NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Xankəndi

Xankəndi (), vagy másképp Sztepanakert (örményül: Ստեփանակերտ; oroszul: Степанакерт (Sztyepanakert)) város Azerbajdzsánban. Hegyi-Karabah Köztársaság fővárosa volt 1994-2023 között. 2023 októberében gyakorlatilag kihalt, szellemvárossá vált, a közel 50 ezerből csupán néhány száz fő lakosa maradt. Története 1994-ben lett Hegyi-Karabah Köztársaság fővárosa. İlham Əliyev azeri elnök 2023. október 15-én látogatást tett a városban. Megtaposta a hegyi-karabahi zászlót illetve felhúzta az azeri zászlót, jelképezve, hogy legyőzték az örményeket. A város visszafoglalását követően eltávolították az összes örményekhez köthető emlékművet, számtalan a korábbi arcahi de-facto államhoz kapcsolódó épületet leromboltak, többek között a parlament épületét, és a mellette lévő Szabadságharcosok Egyesületének épületét is. lerombolták az egykori külügyminisztériumot is, a kormányzat épületét, és a város két templomát. Bizonyos épületeket csak átalakítottak, de vannak olyanok is, amik - habár a szeparatista kormányzat alatt épültek - hasznosították őket. Ilyen az Ameriabank épülete. A város történelmi negyedét teljesen lerombolták, ahol kialakították a Győzelem Parkot, melynek központi eleme egy diadalív lett. Hozzákezdtek egy drótkötélpályás felvonó építéséhez, ami Şuşa városával biztosít összeköttetést. Nevének eredete Sztepanakertet korábban Vararakn-nak hívták (jelentése korai tavasz), első írásos említése a középkorból származik. Az azerbajdzsáni állítások szerint azonban a 18. századnál előbb nem létezett itt település. Az ő véleményük úgy tartja, Sztepanakertet először azeriek alapították Xanın kəndi (Káni falu) néven. Örmény nevét a város 1923-ban Sztyepan Sahumján örmény származású bolsevik forradalmár után kapta. Népesség Népességének változása Etnikumok Lakosságának zöme örmény volt 2023 szeptemberéig, amikor Örményországba menekült mindenki. A városnak egykoron volt tatár etnikumú kolóniája is, amely mára teljesen asszimilálódott. Az azeri lakosság 2023 októberétől folyamatosan települ vissza a városba. Gazdaság A kilencvenes évek háborús időszaka előtt a város gazdasága többnyire a környező területek mezőgazdaságán, selyemiparán és borkészítésén alapult. Az ezekhez kapcsolódó ipar a háborúban többnyire megsemmisült. Az elmúlt években azonban, köszönhetően az örmény diaszpóra által küldött pénzeknek és befektetéseknek, kezd beindulni a város gazdasága és némileg mérsékeltebb ütemben a turizmusa is. Számos szálloda nyílt, az ausztrál-örmény Jack Abolakian vezette Hotel Nairihez hasonlóan. További információk Jegyzetek
Chankendi

Chankendi (azer. Xankəndi, orm. Խանքենդի, dawniej Stepanakert, orm. Ստեփանակերտ) – miasto w Azerbejdżanie, w regionie Górski Karabach, położone u podnóża Masywu Karabaskiego. W latach 1923–1991 stolica Nagorno-Karabachskiego Obwodu Autonomicznego, z kolei po upadku ZSRR w latach 1991–2023, największe miasto i stolica nieuznawanej międzynarodowo Republiki Górskiego Karabachu. Historia Miasto początkowo nosiło ormiańską nazwę Wararakn (orm. Վարարակն), zaś od końca XVIII w. używana była także nazwa azerska Chankendi. W 1847 władze rosyjskie (od 1822 w granicach Rosji) ustaliły dla niej nazwę Ханкенды (Chankiendy). W 1923, w czasach ZSRR, nazwę miasta zmieniono na Степанакерт (Stiepanakiert) na cześć ormiańskiego działacza partii bolszewickiej Stepana Szaumiana. W 1991 roku władze ówczesnej Azerbejdżańskiej SRR przywróciły miastu nazwę Xankəndi (Ханкəнди w ówcześnie stosowanym zapisie, orm. Խանքենդի), jednak tej zmiany nie uznały władze Górskiego Karabachu, sprawujące faktycznie kontrolę nad miastem, stosujące nazwę ormiańską Ստեփանակերտ (Stepanakert). Podczas wojny o Górski Karabach w latach 90. miasto było ostrzeliwane i bombardowane, głównie ze strony znajdującego się w rękach Azerów miasta Şuşa. Mimo tego przez całą wojnę w mieście działało wiele instytucji, np. szkoła średnia. Od połowy października 2023 miasto pozostaje pod kontrolą Azerbejdżanu, co 16 października 2023 zostało przypieczętowane uroczystym przemarszem wojsk przez główną ulicę opuszczonego miasta oraz triumfatorskim przemówieniem wraz z wciągnięciem na maszt azerskiej flagi przez przezydenta kraju, İlhama Əliyeva. Po ucieczce ludności ormiańskiej i wkroczeniu wojsk azerskich miasto niemal całkowicie się wyludniło – według danych rządu azerskiego na pozostanie w nim zdecydowało się 98 dotychczasowych mieszkańców, a szacunki Czerwonego Krzyża mówiły wówczas o jedynie 20 członkach dawnej ormiańskiej społeczności. Pod koniec 2024, w ramach kampanii zasiedlania miasta napływową ludnością Azerską, populacja wzrosła do ok. 8000 osób. Galeria Ludzie związani z Chankendi Przypisy
Estepanaquerte

Estepanaquerte (em armênio/arménio: Ստեփանակերտ; romaniz.: Stepanakert), oficialmente conhecida como Canquendi (em azeri: Xankəndi), ou Stepanakert, é uma cidade na região de Estepanaquerte, região de Alto Carabaque, no Azerbaijão. A cidade estava sob controle e era a capital da autoproclamada República de Artsaque antes da ofensiva do Azerbaijão de 2023 na região. A cidade está localizada num vale na encosta oriental da cordilheira Carabaque, na margem esquerda do rio Qarqarçay (Karkar). História A cidade foi fundada em 1917 depois da revolução de Outubro no lugar de uma vila chamada Canquendi. Em 1923 atribuiu-se-lhe o nome de Estepanaquerte, em honra de Stepan Shahumyan, um arménio comunista, líder de Bacu. Depois do colapso soviético o Azerbaijão declarou a sua independência, vindo o governo do Azerbaijão voltar a chamar à cidade Canquendi. Cidades-Irmãs Em 3 de fevereiro de 2016, o município paulista de Franco da Rocha, através da Lei 1174/2016, se declara cidade-irmã de Estepanaquerte, capital da autodeclarada República de Artsaque. Dois anos depois, em 18 de junho de 2018, o município paulista de Mairiporã foi declarado, através da Lei n° 3767/18, também cidade-irmã de Estepanaquerte. Apesar do alerta dado pelo Itamaraty sobre o problema de que o Brasil, nem qualquer país integrante da ONU, reconhece a este país como independente, ambos municípios mantém Estepanaquerte como sua cidade-irmã.==Referências==
Xankəndi

Xankəndi (azerbajdžansko Xankəndi, armensko Ստեփանակերտ (Stepanakert)) je mesto v Azerbajdžanu. Od leta 1991 do leta 2023 je bilo glavno mesto samooklicane Republike Arcah. Nadzor nad območjem je bil vzrok spora med Azerbajdžanom in Armenijo, vključno z vojno, ki je sledila po razpadu Sovjetske zveze. Stepanakert je bil pod armenskim nadzorom in večina azerbajdžanskega prebivalstva je bila razseljenega vzhodno od njega. Mesto ima po popisu iz leta 2004 56.600 prebivalcev. Zgodovina Mesto Xankəndi je bilo ustanovljeno leta 1917 po oktobrski revoluciji. Leta 1923 je bilo preimenovano v Stepanakert, v čast Stepanu Šaumjanu, armenskemu komunističnemu borcu iz Bakuja, ki je umrl leta 1918 v državljanski vojni. Leta 1988 razglasi regionalni parlament pokrajine priključitev Gorskega Karabaha Armeniji. Po razglasitvi neodvisnosti Azerbajdžana od Sovjetske zveze je bilo zopet preimenovano v Xankəndi, v sklopu azerifikacije avtonomne oblasti Gorski Karabah (Nagorno-Karabah) z večinskim armenskim prebivalstvom (ok. 77 %). Izbruhnili so spopadi, ki so vodili v armensko kontrolo nad območjem, ki se je z Armenijo povezalo preko ozkega koridorja na zahodu pokrajine. Neuradno premirje velja od leta 1994. Gospodarstvo Pred izbruhom vojne je gospodarstvo Xankəndi večinoma temeljilo živilski industriji, predelavi svile in vinarstvu. Gospodarstvo je bilo po vojni močno oslabljeno. Glej tudi Seznam mest v Azerbajdžanu
Степанакерт

Степанакерт (јерм. Ստեփանակերտ) или Ханкенди (азер. Xankəndi) је град на подручју Нагорно-Карабаха у Азербејџану. До 2023. године био је под дефакто контролом и главни град самопроглашене Републике Арцах (раније Нагорнокарабашка Република). Град је од 1992. до 2023. био насељен готово само Јерменима. Азери су протерани током Првог рата за Нагорно-Карабах. Јермени су напустили град након азербајџанске операције и пада Арцаха у септембру 2023. године. Историја Средњовековни јерменски извори сведоче о насељу званом Вараракн (јерм. Վարարակն). Године 1847. руске власти су село званично преименовале из Вараракн у Ханкенди (Ханово село), међутим, Вараракн је остао локални јерменски назив за град до 1923. године када су тадашње комунистичке власти промениле име у Степанакерт у част јерменском комунисти из Бакуа – Степана Шаумјана. Током Совјетског Савеза, град је био део Нагорнокарабашке Аутономне Области Азербејџанске ССР. Степанакерт је служио као главно економско средиште Нагорно-Карабаха, а до средине 1980-их у граду је радило деветнаест фабрика, укључујући фабрику електричне енергије и асфалта. До краја совјетске ере, Степанакерт је имао пољопривредну техничку школу, педагошки институт, медицинску и музичку школу, локални историјски музеј и драмско позориште. Када је 1991. године Азербејџан прогласио независност од Совјетског Савеза, граду је враћен стари назив у склопу кампање азерификације и одбацивања комунистичких имена. Убрзо су Јермени из Нагорно-Карабаха прогласили независну Нагорнокарабашку Републику (касније Република Арцах) и избио је први рат за Нагорно-Карабах у којем су превладали Јермени који су граду вратили име из периода Совјетског Савеза јер нису желели да прихвате азерски назив. Током рата, град је жестоко бомбардован од стране азербејџанске војске, а Азери су протерани. Град је поново био под интензивним бомбардовањем током Другог рата за Нагорно-Карабах 2020. године. Азербејџанска војска је непрекидно гађала стамбена подручја касетном муницијом током целог рата, почевши од првог дана борби, а становници су позивани да користе градска склоништа за бомбе. Азербејџан је 19. године септембра 2023. покренуо нову офанзиву у региону, која се завршила прекидом ватре и довела до масовног егзодуса Јермена неколико дана касније. До 29. септембра 2023, полиција Министарства унутрашњих послова Арцаха оставила је све своје оружје у Степанакерту и потпуно напустила регион. Возила азербејџанске полиције почела су да патролирају градом 29. септембра, те је град поново дошао под азербајџанску контролу. Познати становници Роберт Кочарјан, 2. председник Јерменије Серж Саргсјан, 3. председник Јерменије Галерија Референце Спољашње везе
Stepanakert

Stepanakert (armeniska: Ստեփանակերտ, Stepanakert; azerbajdzjanska: Xankəndi, svensk transkribering: Xankändi) var huvudstad i den självutnämnda republiken Artsach (Nagorno-Karabach). Enligt en uppskattning från 1991 fanns det då 55 200 invånare, men det är en siffra som lär ha sjunkit på grund av kriget mellan Azerbajdzjan och Armenien, enligt vissa källor så långt som till omkring 40 000. Det finns dock inga säkra uppgifter om stadens befolkning. Viktigare näringar är tillverkning av vin, livsmedel, silke, möbler och skor. Staden har musik- och medicinskolor, ett museum, och är en station på en förgrening av järnvägslinjen mellan Baku och Tbilisi. Stepanakert var fram till sovjettiden endast en by. År 1923 grundades staden Stepanakert till den armeniska kommunisten Stepan Sjaumjans ära. Stepanakert är idag, både lokalt och internationellt, fortfarande den vanliga namnformen.[källa behövs] Strax söder om Stepanakert är den äldre staden Sjusji belägen, som fram till 1900-talet var den större orten i området. År 2021 hade Stepanakert 75 000 invånare. I september 2023 tog azerbajdzjanska styrkor kontroll över staden, vilket resulterade i att nästan hela områdets armeniska befolkning flydde till Armenien. Staden var en spökstad i omkring ett år, varpå azerbajdzjaner började bosätta sig i staden under september 2024. I september 2024 öppnades Karabach universitet. Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Stepanakert.
Victory Park (Baku)

Victory Park (Azerbaijani: Zəfər Parkı) is a park in Baku, Azerbaijan. It is located in the Khatai District on 8 November Avenue, near the Baku Seafront Boulevard. The park is dedicated to Azerbaijan’s victory in the Second Karabakh War. History By a decree of the president of Azerbaijan Ilham Aliyev dated 3 December 2020, a decision was made to establish a Patriotic War Memorial Complex and a Victory Museum in Baku, in commemoration of Azerbaijan’s victory in the Second Karabakh War and in honour of those who died. On 27 September 2023, on Memorial Day, President Aliyev visited Victory Park while it was under construction. On 8 November 2024, on Victory Day, the park was officially opened with the participation of President Aliyev. On 8 November 2025, marking the fifth anniversary of Victory Day, the Victory Museum located in the lower part of the park was opened with the participation of President Ilham Aliyev and First Lady Mehriban Aliyeva. Overview Victory Park is located in the Khatai District of Baku on 8 November Avenue, near the Baku Boulevard. The total area of the park is 9.16 hectares, of which 4.24 hectares are landscaped green areas. The park includes the Triumphal Arch, a 9.9-metre memorial monument, and an 8.8-metre-high Wall of Memory bearing the names of fallen soldiers. The Triumphal Arch stands at the entrance to the park. The arch is 44 metres high and 22 metres wide, with 44 columns symbolising the 44-day Second Karabakh War. A tree element depicted on the upper part of the arch is described as symbolising development, prosperity, and the path leading to victory. A Victory Monument dedicated to 8 November is located near the entrance area, and the landscaping around it incorporates decorative patterns described as inspired by Karabakh carpet motifs. Victory Museum The Victory Museum is located in the lower part of Victory Park. According to official accounts, the museum was created to preserve the memory of the path that led to the restoration of Azerbaijan’s territorial control and to commemorate participants of the Second Karabakh War and those who died. An installation titled "Iron Fist" is placed at the museum entrance, and excerpts from speeches by President Ilham Aliyev are presented in the museum space. Names of those who died in the Second Karabakh War are engraved on surrounding walls; a water feature is described as symbolising continuity of life and the idea of immortality through heroism. References
Ганджа

Ганджа (на азербайджански: Gəncə) е вторият по големина град в Азербайджан. География Намира се в северозападната част на страната в полите на Малък Кавказ. Градът е индустриално и културно средище на областта. Има площ от 110 km², а в него са построени голям брой джамии. Има население от 328 400 души според преброяване от 2015 г. Около 99% от населението на града говори азербайджански; останалите говорят грузински или други езици. История Ганджа е основан през V или VI век след Христа. През средновековието, от X до XIII век, е разцъфтяващ град, средище на търговци, благоприятно разположен на пътя на коприната. От 971 до 1174 г. е под властта на кюрдските племена. През 1138 г. Ганджа е разрушен от силно земетресение и е построен отново само на няколко километра в западна посока. В по-късната си история градът е завладяван от монголи, перси и турци. След завладяването му от Русия през 1804 г. градът приема името Елизаветпол (на руски: Елизаветполь) до 1918 г. Градът е разрушен до основи след ожесточени сблъсъци между арменци и татари на 24 декември 1905 г. Тогава 2000 души загубват живота си. От 1935 до 1989 г. градът носи името Кировабад, наименуван на съветския политик Сергей Киров (1886 – 1934). Промишленост До днес Ганджа е основният промишлен център на Западен Азербайджан. Част от старите заводи в града не работят. Останали от съветско време предприятия произвеждат алуминий, порцелан, инструменти, мебели, текстил и други. Новите инвестиции бавно привличат предимно малки компании в града. Известни личности Родени в Ганджа Фикрет Амиров (1922 – 1984), композитор Иван Баграмян (1897 – 1982), маршал Мирза Шафи Вазех (1794 – 1852), поет Низами Ганджеви (1141 – 1209), поет Мехсети Ганджеви (1089 – 1159), поетеса Исафрил Мамедов (1919 – 1946), командир Джавад Хан (1786 – 1804), командир Юрий Шчекочихин (1950 – 2003), руски журналист Фотогалерия Източници Външни препратки Енциклопедия Британика-Ганджа Информация за град Ганджа История на град Ганджа Уебсайт на град Ганджа Архив на оригинала от 2020-11-01 в Wayback Machine. (английски/азербайджански/руски) Автомобилен завод на Ганджа Исторически монументи на Ганджа
Gandja

Gandja (àzeri: Gəncə) és la segona ciutat més important de l'Azerbaidjan, que durant el període tsarista es va dir Elizavétpol i durant el període soviètic Kirovabad. Està situada a banda i banda del riu Gandjatxai (o Gəncəçay), afluent del riu Kura. La seva població és de 324.800 habitants (2015). El nom de Gandja el portava abans de 1826, i des d'aquesta data fou anomenada Elizavetpol; el 1917 se la va començar a anomenar altra vegada Gandja oficiosament, i fou la seu del govern de l'Azerbaidjan dirigit pel Musavat (1918) fins a la conquesta de Bakú. El 1924 el nom de Gandja fou formalment adoptat fins al 1935, en què fou modificat a Kirovabad en honor de l'heroi soviètic Serguei Kírov. Va recuperar el seu antic nom després de 1989. Història Fou fundada el 859 amb el nom de Tarik Bab al-Abwad, sobre les ruïnes de l'antiga capital de l'Azerbaidjan conegudes com a Takht-i-Sulayman. Després de la decadència de Bardaa o Bardhaa, Gandja es va convertir en capital de l'Arran amb la dinastia xaddàdida, cap al 952. Presa pel sultà seljúcida Malik Shah, el seu fill Muhammad va rebre Gandja en feu. El 1138 la va destruir un terratrèmol, que va matar milers de persones, entre les quals la dona i els fills del sultà Kara Sonkur d'Arran i l'Azerbaidjan (que estava absent durant el terratrèmol). El rei Demetri de Geòrgia la va saquejar. Kara Sunkur va morir el 1140, i el seu successor Txavil el 1146. Va continuar a l'Arran la dinastia rawàdida, però al cap de pocs anys tornava a pertànyer als sobirans de l'Azerbaidjan amb els ildiguízides. El 1193 fou breument ocupada pels georgians i va posar al tron Amir Miran però aquest va morir poc després i Abu Bakr va recuperar la ciutat. Al segle xiii fou reconstruïda pel sultà Kara Sunkur. Els mongols es presentaren davant la ciutat el 1221, però no la van atacar. El 1225 l'últim ildiguízida, Ozbeg, es va refugiar allí fugint de Tabriz, que havia estat presa pel xa de Coràsmia Djalal al-Din Manguberti, que va acabar sotmetent-la. La rebel·lió dels seus ciutadans (1231) fou reprimida. El 1235 fou presa i incendiada pels mongols i, encara que fou reconstruïda, va perdre la seva anterior importància. Passa als Il-kan amb tot l'Arran i després va seguir la sort de l'Azerbaidjan fins que amb el safàvida Ismaïl Xah fou incorporada a Pèrsia. Els seus governadors portaren el títol de khan. El 1583 el kan Imam Kuli fou derrotat pels turcs, que ocuparen la ciutat el 1588, essent recuperada posteriorment pels perses el 1606; el 1723 fou ocupada de nou pels turcs, i recuperada per Nadir Xah el 1735, a la mort del qual el seu governador (kan) es va fer independent de fet i durant anys (Kanat de Gandja), amb períodes de vassallatge a Kartli, però al final del segle xviii reconeixeran la sobirania dels perses de la dinastia qajar. El príncep rus Pàvel Tsitsiànov la conquerí el 3 de gener del 1804, i fou formalment cedida a Rússia pel Tractat de Gulistan el 1813. Un intent dels perses de recuperar-la es va saldar amb una forta derrota el 13 de setembre de 1826. Personatges il·lustres Nizami Gandjawi, poeta (s. XII-XIII) Referències Bibliografia C. Edmund Bosworth, "Ganja" a Encyclopaedia Iranica
Gjandža

Gjandža (ázerbájdžánsky Gəncə, rusky Гянджа, Gjandža) je třetí největší město Ázerbájdžánu. Žije zde přibližně 331 tisíc obyvatel. Narodil se zde perský básník Nizámí Gandžaví. Poloha Město se rozkládá na úpatí Malého Kavkazu na západě země, na řece Gjandžačaj v povodí Kury. Je důležitým železničním bodem na železnici Baku–Tbilisi. Původní názvy V raném středověku Arabové město nazývali Džanza. Arabští historici tvrdí, že tento název pochází z arabského slova perského původu kanz, což znamená poklad. Až do roku 1804 neslo město jméno Gəncə (čteno jako Gjandža), v letech 1804–1918 se jmenovalo Jelizavetpol, v letech 1918 až 1935 opět Gəncə a v letech 1935 až 1989 Kirovabad; poté se již podruhé vrátilo k historickému názvu. Průmysl Výrobní činnost v obci zahrnuje rafinaci oxidu hlinitého, výrobu nástrojů, výrobu porcelánu a tkaní koberců. Město dále hostí provozy na vyzrňování bavlny spolu s textilními továrnami a závody na zpracování potravin. Významní rodáci Jsou seřazení podle data narození: Mchitar Goš (1130–1213) – arménský duchovní, teolog, spisovatel, básník a právník Nizámí Gandžaví (1141–1209) – perský básník Mirza Šafi Vazeh (1800–1852) – ázerbájdžánský básník Khalil bey Khasmammadov (1875–1945) – ázerbájdžánský politik a diplomat Nasib bey Yusifbeyli (1881–1920) – ázerbájdžánský publicista, politik a státník Fikret Amirov (1922–1984) – ázerbájdžánský skladatel vážné hudby Jurij Petrovič Ščekočichin (1950–2003) – ruský politik a investigativní novinář Ilgar Šaban ogly Džafarov (* 1960) – ázerbájdžánský fotoreportér Ilgar Muškijev (* 1990) – ázerbájdžánský judista Togrul Asgarov (* 1992) – ázerbájdžánský zápasník-volnostylař, olympijský vítěz z roku 2012 Partnerská města Bursa, Turecko (1990) Derbent, Rusko Dnipro, Ukrajina Eskišehir, Turecko (2013) Kars, Turecko Moskva, Rusko Newark, Spojené státy americké Olomouc, Česko (2012)] Rustavi, Gruzie Samarkand, Uzbekistán (2023) Smyrna, Turecko Tabríz, Írán (2015) Fotogalerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Gandža na Wikimedia Commons Oficiální stránky Automobilka v Gəncə Historické památky v Gəncə Museum Nizámí Gandževího
Gandja

Gandja, Gəncə eller Ҝәнҹә er den næststørste by i Aserbajdsjan med ca. 331.400 (2015) indbyggere. Gennem tiderne har byen haft mange navne, bl.a. Elisavetpol og Kirovabad. Byen var hovedstad i den Aserbajdsjanske Demokratiske Republik fra 1918 til 1920. Den klassiske aserbajdjanske digter Nezami, som skrev på både persisk og tyrkisk, blev født i Gandja, og den georgiske digter Nikolos Baratasjvili døde der. Jordskælvet i 1139 1139 blev området ramt af et stort jordskælv med mange omkomne. Referencer Eksterne henvisninger History (engelsk) Ganja – The memories of stones Arkiveret 1. november 2020 hos Wayback Machine (engelsk) Artikel fra Iranica (på engelsk) Arkiveret 11. marts 2007 hos Wayback Machine