjali en Azerbaïdjan. De 1992 à 2023, il faisait partie de la région d'Askeran dans la république du Haut-Karabagh. Géographie Askeran, arrosé à l'est par le Gargarchaï, est situé à environ 5 km au nord-est de Khodjali. Il comprend également la localité d'Aghgadik. Histoire Sous la période soviétique, Askeran fait partie entre 1923 et 1991 de l'oblast autonome du Haut-Karabagh, au sein de la république socialiste soviétique d'Azerbaïdjan. Après son indépendance en 1991, l'État azerbaïdjanais l'intègre officiellement dans le raïon de Khodjali. En 1992, lors de la guerre du Haut-Karabagh, le village passe sous le contrôle de la république autoproclamée du Haut-Karabagh et fait partie de la région d'Askeran. En novembre 2020, à l'issue de la seconde guerre du Haut-Karabagh, Askeran demeure dans le territoire contrôlé par le Haut-Karabagh, sous la protection des forces d'interpositions russes. À la suite de l'offensive éclair des forces armées azerbaïdjanaises les 19 et 20 septembre 2023, Askeran est pris par les forces armées azerbaïdjanaises, comme l'ensemble du Haut-Karabagh, entraînant l'exode de ses habitants vers l'Arménie. Démographie La population s'élevait à 700 habitants en 1970, principalement Arméniens, 2 100 habitants en 2010 et 2 300 habitants en 2015. Sites et monuments Au sud de la ville se trouve la forteresse d'Askeran, construite au XVIIIe siècle par le khan du Karabagh pour défendre la région. L'église Sainte-Mère de Dieu (en arménien : Սուրբ Աստվածածին եկեղեցի, Surb Astsvatsatsin) a été construite en 2002, en imitant le style des anciennes églises arméniennes. Le mémorial de Mayraberd, consacré aux combattants de la Grande guerre patriotique de 1941-1945, et comprenant également deux khatchkars érigés en 2015, a été détruit en 2024. Le monument-char de la guerre du Haut-Karabagh était situé sur une petite colline du côté ouest de la route reliant Askeran à Agdam. Il était formé d'un socle supportant un char de combat T-72 qui a pris part à la prise d'Agdam en juillet 1993, accompagné de plusieurs monuments commémoratifs. Il a été détruit par les autorités azerbaïdjanaises en 2024 lors de la construction d'une nouvelle route. Notes et références Portail du Haut-Karabagh
Askeran

Askeran (arm. Ասկէրան, aze. Əsgəran) je središte Hodžalinskoga rajona u Azerbajdžanu. Povijest U blizini Askerana nalazi se tvrđava Madžaberd iz sredine 18. stoljeća koju su rabili Perzijci u Rusko-perzijskom ratu. Bio je poprište sukoba koji se dogodio između azerskih prosvjednika i milicije te vojske u veljači 1988., što je bio prvi incident sa smrtnim posljedicama u armensko-azerskom sukobu koji je poslije eskalirao u rat. Izvori Citati Knjige Nicholas Holding: Armenia (na engleskom). Guilford, Connecticut: Bradt Travel Guides, 2011. ISBN 9781841623450 Ohannes Geukjian: Ethnicity, Nationalism and Conflict in the South Caucasus: Nagorno-Karabakh and the Legacy of Soviet Nationalities Policy (na engleskom). Surrey: Ashgate Publishing, 2013. ISBN 9781409476610
Askeran

Askeran (in azero Əsgəran, in armeno Ասկերան?) è una comunità urbana in Azerbaigian, appartenente al distretto di Xocalı, ex capoluogo della omonima regione, nella repubblica del Nagorno Karabakh. Conta 2 300 abitanti e sorge a 18 chilometri di distanza dalla capitale Step'anakert. Negli ultimi anni è stata interessata a progetti di riqualificazione urbanistica post bellica che hanno visto, tra l'altro, la costruzione di nuovi edifici pubblici, della cattedrale, dello stadio e di moderni insediamenti abitativi in periferia. Nei pressi dell'abitato sorge una fortezza costruita nel X secolo e successivamente ampliata, oggetto di recenti restauri. Nel 1988 la città fu teatro di violenti scontri interetnici tra armeni e azeri che segnarono il prologo della prima guerra del Nagorno Karabakh. Galleria d'immagini Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Askeran
Askeran

Askeran (Azerbeidzjaans: Əsgəran; Armeens: Ասկերան of ook wel Mayraberd) is een plaats met 2300 inwoners (2015) in het district Chodzjali van Azerbeidzjan. Vóór het Azerbeidzjaanse offensief van 2023 lag het de facto in de Republiek Nagorno-Karabach en was Askeran het bestuurlijke centrum van diens gewest met dezelfde naam. Askeran is gelegen op een hoogte van ruim 500 meter boven zeeniveau op de linkeroever van de rivier de Karkar (Qarqarçay), ongeveer 15 kilometer ten noordoosten van Stepanakert. Geschiedenis In de 18e eeuw werd door Panah Ali Khan, heerser van het Kanaat Karabach de Askeran-vesting gebouwd, die nog aanwezig is. De vesting ligt aan de zuidkant van Askeran, aan de westoever van de Karkar. Het bolwerk werd gebouwd ter verdediging van Sjoesja, de voormalige hoofdstad van Nagorno-Karabach. Tijdens de Russisch-Perzische Oorlog (1804-1813) is het veel gebruikt. De vesting werd in 2002 gerenoveerd. Ook de Armeense kerk is begin 21e eeuw gerenoveerd. Aan het begin van de 19e eeuw kwam de plaats net als de rest van Transkaukasië onder het Keizerrijk Rusland. In de tijd van de Sovjet-Unie hoorde het bij de Nagorno-Karabachse Autonome Oblast. De werkzame bevolking houdt zich vooral bezig met land- en tuinbouw, wijnbouw en veeteelt. Er is een frisdrankenfabriek. Afbeeldingen
Əsgəran

Əsgəran (orm. Ասկերան, Askeran) – miasto w rejonie Xocalı w Azerbejdżanie, do 2023 stolica rejonu Askeran nieuznawanego państwa Republika Górskiego Karabachu. Miejscowość położona jest 14 km na północny wschód od Stepanakertu, na lewym brzegu rzeki Karkarr (Qarqarçay). Miejscowość wchodziła w skład Imperium Rosyjskiego, a w czasach radzieckich była częścią Nagorno-Karabachskiego Obwodu Autonomicznego. Pod koniec 2010 władze Republiki Górskiego Karabachu zdecydowały, że do miasta Askeran zostanie przyłączone, jako jedna z jej dzielnic, dawne miasto Aghdam, które zostało przemianowane na Akna. Klimat Klimat w tym obszarze jest łagodny, umiarkowanie ciepły. Klasyfikacja klimatu Köppena-Geigera Cfa. Na tym obszarze średnia temperatura wynosi 13,0 °C. W ciągu roku średnie opady wynoszą 442 mm. Askeran jest miastem ze znaczącymi opadami deszczu. Nawet podczas najsuchszych miesięcy występuje tam sporo opadów. Najsuchszym miesiącem jest styczeń z opadami na poziomie 17 mm. W maju opady osiągają wartość szczytową ze średnią 77 mm. Różnica w opadach pomiędzy najsuchszym a najbardziej mokrym miesiącem wynosi 60 mm. Najcieplejszym miesiącem w roku jest lipiec ze średnią temperaturą 24,8 °C, z kolei najzimniejszym miesiącem jest styczeń ze średnią temperaturą 1,8 °C. Wahania roczne temperatur wynoszą 23,0 °C. Galeria Przypisy
Askeran

Askeran (armeniska: Ասկերան, azerbajdzjanska: Əsgəran) är en ort i Azerbajdzjan. Den ligger i distriktet Xocalı Rayonu, i den centrala delen av landet, 260 kilometer väster om huvudstaden Baku. Askeran ligger 512 meter över havet och antalet invånare är 1 639. Terrängen runt Askeran är huvudsakligen kuperad, men åt nordost är den platt. Närmaste större samhälle är Stepanakert, 14,9 kilometer sydväst om Askeran. Omgivningarna runt Askeran är en mosaik av jordbruksmark och naturlig växtlighet. Runt Askeran är det ganska glesbefolkat, med 34 invånare per kvadratkilometer. Kommentarer Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Askyaran.﻿
Аскеран

Аскера́н — населений пункт у Нагірному Карабасі, селище в Ходжалинському районі Азербайджану. Розташований за 14 км на північний схід від Ханкенді на трасі Ханкенді — Ходжали — Аскеран — Агдам на лівому березі річки Каркар. В минулому — село у Шушинському повіті. Районний центр з 1978 до 2023 року. Назва У Середні віки мало назву Майраберд (вірм. Մայրաբերդ), що перекладається як материнська фортеця. Цю ж назву має і Аскеранська фортеця. Сучасна назва Аскеран (сх-вірм. і зах-вірм. Ասկերան, латиницею Askeran; тур. Askeran, азерб. Əsgəran) походить з віременської мови та перекладається як військовий табір. Ця назва вказує на військове значення містечка, адже з XVIII століття місцева фортеця використовувалася як арсенал різними силами, що змагалися за контроль над Карабахом. Водночас, історики з Туреччини припускають, що назва має тюркське походження, а саме є спотвореним словом з архаїчного різновиду месхетського говору турецької мови, та складається з двох частин: ескі (тур. eski — старий) та аран (тур. aran). Уважається, що назва повʼязана з історією Великого Арана, також відомого як Мец Аранк (вірм. Մեծ Առանք, Մեծիրանք, латиницею Mec Arranq, Meciranq; тур. і азерб. Böyük Aran) — одного із кантонів давнього краю Арцах, що входив до складу Великої Вірменії та згадувався у літописах часів Кавказької Албанії. Клімат Місто знаходиться у зоні, котра характеризується вологим континентальним кліматом зі спекотним літом. Найтепліший місяць — липень із середньою температурою 24.5 °C (76.1 °F). Найхолодніший місяць — січень, із середньою температурою -0.5 °С (31.1 °F). Населення У 1970 році населення становило 700 чоловік, більшість — вірмени. Відповідно до перепису населення 2005 року в місті проживає 1967 чоловік. Інфраструктура 27 червня 2011 року в місті урочисто відкритий новий футбольний стадіон. Памʼятки Біля південної околиці міста розташована Аскеранська фортеця, також відома як Майраберд. Галерея Коментарі Примітки Посилання World Gazetteer[недоступне посилання] — World-Gazetteer.com(англ.) Population of Nagorno-Karabakh Republic (2005) [Архівовано 2 березня 2011 у Wayback Machine.](вірм.)(англ.)(рос.)
Mesquita Palatina de Bakú

La Mesquita Palatina (àzeri: Saray məscidi) és una mesquita del segle xv del Palau dels Xirvanxàs de Bakú. Arquitectura La planta de la mesquita és rectangular. N'hi ha una habitació petita, la sala d'oració per a dones i les cambres de servei. La porta nord, orientada cap a la volta d'enterrament de Xirvanxah, és la més gran, mentre que el mihrab es troba al sud del palau. Minaret El cos del minaret conté una inscripció del 845 en el calendari islàmic (1441-42 en el gregorià). Galeria Referències
Schah-Moschee (Baku)

Die Schah-Moschee (aserbaidschanisch Şah məscidi oder Xan məscidi) ist eine kleine kompakte Moschee in Baku. Sie ist der Teil des Ensembles des Palastes der Schirwanschahs. Sie wurde von 1441 bis 1442 im unteren Hof des Palastes errichtet. Architektur Die Architektur der Moschee zeichnet sich durch ihre Strenge, ihre sorgfältig durchgedachten Proportionen und die Umfänge der Portale, der Kuppel und des 22 Meter langen Minaretts aus. Die Aufschrift auf dem Minarett lautet: Daraus ergibt sich, dass mit dem Bau Mitte 1441 begonnen wurde. Der innere Raum der Moschee ist in zwei Säle, einen für Männer und einen für Frauen, aufgeteilt. Der Männersaal, der sich durch die abgedeckte Kuppel mit dem spitzen Wipfel vom weiblichen Saal unterscheidet, wird von zwei Lichtquellen beleuchtet. Das Grundstück des Fußbodens vor dem Mihrab ist von einer Türkisplatte abgedeckt und wird von einem niedrigen Steingitter beschützt. In diesen Saal führt das Nord- bzw. Hauptportal, das zum Mausoleum gewandt ist. Der Schah und seine Getreuen gingen in den Saal durch den anderen, den östlichen Eingang, der auch vom Portal betont ist, nur wenige der kleineren Größen. Der Saal, der für die Frauen vorbestimmt ist, befand sich im westlichen Teil der Moschee. In ihn gelangte man durch den kleinen Eingang, der zum inneren Hof gewandt ist und in die wirtschaftlichen Räume des Ensembles des Palastes führt. Einzelnachweise Weblinks
Palatial mosque in Baku

The Palatial mosque in Baku (Persian: مسجد قصر; Azerbaijani: Saray məscidi), also known as the Palace Mosque (Persian: مسجد کاخ; Azerbaijani: Şah Məscidi; Arabic: مسجد شاه (باكو)), and Shirvanshahs Palace Mosque, is a mosque, located inside the Palace of the Shirvanshahs complex, in the Old City of Baku, Azerbaijan. The mosque was built in 845 AH (1441/1442 CE) by the Iranian Shirvanshahs. The Palatial mosque in Baku forms part of the UNESCO World Heritage-listed Palace of the Shirvanshahs. Architecture The plan of the mosque is rectangular. There is a small hall, a small prayer room for women, and serving rooms. The northern portal, turned towards a burial vault of Shirvanshahs, is more solemn than the eastern one. The latter, which came down to an underground exit, was intended for the inhabitants of the palace. Interior The two tier windowed prayer room is covered with a cupola with spherical sails. The mihrab is located in the southern end of the palace. Cupola area over one a tier women's prayer room, ceding to cupola of the hall with its dimensions and replacing its outlines. The aperture of the mosque's portal is clearly described on a severe background of prismatic volume, ended with two cupolas with slightly sharpening calottes. Minaret The trunk of the minaret is surrounded by an inscription, a ligature of which has a date of 845 AH (1441/1442 CE). Details of sherefe's stalactites are subtly modelled. Gallery See also Islam in Azerbaijan List of mosques in Azerbaijan List of mosques in Baku References
Mezquita Palacial en Bakú

La mezquita palacial (en azerí: Saray məscidi) es una mezquita del siglo XV del Palacio de los Shirvanshah en Bakú.​ Arquitectura La planta de la mezquita es rectangular. En la mezquita se localizan la habitación pequeña, la sala de oración para mujeres y los cuartos de servicio. La puerta norte, orientada hacia la bóveda de entierro de Shirvanshah, es la más grande de los puertas, mientras que el mihrab se localiza en el sur del palacio.​ Minarete El cuerpo de alminar está rodeado por una inscripción de 845 en el calendario islámico (1441/42 en el calendario gregoriano). Galería Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Mezquita Palacial en Bakú. HD Video:Palace of the Shirvanshahs, Baku, Baku Region, Azerbaijan, Eurasia
Mosquée palatiale à Bakou

La Mosquée palatiale à Bakou (en azerbaïdjanais: Saray məscidi) - est une mosquée du XVe siècle, qui est incluse dans le complexe du palais des Chirvanchahs à Bakou. Architecture Le plan de la mosquée est rectangulaire. Il y a une petite salle, une petite salle de prière pour les femmes et des salles de service. Le portail nord, tourné vers une voûte funéraire de Chirvanchahs, est plus solennel que celui de l'est. Ce dernier, qui descendait vers une sortie souterraine, était destiné aux habitants du palais. La salle de prière vitrée à deux niveaux est recouverte d'une coupole à voiles sphériques. Mihrab est situé à l'extrémité sud du palais. Coupole au-dessus d'une salle de prière pour femmes à un étage cédant à la coupole de la salle avec ses dimensions et en remplaçant ses contours. L’ouverture du portail de la mosquée est clairement décrite sur fond sévère de volume prismatique, terminé par deux coupoles aux calottes légèrement affûtées. Notes et références Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de l’Azerbaïdjan
Дворцовая мечеть в Баку

Дворцовая мечеть в Баку (азерб. Saray məscidi) — мечеть XV века, входящая в комплекс дворца Ширваншахов в Баку. Архитектура План мечети — прямоугольный. Имеются большой зал, небольшая женская молельня и служебные комнаты. Северный портал, обращенный к усыпальнице ширваншахов, более торжествен, чем восточный. Последний был предназначен для обитателей дворца, проходивших по полуподземному проходу. Интерьер Двусветный молельный зал покрыт куполом на сферических парусах. Михраб находится в южном торце зала. Над односветной женской молельней тоже расположено купольное завершение, уступающее размерами куполу зала и повторяя его очертания. На строгом фоне призматического объема, завершенного двумя куполами со слегка заостренными скуфьями, чётко рисуется глубоко затененный проём портала мечети. Минарет Ствол минарета опоясывает надпись, вязь, которая содержит дату 845 год (1441/42). Детали сталактитов шерефе тонко промоделированы. Галерея Ссылки Л. С. БРЕТАНИЦКИЙ, Б. В. ВЕЙМАРН. ОЧЕРКИ ИСТОРИИ И ТЕОРИИ ИЗОБРАЗИТЕЛЬНЫХ ИСКУССТВ. Искусство Азербайджана
Палацова мечеть Баку

Палацова мечеть в Баку (азерб. Saray məscidi — мечеть XV століття, що входить до комплексу палацу Ширваншахів в Баку . Архітектура План мечеті — прямокутний. Є великий зал, невелика жіноча молитовня і службові кімнати. Північний портал, звернений до усипальниці ширваншахів, більш урочистий, ніж східний. Останній був призначений для мешканців палацу, що проходили по напівпідземного проходу. Інтер'єр Другосвітний молитовний зал покритий куполом на сферичних вітрилах. Міхраб знаходиться на південному торці залу. Над односвітною жіночою молитовнею теж розташоване купольне завершення, що поступається розмірами купола залу, повторюючи його обриси. На суворому тлі призматичного обсягу, завершеного двома куполами зі злегка загостреними скуфіями, чітко вимальовується глибоко затінений отвір порталу мечеті. Мінарет Стовбур мінарету оперізує напис, в'язь, яка містить дату 845 рік (1441/1442). Деталі сталактитів шерефе тонко промодельовані. Галерея Посилання Л. С. БРЕТАНИЦЬКИЙ, Б. В. ВЕЙМАРН. НАРИСИ ІСТОРІЇ ТА ТЕОРІЇ ОБРАЗОТВОРЧИХ МИСТЕЦТВ. Мистецтво Азербайджану
Нефт Дашларъ

Нефт Дашларъ̀ (на азербайджански: Neft Daşları; на руски: Нефтяные Камни) е промишлено селище в Азербайджан със статут на селище от градски тип. Попада в Пиралахински район на столичната област на Баку. Намира се в открито море на 100 km източно от столицата Баку, на 42 km от Апшеронския полуостров на Каспийско море. Това е най-източната точка на Азербайджан. Селището се разраства от първата нефтена платформа в Азербайджан (и първата нефтена платформа в открито море в света) и включва множество сондажни съоръжения. Сградите му са изградени върху метални естакади. История Първото мащабно геоложко проучване в района се провежда през 1945 – 1948 г. Селището е построено, след като е открит петрол на 7 ноември 1949 г., на 1100 метра под Каспийско море. До 1951 г. Нефт Дашларъ вече е готов за производство и е снабден с всичката нужна инфраструктурата за времето. Издигнати са сонди, инсталирани са петролни резервоари и са построени докове със заграждения. Първият петрол от селището е натоварен в танкер през същата година. През 1952 г. започва систематичното строене на рамкови мостове, свързващи изкуствените острови. Няколко съветски завода строят кранове специално за Нефт Дашларъ, както и баржа, можеща да превозва до 100 тона нефт. През 1958 г. започва мащабно строителство, включващо 9-етажни хостели, хотели, културни заведения, хлебопекарни и цехове за безалкохолни напитки. Масовото развиване на селището продължава до 1976 – 1978 г. с построяването на 5-етажно общежитие, две компресорни станции, съоръжение за питейна вода и два тръбопровода до терминал в Дюбенди, всеки с диаметър 350 mm. Създаден е и надлез за моторни превозни средства. В резултат на тези усилия, районът на заселване достига до около 7 хектара през 1960-те години, а дължината на мостовете, свързващи изкуствените острови, надхвърля 200 km. През последните 60 години нефтеното поле на Нефт Дашларъ е произвело над 170 милиона тона нефт и 15 милиарда m³ природен газ. В днешно време нефтените платформи са занемарени и няма планове за възстановяването им. На 4 декември 2015 г. трима работници на SOCAR изчезват, след като жилището им се срутва в морето по време на силна буря. Население Населението на Нефт Дашларъ има колебания. Към 2008 г. на платформите живеят общо около 2000 мъже и жени, които работят на едноседмични смени там. В определени моменти населението на селището може да достигне 5000 души. Трудът в Нефт Дашларъ е по-високо платен от този на материка. Освен работници в петролната промишленост, в селището работят строители, геолози и други. Транспортът до сушата се осигурява от фериботи и вертолети. Галерия Източници