NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Dəmirli

Dəmirli (in azero) o Tsaghkashen (in armeno Ծաղկաշեն?), è una piccola comunità rurale del distretto di Tərtər, in Azerbaigian, fino al 2024 appartenente alla regione di Martakert nella repubblica di Artsakh (fino al 2017 denominata repubblica del Nagorno Karabakh). Il villaggio nel 2005 contava poco più di cento abitanti e sorge quasi prossimo all'intersezione tra la strada statale che collega la ex capitale dell'Artsakh Stepanakert al capoluogo regionale Martakert e quella che dallo stesso si dirige verso ovest in direzione della regione di Shahoumian. É pressoché contiguo al villaggio di Nerkin Horatagh. Note
Цахкашен (Мартакерт)

Цахкашен (вірм. Ծաղկաշեն) — село у Мартакертському районі Нагірно-Карабаської Республіки. Село розташоване за 8 км на південний захід від міста Мартакерта, на захід від села Неркін Оратаг, на південь від села Мохратаг, на схід від села Кусапат та на північ від села Вардадзор. Джерела World Gazetteer[недоступне посилання] — World-Gazetteer.com(англ.) Population of Nagorno-Karabakh Republic (2005) [Архівовано 2 березня 2011 у Wayback Machine.](вірм.)(англ.)(рос.)
Агдам

Ахдам (на азербайджански: Ağdam' на руски: Агдам; на арменски: Աղդամ, Акна) е изоставен град в Равнинен Карабах. Де юре е център на Ахдамски район на Азербайджан , но от 23 юли 1993 г., града и по-голямата част от едноименния район са превзети от Армията на Нагорно Карабахската Република (НКР), на практика е част от „пояса за безопасност“ на Нагорни Карабах. Преди Войната в Нагорни Карабах там функционират фабрики за масло, вино и ракия, машинни и копринени фабрики, летище и две жп гари. До 1989 г. Агдам има 28 031 жители. Тъй като азербайджанските сили се изтеглят от Карабах след политически сътресения в страната по време на войната, арменските сили превземат Агдам през юли 1993 г. Тежките битки принуждават населението на града да бяга на изток. След превземането арменските сили разграбват града. До 2020 г. е почти изцяло разрушен и необитаем. Като част от споразумение, което сложи край на войната в Нагорни Карабах през 2020 г., градът и околният район станаха под контрола на Азербайджан на 20 ноември 2020 г. Етимология Името на града е от азербайджански произход, което означава "бяла къща", където ağ означава "бял", а dam е "къща" или "таван", като по този начин означава "ярка осветена от слънце, бяла къща", дадено от Панах Али Хан на Карабахското ханство във връзка с гробището Имарат. Според други източници името произлиза от древнотюркския речник, което означава „малка крепост“. През ноември 2010 г. града е преименуван от правителството на НКР на Акна (арменски: Ակնա). Преди да се върне под контрола на Азербайджан, той е бил административно подчинен на град Аскеран, който се намира на около 12 километра югозападно. История За селище с името Ахдам се споменава през XVII век. Статус на град получава в съветския период. Населението през 1970 година наброява 21 300 жители, през 1988 година наброява 154 600 души, в настояще време е необитаем. Намира се на 26 км от Степанакерт, и на 362 км от Баку. Ахдамски район има площ от 1904,9 км² и има стратегическо разположение. До войната в Нагорни Карабах (1991 – 1994), на територията на района има 97 населени пункта, 38 колхоза, 26 совхоза и кооперативни обединения, 24 строителни организации, 12 промишлени предприятия, 105 транспортни и индустриални обекти, даващи работа на повече от 120 000 души. Общия жилищен фонд на района е 1 933 000 км², от тях 1 546 000 км са разрушени в конфликта между азери и арменци. Климат Агдам има студен полусух климат. Побратимени градове Тишавашвари, Унгария Вижте също Нагорно-карабахски конфликт Източници
Agdam

Agdam (azerski: Ağdam, armenski: Ակնա, Akna) je bivši grad duhova na jugozapadu Azerbajdžana. Agdam je do 1999. bio središte Agdamskog rajona, a danas je to Aljibejli. Od Rata u Gorskom Karabahu bio je dio Gorskog Karabaha, a u Drugom ratu u Gorskom Karabahuu je vraćen pod nadzor Azerbajdžana. Povijest Agdam je osnovan u 18. stoljeću te je status grada dobio 1828. godine. Prije Rata u Gorskom Karabahu u gradu su se nalazile tvornice maslaca, vina, vinjaka i strojeve te željeznička postaja. Rat u Gorskom Karabahu Agdam se nalazio na poprištu žestokih borbi tijekom rata u Gorskom Karabahu. Prema novinaru Robertu Parsonsu, azerbajdžanska vojska je koristila grad kao bazu napada na Gorski Karabah, odakle je lansirala projektile s BM-21 Grada i bombaške napade. Nakon pada grada, skoro čitavo stanovništvo grada je pobjeglo prema istoku. Armenske oružane snage su do 2020. koristile grad kao tampon-zonu pa je grad bio gotovo pust te često zabranjen za posjet. Agdam poslije Prvog rata u Gorskom Karabahu Agdam je prije rata imao oko 40.000 stanovnika, no danas je skoro u potpunosti nenaseljeni Grad duhova. Sve zgrade u gradu su porušene, neke zbog granata bačenih tijekom rata, a neke zbog krađe građevinskog materijala. Naselje je 2020., u Drugom ratu u Gorskom Karabahu stavljeno pod nadzor Azerbajdžana. Stanovništvo Šport Iako je Agdam gotovo nenaseljen, njega predstavlja nogometni klub Qarabağ FK koji je preživio Rat u Gorskom Karabahu. Qarabağ FK se trenutačno natječe u Azerbajdžanskoj Premier ligi. Stadion Imarat koji je bio jedini stadion u gradu, uništen je armenskim bombardiranjem tijekom Rata u Gorskom Karabahu. Galerija Izvori Vanjske poveznice Vodič: Agdam na Wikivoyageu Aghdam: This is no Hiroshima Fleeing from Aghdam. Refugee poem World Gazetteer: Azerbaijan– World-Gazetteer.com Pictures of the deserted town: "Abandoned War-Torn City of Agdam, Azerbaijan" Arhivirana inačica izvorne stranice od 24. travnja 2021. (Wayback Machine) Pictures of the deserted town: "Aghdam" Clashes Intensify Between Armenia and Azerbaijan Over Disputed Land. The New York Times. 31. siječnja 2015.
Ağdam (stad)

Ağdam (bijwijlen gespeld als Agdam of Aghdam) is een stad in Azerbeidzjan en de hoofdstad van het gelijknamige district Ağdam. De stad werd vrijwel volledig verwoest door Armeense troepen en vervallen tot een spookstad in de periode dat het bezet was door de niet-erkende republiek Nagorno-Karabach. Bij de volkstelling van 1989 telde Ağdam ongeveer 28.000 inwoners en in 1993 mogelijk tussen de 52.000 en 78.000 (vanwege Azerbeidzjaanse vluchtelingen uit Armenië, overlevenden van Chodzjali en de terugkeer van Meschetische Turken uit Centraal Azië) maar is sinds juni 1993 helemaal verlaten. Volgens Azerbeidzjaanse data telde de bevolking op 1 januari 2012 37.900 inwoners, hoewel de stad in de praktijk totaal verlaten is. Etymologie De naam Ağdam is van Azerbeidzjaanse afkomst en het betekent Witte Huis, waarin Ag "wit" betekent en dam "huis". De naam is gegeven door Panah Ali Khan van Kanaat Karabach. Oorlog en bezetting De OVSE Minsk Groep gaf aan dat de Ağdam geen serieuze militaire bedreiging was voor Nagorno-Karabach, en dat Ağdam niet door krijgshandelingen, maar door systematische deconstructie van de gebouwen is vernietigd. Volgens Human Rights Watch, werden tijdens de oorlog vanuit Ağdam de steden Askeran en Stepanakert gebombardeerd, de Karabach-Armeniërs beschoten op hun beurt daarna Ağdam en de omgelegen dorpen. Tijdens de bezetting van Ağdam werden de oorlogsregels regelmatig overtreden door Armeense troepen. Het nemen van gijzelingen, willekeurig het vuur openen en de deportatie van burgers. Toen de stad ingenomen werd, vluchtte de gehele bevolking naar het oosten van Azerbeidzjan. Voor de verwoesting van Ağdam, had de stad een bevolking van bijna 40.000 mensen. Echter is het vandaag de dag een geheel onbewoonde spookstad. Alle huizen zijn verwoest, sommige door granaten afgevuurd in de oorlog, anderen geplunderd voor de bouwstenen. Een van de weinige gebouwen die nog structureel intact is, is de Ağdam Moskee. Het gebruik van de moskee als veestal heeft kritiek opgeleverd van de Azerbeidzjaanse en de Turkse gemeenschap. In 2010 werd hierom een klacht ingediend bij paus Benedictus XVI over de huidige situatie van de moskee. Teruggave aan Azerbeidzjan Als gevolg van een vredesovereenkomst op 10 november 2020 tussen Armenië, Azerbeidzjan en Rusland na de oorlog in 2020 werd besloten dat Armeense troepen zich uit de stad zouden terugtrekken. Op 19 november 2020 trokken Azerbeidzjaanse troepen de stad in en kwam de stad weer onder controle van Azerbeidzjan.
Ağdam

Ağdam (orm. Աղդամ, Aghdam, w latach 2010–2020 Ակնա, Akna) – miasto w Azerbejdżanie, siedziba rejonu Ağdam. W latach 1993–2020 de facto dzielnica miasta Askeran w rejonie Askeran nieuznawanego państwa Republika Górskiego Karabachu. Zgodnie z warunkami porozumienia pokojowego z 10 listopada 2020 miejscowość wróciła pod kontrolę Azerbejdżanu 19 listopada 2020. Historia Miejscowość Ağdam leżącą na równinie, u stóp Gór Karabaskich, założono w 1741. Wraz z okolicznymi terenami wchodziła w skład chanatu karabaskiego, a od 1822 w skład Imperium Rosyjskiego. W 1828 otrzymała prawa miejskie. W latach 1868–1870 architekt Kərbəlayı Səfixan Qarabaği wzniósł tutaj wielki meczet miejski o dwóch minaretach. W latach 1918–1920 miasto wchodziło w skład Demokratycznej Republiki Azerbejdżanu, a od 1920 Azerbejdżańskiej Socjalistycznej Republiki Radzieckiej. W 1989 roku zamieszkane przez ponad 28 tys. mieszkańców, obecnie prawie całkowicie opuszczone w wyniku walk w konflikcie o Górski Karabach pomiędzy ormiańską ludnością a Azerbejdżanem. W lipcu 1993 azerski Ağdam został zdobyty przez siły ormiańskie, co rozpoczęło tworzenie „strefy buforowej” wokół Górskiego Karabachu. Miasto zostało najpierw zniszczone przez ostrzał artyleryjski, później zaś wielokrotnie szabrowane, głównie w celu pozyskania cegieł i innych materiałów budowlanych służących odbudowie zniszczonych karabaskich miast, m.in. Stepanakertu. Mieszkańcy uciekli w inne rejony Azerbejdżanu, do Armenii i do Iranu. Jedynym niezrujnowanym budynkiem jest meczet, używany przez Ormian jako stodoła, co budzi protesty organizacji islamskich. Ze względu na położenie tuż przy zamrożonej linii frontu między siłami azerskimi i ormiańskimi, w tzw. strefie buforowej, władze Republiki Górskiego Karabachu zabraniały pobytu tam turystom. Pod koniec 2010 władze Republiki Górskiego Karabachu zdecydowały, że Aghdam zostaje przemianowany na Akna (orm. Ակնա) i staje się jedną z dzielnic miasta Askeran. Zdaniem rządu RGK w Aghdam/Akna mieszkało w tym czasie ponad 360 mieszkańców, którzy zajmowali się głównie rolnictwem i hodowlą zwierząt. Pomimo faktycznego braku kontroli ze strony Azerbejdżanu, miasto Ağdam było deklarowane jako oficjalna siedziba azerbejdżańskiego klubu piłkarskiego Qarabağ Ağdam, grającego w pierwszej lidze azerskiej. Galeria Przypisy
Ağdam

Ağdam este un oraș-fantomă din sud-vestul Azerbaidjanului și capitala raionului Ağdam. În iulie 1993, după lupte intense, Ağdam a fost capturat de forțele Republicii Nagorno-Karabah în timpul ofensivei de vară din 1993. Pe măsură ce orașul a decăzut, întreaga lui populație a fost nevoită să se mute în est. Majoritatea au fost uciși de soldați armeni. Imediat după sfârșitul luptelor, forțele armene au decis să distrugă o mare parte din Ağdam, pentru a preveni recapturarea lui de către Azerbaidjan. Mai multe avarii s-au produs în deceniile următoare, când orașul părăsit a fost devalizat pentru materiale de construcție. În prezent, Ağdam este un oraș-fantomă. Moscheea din Ağdam este, de asemenea, în condiții proaste. Etimologie Numele orașului este de origine azeră și înseamnă „casă albă” (ağ = „alb”; dam = „casă”, „mansardă”). O altă posibilitate ar fi ca numele să fie derivat din glosarul turcic antic, însemnând „cetate mică”. În trecutul îndepărtat, triburile vorbitoare de limbi turcice construiau mici cetăți pentru a se proteja. Istorie Ağdam a fost întemeiat în secolul al XVIII-lea și a obținut statutul de oraș în 1828. Situat la 26 de kilometri de Hankandi, înainte de războiul din Nagorno-Karabah, o gară și câteva fabrici de unt și de vin funcționau în oraș. Războiul din Nagorno-Karabah Ağdam a fost locul desfășurării unor lupte crâncene în timpul Războiului din Nagorno-Karabah. Conform jurnalistului Robert Parsons, Ağdam a fost folosit de Azerbaidjan ca bază de atac împotriva armenilor din Nagorno-Karabah. Totuși, Grupul din Minsk a menționat că capturarea Ağdamului nu poate fi justificată ca tactică de autoapărare, fiindcă orașul nu reprezenta o amenințare militară serioasă pentru regiunea Nagorno-Karabah. În perioada ocupării Ağdamului, forțele armene au luat ostatici, au produs incendii și au evacuat forțat civilii. Populația supraviețuitoare a migrat spre est. Orașul încă este folosit ca zonă tampon de către Forțele Armate ale Armeniei, ceea ce înseamnă că Ağdamul rămâne nelocuit și în decădere și că nu se poate face turism în zonă. Perioada de după război Orașul a avut o populație de aproape 40 000 de oameni, dar astăzi este un oraș-fantomă. Toate casele au fost distruse. Una din puținele clădiri care au rămas intacte din punct de vedere structural este Moscheea din Ağdam, care este folosită ca grajd de către armeni, ducând la critici de la comunitățile turcă și azeră, care i-au comunicat Papei Benedict al XVI-lea nemulțumirea față de situația din prezent a moscheii. Sport În ciuda invaziei, orașul este reprezentat de o echipă de fotbal profesionist, FK Qarabağ, care joacă în Liga I a Azerbaidjanului. Stadionul İmarət, care a fost singurul stadion din Ağdam, a fost, de asemenea, bombardat de forțele militare armene în timpul Războiului din Nagorno-Karabah. Prersonalități marcante Allahverdi Bağırov, Erou Național al Azerbaidjanului Asif Məhərrəmov, Erou Național al Azerbaidjanului Vezi și Azerbaidjan Nagorno-Karabah Lista orașelor din Azerbaidjan Referințe Legături externe Fleeing from Aghdam – Poem al unui refugiat World Gazetteer: Azerbaijan[nefuncțională] – World-Gazetteer.com "Abandoned War-Torn City of Agdam, Azerbaijan"
Агдам

Агдам (азерб. Ağdam) – місто в Азербайджані, розташовано на відстані 26 км від Ханкенді та 365 км від Баку. 2020 року, після Другої карабаської війни, згідно з мирним договором від 10 листопада, територію Агдамського району (і сам Агдам) було передано під контроль Азербайджану. Історія Агдам було засновано у XVIII столітті біля східного підніжжя Карабаського хребта. Тут засновник Карабаського ханства Панахалі хан у першій половині XVIII століття збудував для себе імарет з білого каменю, який було видно з околиць, та на честь якого, як припускають, за населеним пунктом населення отримало назву Аг дам – «білий дах, білий дім». Перша карабаська війна Під час карабаської війни Агдам був одним із форпостів азербайджанських військ. За словами вірмен, із міста відбувалися ракетні обстріли їхніх позицій та постачання військ супротивника. Агдам брали два місяці з початку червня 1993 року, згодом його оточили в кільце та спопелили «Градами» з навколишніх гірських вершин. Рада Безпеки ООН ухвалила того самого року резолюцію, яка засуджує захоплення Агдаму, поставивши вимогу «негайного повного та безумовного виведення всіх сил, які беруть участь в окупації Агдамського району». Після встановлення повного контролю над містом вірменські війська знищили всі міські будівлі під фундамент, не зачепивши лише мусульманську мечеть. До Карабаської війни в місті працювали маслосирзавод, Агдамський коньячний завод, залізнична станція, консервний, метизно-фурнітурний та інструментальний заводи, вузол шосейних доріг, технікуми, медичне та музичне училище, драматичний театр. Примітки
Bahlul, Azerbaijan

Bahlul (Azerbaijani: Bəhlul) or Pahlul (Armenian: Փահլուլ) is a village near the city of Stepanakert in Azerbaijan. History In June 1919, the village and the neighboring villages of Ghaibalishen (Khaibalikend), Jamilli, and Karkijahan were looted and destroyed in the Khaibalikend massacre with 600-700 ethnic Armenians being killed by armed Kurdish irregulars and Azerbaijani soldiers. References External links Bahlul, Azerbaijan at GEOnet Names Server
Plaça de les Fonts (Bakú)

La Plaça de les Fonts és una plaça al centre de Bakú, capital de l'Azerbaidjan. Va ser construïda durant el govern soviètic i el seu nom es deu a la presència de dotzenes de fonts al llarg de la plaça. Entre les fonts n'hi ha una coberta d'esferes platejades brillants on es reflecteixen els arbres i les façanes de pedra. Podem veure també les boniques estàtues que hi ha a la façana del Museu de Literatura Nizami. I a l'exterior del McDonald's, a la zona on es troben els rètols grossos hi ha una estàtua de bronze d'una dama jove amb el paraigua, el ventre nu i el telèfon mòbil. La plaça es deia anteriorment Parapet i sovint es fa referència a la plaça amb aquest nom. La plaça és un lloc de trobada de la gent, especialment després dels horaris comercials i durant el cap de setmana. És un punt d'atracció turística a Bakú, amb moltes botigues, restaurants i hotels. Aquest és un dels llocs més concorreguts i animats de la ciutat. En aquesta plaça s'organitzen molts festivals, espectacles i celebracions públiques. Bakú té moltes fonts boniques, com ara al parc del Governador, al Parc Filharmònic, la Font Blanca, però la diferència amb la Plaça de les Fonts és la quantitat i diversitat de les fonts, els passeigs de vianants i les escultures al voltant de les fonts. El 2010, la plaça va ser renovada per les autoritats de Bakú. Fonts FOUNTAIN SQUARE en anglès. Referències
Fountains Square, Baku

Fountains Square (Azerbaijani: Fəvvarələr meydanı) is a public square in downtown Baku, capital of Azerbaijan. The square was previously called Parapet and is often referenced as the same name now. The name of the fountains square derives from the presence of dozens of fountains throughout the square first constructed during Soviet rule of Azerbaijan. The square is a public gathering place, especially after business hours and during the weekend. It is an attractive tourist destination with many boutiques, restaurants, shops, hotels and passage. It starts from the Istiglaliyyat Street and walls of the Icheri Sheher and stretches through Nizami Street, also called in popular culture as the Torgovaya street running parallel to Baku Boulevard. The fountains square is a location where the city authorities hold many public festivals, shows and celebrations. In 2010, the square was renovated by Baku authorities. A "Fountains Square" salad has been named after the square. Since 2013, there is an annual christmas market and charity event held at the square from December to January. Views of the Fountains Square Notes
Plaza de las Fuentes (Bakú)

La plaza de las Fuentes (en azerí:Fəvvarələr meydanı) es una plaza en el centro de Bakú, capital de Azerbaiyán. Historia La plaza de las Fuentes fue construida por el arquitecto de Azerbaiyán Gasim bey Hajibababeyov durante el gobierno soviético. El nombre de la plaza deriva de la presencia de docenas de fuentes en este lugar. La plaza se llamaba anteriormente Parapeto, y a menudo se hace referencia a la plaza con ese nombre. La plaza es un lugar de encuentro de la gente, especialmente después de los horarios comerciales y durante el fin de semana. Es un punto de atracción turística en Bakú, con muchas tiendas, restaurantes y hoteles.​ Este es uno de los lugares más concurridos y animados de la ciudad. En esta plaza se organizan muchos festivales, espectáculos y celebraciones públicas. Bakú cuenta con diversas fuentes hermosas, en localizaciones como el parque del Gobernador o el parque Filarmónico, pero la diferencia con la plaza de las Fuentes es la cantidad y diversidad de las fuentes, los paseos peatonales y las esculturas en torno a las fuentes. En 2010 la plaza fue renovada por las autoridades de Bakú.​​ Galería Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Plaza de las Fuentes. Hacıbababəyov Qasımbəy / Red. C. Quliyev. — Azərbaycan sovet ensiklopediyası, 1987. — X. Cild. — S. 146.(en azerí) А. А. Гасанова. Сады и парки Азербайджана / Под ред. проф. Ф. М. Гусейнова. — Баку: Ишыг, 1996. — 304 с.(en ruso)
Площа фонтанів

Площа фонтанів (азерб. Fəvvarələr meydanı) — центральна площа азербайджанської столиці Баку. Поряд з вулицями Нізамі і Азіза Алієва утворює пішохідний квартал. Історія Площа є культурним центром Баку з 1860-х років. Її оточують важливі історичні споруди — «Араз», один з перших в країні кінозалів (1870); старий готель «Гранд»; Музей Азербайджанської літератури імені Нізамі Гянджеві, який працює з кінця XIX століття; добре збережений, але не діючий, вірменський храм Святого Григорія. У 1980-х роках площа була озеленена та оформлена червоним і білим каменем по проекту ландшафтного архітектора Сейфуллаєва. Крім того, були встановлені фонтани, через які площа отримала свою нинішню назву. Остання реконструкція площі була проведена у 2010 році. Галерея Посилання Һаҹыбабабәјов Гасымбәј / Д. Кулиев. — Азербайджанская советская энциклопедия : Главная редакция Азербайджанской советской энциклопедии, 1987. — Т. 10. — С. 146.
Kaspiske Hav

Det Kaspiske Hav (russisk: Каспийское море, tr. Kaspijskoje more; azeri: Xəzər dənizi, kasakhisk: Каспий теңізі, persisk: دریای خزر, tr. Daryā-i Xazar, eller دریای مازندران tr. Daryā-i Māzandarān, turkmensk: Hazar deňizi, georgisk: კასპიის ზღვა) er en endorheisk sø, der ligger på grænsen mellem Asien og Europa mellem landene Iran, Aserbajdsjan, Rusland, Kasakhstan og Turkmenistan. De største byer ved det Kaspiske Hav er den russiske havneby Astrakhan og den aserbajdsjanske hovedstad Baku. Det Kaspiske Hav er verdens største endorheiske sø. Søen bliver kaldt for et hav, idet romerne, da de opdagede den og konstaterede at vandet var salt, navngav den "Mare Caspium". Mange geografer opfatter dog i dag det Kaspiske Hav som en sø, da den er helt omgivet af land. Søens volumen er 78.300 km3 Søens gennemsnitlige saltindhold, salinitet, er 1,3%. Saltet er ikke ligeligt fordelt i søen. Mod nord er vandet mere fersk, mens den sydlige del har et højere saltniveau og i den afskårne, lavvandede bugt Kara-Bogaz-Gol på østbredden er saliniteten hele 32%. Til sammenligning har almindeligt havvand en salinitetsværdi på 3,5%. Det Kaspiske Havs undergrund er meget rigt på olie og naturgas. I søen er der endvidere et omfattende fiskeri, og den mest kendte fisk er støren. Rognen fra denne bruges til produktion af russisk kaviar. De vigtigste floder, der løber ind i søen, er Volga, Ural, Terek og Kura. Disse og en stor del af kystområderne ligger ca. 28 meter under havoverfladen. Søens størrelse er i de senere år mindsket på grund af damme og kunstvanding, som bremser vandtilførslen. Søen har ikke noget udløb. Det Kaspiske Hav er delt op i en lavvandet nordlig del og en dybere sydlig del. De to halvdele adskilles af en lavvandet passage, som forbinder halvøerne Apsjeron (i Aserbajdsjan) og Tjeleken (i Turkmenistan) på hver sin side af søen. Til søen regnes også den meget lavvandede bugt Kara-Bogaz-Gol lige nord for Tjeleken-halvøen; men denne bugt er ved at forvandles til en salt sumpmark og er næsten afskåret fra det Kaspiske Hav af en landtange. I havets sydøstlige hjørne, i Iran nær grænsen til Turkmenistan, finder man Gorganbugten, der er vigtigt yngle- og overvintringsområde for mange vandfugle. Se også Aralsøen Referencer Eksterne henvisninger