NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Plamenasti stolpi

Plamenasti stolpi (azerbajdžansko Alov qüllələri) so skupina treh nebotičnikov v Bakuju v Azerbajdžanu. Glavni izvajalec, Dia Holdings, je v lasti dveh bratov, ki sta povezana z mrežo azerbajdžanskih vladajočih družin Alijev v tujini. Višina najvišjega stolpa je 182 m. Trije stolpi v obliki plamena naj bi simbolizirali elemente ognja in se sklicujejo na azerbajdžanski vzdevek Dežela ognja, ki je zgodovinsko zakoreninjen v regiji, kjer iz tal bruhajo zemeljske plinske bakle, zarastustrski častilci pa so plamene imeli za simbol božanskega (zlasti v Atešgahu v Bakuju in Janar Dagu). Tri stavbe (južna, vzhodna in zahodna) sestavljajo 130 stanovanjskih apartmajev v 33 nadstropjih, hotelski stolp Fairmont z 250 sobami in 61 stanovanji s storitvami ter poslovne bloke, ki zagotavljajo neto 33.114 kvadratnih metrov pisarniških prostorov. Skupna površina stavb je 235 tisoč kvadratnih metrov. Gradnja Stroški stavbe Flame Towers so bili ocenjeni na 350 milijonov ameriških dolarjev. Gradnja se je začela leta 2007, Zaključek gradnje stavb je bil načrtovan za leto 2010. Vendar se je zaradi neugodnih vremenskih razmer ta rok podaljšal na leto 2012. HOK je bil arhitekt projekta, DIA Holdings je bil izvajalec projektiranja in gradnje, Hill International pa je zagotavljal vodenje projekta. Osvetlitev Stolpi Flame Towers so v celoti prekriti z LED zasloni, ki prikazujejo gibanje ognja, vidnega z najbolj oddaljenih točk mesta. Fasade treh stolpov Flame Towers delujejo kot veliki zasloni z uporabo več kot 10.000 visokozmogljivih LED svetilk, ki jih dobavljata hčerinski družbi Osram, Traxon Technologies, in Vetas Electric Lighting. Svetlobna predstava prehaja iz velikanskih plamenov, barv azerbajdžanske zastave, figure, ki maha z zastavo, in ogromnih rezervoarjev z vodo, ki se polnijo. Čas prehoda je približno dve minuti. V kulturi Stavbe so predstavljene v dokumentarni televizijski seriji Extreme Engineering, ki se predvaja na kanalih Discovery Channel in Science Channel. Epizoda z naslovom Azerbajdžanska neverjetna preobrazba je bila predvajana 22. aprila 2011 kot del 9. sezone. Plamenasti stolpi so se pojavili tudi v napovednikih pred številnimi nastopajočimi na tekmovanju za pesem Evrovizije 2012, ki je potekalo v Bakuju (in v naslednjih 4 letih, ko je bil napovednik pred pesmijo v pevčevem domačem kraju, se je pojavil v napovedniku pred azerbajdžansko pesmijo). Stolpi so tudi pomembna znamenitost v videoigri Battlefield 4, kjer se prva raven enoigralske kampanje odvija v Bakuju. Poleg tega so bili stolpi pogosto prikazani med poročanjem o prvi dirki Formule 1 za veliko nagrado Evrope, ki je potekala v Bakuju. Kritika Recenzirana publikacija iz leta 2020 je zapisala, da so Plamenasti stolpi »...nekaj podobnega Potemkinovi zgradbi, saj je v enem od stolpov hotel Fairmont, druga dva pa sta prazna.« Galerija Sklici Zunanje povezave Structurae
Flame Towers

Flame Towers (азерб. Od Qalalar, Alov qüllələri; укр. Полум'яні Вежі) — комплекс хмарочосів у Баку (Азербайджан), найвища будівля на Кавказі. Своїм зовнішнім видом вежі нагадують язики полум'я. Проєкт Flame Towers — це три висотних будинки, що включають готель, житловий будинок і офісний центр. Повна площа забудови — 227 тис. м². Будівництво почалося в жовтні 2007 року, здійснювалось азербайджано-турецькою компанією «DIA Holding». Спочатку закінчити зведення будівель планувалося до грудня 2010 року, але через несприятливі погодні умови терміни були перенесені на 2012 рік. За словами представників будівельної компанії, будівництво завершити вдалося лише в 2012 році. Цікаві факти Освітлення веж Flame Towers згідно з опитуванням SkyscraperCity, впливового форума про урбаністику, було визнано найкращим у світі. Самі вежі повністю вкриті LED екранами, котрі відображають рух вогню, що видно з найвіддаленіших точок міста. Візуально створюється ефект гігантських смолоскипів, що підкреслює основну ідею веж, що закладено в їхню назву — «Вогняні вежі». Назва і форма веж, можливо, є натяком на герб Баку, на котрому зображені три язики полум'я. Будівництво веж було висвітлено в одному з випусків передачі Build It Bigger на каналах Discovery і Science Channel. Галерея Див. також Azerbaijan Tower Примітки Посилання http://www.skyscrapercity.com/showthread.php?t=875700 [Архівовано 4 червня 2013 у Wayback Machine.] http://en.trend.az/capital/business/1714383.html [Архівовано 3 грудня 2013 у Wayback Machine.] http://www.youtube.com/watch?v=vhpboaXvHHc [Архівовано 27 вересня 2013 у Wayback Machine.] http://www.youtube.com/watch?v=8v2NG-orxVQ&feature=related [Архівовано 11 квітня 2021 у Wayback Machine.] http://www.youtube.com/watch?v=sfNGd6Ys9-w&feature=related [Архівовано 17 вересня 2016 у Wayback Machine.]
Єникендська ГЕС

Єникендська ГЕС — гідроелектростанція в Азербайджані. Знаходячись між Шамкірською ГЕС (вище по течії) та Мінгячевірською ГЕС, входить до складу каскаду на річці Кура (басейн Каспійського моря). У межах проєкту річку перекрили земляною греблею висотою 27 метрів, довжиною 2900 метрів та шириною по гребеню 10 метрів. Вона утримує витягнуте на 14 км водосховище з площею поверхні 22,6 км2 і об'ємом 163,3 млн м3 (корисний об'єм 158,5 млн м3), в якому припустиме коливання рівня поверхні в операційному режимі між позначками 96,5 та 104 метрів НРМ (під час повені до 104,3 метра НРМ). Пригреблевий машинний зал обладнали чотирма бульбовими турбінами потужністю по 37,5 МВт, які працюють при напорі менше ніж два десятки метрів (нормальний рівень води у нижньому б'єфі становить 87,3 метра НРМ) та забезпечують виробництво 400 млн кВт·год електроенергії на рік. Примітки
Isgandarbayli (Zangilan)

Isgandarbayli est un village de la région de Zangilan en Azerbaïdjan. Histoire En 1993-2020, Isgandarbayli était sous le contrôle des forces armées arméniennes. Le 9 novembre 2020, le village d'Isgandarbayli a été restitué sous le contrôle de l'Azerbaïdjan. Voir aussi Birindji Moughanli (Zangilan) Beuyuk Guilatag (Zangilan) Birindji Alibeyli (Zangilan) Notes références Portail de l’Azerbaïdjan
Искендербейли

Искендербейли (азерб. İsgəndərbəyli) — село в административно-территориальном округе Зангеланского района Азербайджана. География Село находится в предгорьях. История В 1827 году село было основано семьями, переселившимися из Южного Азербайджана. В ходе Первой карабахской войны, в 1993 году село было занято армянскими вооружёнными силами, и до ноября 2020 года находилось под контролем непризнанной НКР. 9 ноября 2020 года, в ходе Второй карабахской войны, президент Азербайджана объявил об освобождении села Искендербейли вооружёнными силами Азербайджана. Примечания
Əliabad, Nakhchivan

Aliabad is a settlement and municipality in Nakhchivan City, Nakhchivan AR, Azerbaijan. It is located in the near of the Nakhchivan-Sharur highway, on the plain. Its population is busy with grain-growing, vegetable-growing and animal husbandry. There are secondary school, music school, library, club, kindergarten and a medical center in the settlement. In the center of the settlement was built the memorial complex of "Martyrs". It has a population of 9,495. Etymology In Soviet times, it was called in the name of Armenian bolshevik Alexander Miasnikian. Since 1991, it is officially registered as Aliabad. The name of the settlement means "the settlement which belongs to Ali". Monuments There was an Armenian church (St. Astvatsatsin Church) located in the central part of the settlement. The church was destroyed at some point between 1997 and 2005. See also St. Astvatsatsin Church (Aliabad) References Əliabad, Nakhchivan at GEOnet Names Server
Amillar (Choucha)

Amillar est un village de la région de Choucha en Azerbaïdjan. Histoire En 1992-2020, Amillar était sous le contrôle des forces armées arméniennes. En 2020, le village d'Amillar a été restitué sous le contrôle de l'Azerbaïdjan. Voir aussi Achaghi Gouchtchoular (Choucha) Tchaykend (Choucha) Geuy tala (Choucha) Notes références Portail de l’Azerbaïdjan
Panenská věž

Panenská věž (Ázerbájdžánsky Qız Qalası, Rusky Девичья башня; staré jméno: Giz Qalası - "Oční věž") je historická věž ve Starém městě Baku v Ázerbájdžánu. Původně stála přímo na břehu Kaspického moře. Během asanace na začátku 20. století však byla od břehu moře oddělena hlavní dopravní tepnou a městskými parky. Stavební vývoj Stáří věže není dosud jasně určeno. Podle ázerbájdžánské historičky Sary Ashurbeyliové pocházejí základy věže z doby mezi 4. – 6. stoletím. Historik Bretanickij pak stanovil, že věž byla zčásti postavena mezi 5. – 6. stoletím a poté dokončena ve 12. století. Její architektonický sloh a stavební postup je dosud neznámý, odhaduje se, že mohla být dostavena architektem Masudem Ibn Davidem, který byl pravděpodobně otcem architekta, který vytvořil mardakanský Kulatý hrad stojící na Apšeronském poloostrově (Abseron Yasaqligi) na severovýchodě Baku. Význam stavby Panenská věž je významná pamětihodnost a jeden z největších ázerbájdžánských národních symbolů, je vyobrazena na ázerbájdžánské měně a řadě úředních dokumentů. Je sídlem muzea, prodávají se zde upomínkové předměty, tradiční textil a keramické výrobky. Pod věží jsou zachovalé vykopávky a krámky s pravými ručně tkanými koberci. Přímo pod věží se nacházejí minarety starého města, přímořský národní park, De Gaulleův dům a je odtud výhled na záliv v Baku. Večer bývá osvětlena různými barvami, obzvláště pak na svátky jara (Novruz bayram). Pověsti Panenská věž je opředena mnoha legendami. Nejpopulárnější je legenda o mladé dívce – královské dceři, se kterou se chtěl oženit její vlastní otec. Snažila se jej odradit, ale on byl neústupný. Proto mu dala za úkol postavit pro ni tuto věž a slíbila, že až bude dostavěna, vezme si ho. Král tedy začal stavět vysokou věž a dívka doufala, že snad za tu dobu změní svůj názor. Když byla věž hotova, král stále trval na svém, a tak jeho dcera skočila z věže přímo do moře a zahynula. Mezi pravoslavnými národy je rozšířena legenda o svatém Bartoloměji, jedním z dvanácti apoštolů Ježíše Krista, který byl popraven poblíž Panenské věže. Apoštol Bartoloměj se objevil na území Baku v 1. století a hlásal křesťanství mezi pohanskými kmeny. Bartolomějovo učení bylo odmítnuto a byl popraven u zdí Panenské věže. Během archeologických vykopávek u Panenské věže byly objeveny pozůstatky starověkého chrámu, který byl identifikován jako bazilika postavená nad místem apoštolovy smrti. Existují však různé verze přesné lokalizace města Albanopol, kde podle pramenů Bartoloměj zemřel. Zajímavosti Věž nebyla nikdy násilně dobyta, a také proto se dochovala v původní podobě. Od 13. června 1858 věž fungovala jako maják. V roce 1907 díky růstu města a městských světel byl maják na věži zrušen a přesunut na ostrov Bojuk Zira. Od roku 2000 je zapsána jako chráněná památka na seznamu Světového dědictví UNESCO. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Panenská věž na Wikimedia Commons (anglicky) Panenská věž v Baku z Mezinárodních stránek o Ázerbájdžánu 3D MODEL Archivováno 12. 7. 2020 na Wayback Machine.
Torre de la Doncella

La Torre de la Doncella (en azerí Qız Qalası; en persa قلعه دختر; en ruso, Девичья башня; nombre antiguo, Göz Qalası[cita requerida] - «La Torre del Ojo») es una torre persa sasánida​ en la ciudad vieja de Bakú, originalmente en la orilla del mar Caspio. Debido al retiro de la línea de la playa hoy la torre está más separada del mar Caspio que a principios del siglo XX, y la separa del mar una carretera principal muy transitada y jardines públicos. La torre, junto con el Palacio de los Shirvansháhs y el resto de recinto amurallado de Bakú fue inscrito como Patrimonio de la Humanidad de la Unesco en 2000.​ Fue construida en el siglo XII, o posiblemente antes - su estilo arquitectónico y secuencia de construcción es oscura, y algunos estiman que su antigüedad se remonta a 2.500 años, pero es improbable. Fue construida por el arquitecto del siglo XII Masud ibn Davud, quien era probablemente el padre del arquitecto de la torre redonda de Mardakan (que no hay que confundir con el castillo de Mardakan).​ Hay varias explicaciones que disputan entre sí sobre el nombre y su origen: Una leyenda se refiere a una doncella que se arrojó ella misma desde lo alto, para encontrar la muerte en las ondas debajo. El hecho de que la torre nunca haya sido tomada a la fuerza. Algunos creen que fue en el pasado la Torre de vigilancia [Göz Qalası] La Torre de la Doncella es un destacado monumento y uno de los emblemas nacionales más distintivos de Azerbaiyán. Está representada en los billetes azeríes y otros papeles oficiales. Alberga un museo y una tienda de regalos. La vista desde el tejado capta los minaretes y los callejones de la ciudad vieja, el Parque Marítimo nacional, la casa donde residió el general De Gaulle camino a Moscú en noviembre de 1944 y una amplia vista de la bahía de Bakú. En años recientes el brasero en lo alto se ha iluminado durante las noches de la fiesta del Noruz. La Torre de la Doncella está representada en el anverso de los billetes de 1 a 250 manats de 1992-2006,​ y del billete de 10 manat emitido desde 2006.​ La Torre de la Doncella fue el fondo que eligió Ictimai Tv (Televisión de Azerbaiyán) para dar sus puntuaciones en la final de Eurovision 2008, en la que la portavoz fue Leila. Galería de imágenes Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Torre de la Doncella. Secretos de la Torre de la Doncella. Azerbaijan International (otoño 2006) La Torre de la Doncella de Bakú de Azerbaijan International Torre de la Doncella, ¿un templo hindú? Modelo en 3 dimensiones Archivado el 12 de julio de 2020 en Wayback Machine.
Maagdentoren (Bakoe)

De Maagdentoren (Qız qalası) is te vinden in de binnenstad (Bakı İçəri şəhər) van de Azerbeidzjaanse hoofdstad Bakoe. De toren ligt enkele honderden meters van de Kaspische Zee af en dateert uit de 12e eeuw. De onderbouw bevat resten van een oudere toren, die wellicht al in 600 v.Chr. gebouwd werd. Waarschijnlijk had zij een verdedigende functie toen. De maagdentoren stond oorspronkelijk in het water, maar doordat de Kaspische Zee zich terugtrok staat de Maagdentoren vandaag de dag op droge grond in Bakoe. Volgens de legende was er ooit eens een meisje, een maagd, verliefd op een jongen die arm was. Het meisje zelf was een machtige en rijke prinses, en daarom mocht ze niet met hem trouwen. Ze werd door haar vader opgesloten in die toren, omdat ze maar bleef aandringen. Na enkele dagen kwam ze vrij, maar omdat ze niet met de jongen van wie ze hield mocht trouwen, had het leven geen zin meer voor haar, dus wierp ze zichzelf van de toren in de golven van de zee. Sindsdien heeft de toren die naam. Door de UNESCO werd de Maagdentoren samen met de ommuurde binnenstad van, en het Shirvan Shah-paleis in Bakoe in 2000 tot werelderfgoed verklaard. Van 2003 tot 2009 stonden ze op de rode lijst van werelderfgoed, onder meer vanwege stedelijke ontwikkeling en gebrekkige monumentenzorg. Tegenwoordig wordt de Maagdentoren gezien als een symbool voor liefde en vrijheid door de Azerbeidzjaanse bevolking. Externe link (en) Informatie van UNESCO
Torre da Donzela

A Torre da Donzela (em azerí Qız Qalası; em persa قلعه دختر; em russo, Девичья башня; nome antigo, Göz Qalası - «A Torre do Olho») é uma torre persa sassânida na cidade velha de Bacu, originalmente na margem do mar Cáspio. Devido a reclamação de terra a princípios do século XX a torre está hoje separada do Cáspio por uma rodovia principal muito transitada e jardins públicos. Foi construída no século XII, ou possivelmente antes - seu estilo arquitetônico e sequência de construção é obscura, e alguns estimam que remonta a 2 500 anos, mas é improvável. Foi construída pelo arquiteto do século XII Maçude ibne Daúde, que era provavelmente o pai do arquiteto da torre redonda de Mardacã (que não há que confundir com o castelo de Mardacã). Há várias explicações que disputam entre se sobre o nome e sua origem: Uma lenda se refere a uma donzela que se atirou desde o alto, para encontrar a morte nas ondas abaixo. O feito de que a torre nunca foi tomada durante guerras. Alguns creem que foi no passado a torre de vigilância [Göz Qalası] A Torre da Donzela é um destacado monumento e um dos emblemas nacionais mais distintos do Azerbaijão. Está representada nos manates azeris e outros papeis oficiais. Abriga um museu e uma venda de regalias. A vista desde o telhado capta os minaretes e os becos da cidade velha, o Parque Marítimo Nacional, a casa Charles de Gaulle e uma ampla vista da baía de Bacu. Em anos recentes o braseiro no alto tem iluminado durante as noites da festa do Noruz. A Torre da Donzela está representada no verso das notas de 1 a 250 manates de 1992-2006, e do cédula de 10 manates emitido desde 2006. Ligações externas «Segredos da Torre da Donzela. Azerbaijan International (outono 2006)» «A Torre da Donzela de Baku». de Azerbaijan International «Torre da Donzela, un templo hindu?» Arquivado em 15 de maio de 2011, no Wayback Machine. «Modelo em 3 dimensões» Arquivado em 12 de julho de 2020, no Wayback Machine.
Jungfrutornet i Baku

Jungfrutornet (azerbajdzjanska: Qız Qalası, Qyz Qalasy) lokalt känt som Giz Galasi ligger i den gamla delen av Baku, Azerbajdzjan. Tornet är byggt på 1100-talet och är sedan 2001 inskrivet i Unescos världsarvslista som ett historiskt monument. Det är ett av landets mest kända byggnadsverk och ett av Azerbajdzjans nationella emblem, och är därmed med på azeriska sedlar och andra officiella brevpapper. I Jungfrutornet finns ett museum som presenterar Bakus historiska utveckling. Till följd av att Kaspiska havet drog sig tillbaka uppstod mellan 800- och 1400-talet en landremsa, på vilken man byggde Jungfrutornet. Källor Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, 2 juni 2011. Referenser
Дівоча вежа (Баку)

Дівоча вежа (азерб. Qız Qalası) — давня фортечна споруда біля прибережної частини «Старого міста» Ічері Шехер. Є одним з найважливіших компонентів приморського «фасаду» Баку. Її суворий масив височіє в прибережній частині феодального міста — Фортеці або, Ічері Шехер. Вежа стоїть на скелі, частково облицьованій чисто тесаним каменем і захищеній фортечним муром з системою великих напівкруглих виступів, що піднімаються від підніжжя майже до самої вершини. Історія Найменування пам'ятника «Гиз Галаси» — нерідке в тюркомовних областях — пов'язано з тим, що вежа ніколи не була захоплена ворогом. Дата спорудження Дівочої вежі невідома. У верхню частину вежі праворуч від входу вмонтована кам'яна плита з дворядковим куфічним написом. Напис говорить: «губбе (купол, звід) Масуда ібн Давуда». Довгий час, виходячи з цього напису, вежу датували XII століттям. Але ця плита явно з'явилася на вежі пізніше, оскільки вона випадково і неакуратно вправлена у кладку, не над головним входом, а десь збоку, на висоті 14 метрів від землі. Швидше за все, це надгробна плита, якою під час ремонту заклали вікно у вежі, або ж ім'я майстра, що ремонтував споруду. При огляді можна помітити, що на цьому місці була квадратна ніша або вікно. Після установки плити у верхню частину ніші був вставлений випадковий камінь, а зазори закладені розчином, який не використовувався при будівництві. Те, що на місці плити розташовувалося вікно, побічно підтверджується і його розташуванням — ніша розташовувалася майже на одному рівні з головним вікном вежі, але на протилежній від нього стороні. Вежа будувалася в два етапи. Перший ймовірно відноситься до доісламської ери, а напис належить до пізнішого часу, очевидно, XII століття. Маяк В XVIII-XIX століттях Дівоча вежа використовувалася як маяк. Маяк почав світити 13 червня 1858 року, а до цього на ній піднімався фортечний прапор. Пізніше, зі зростанням міста, вогні маяка на вежі стали зливатися з нічними вогнями міста і в 1907 році маяк був перенесений на острів Наргін. Вежа неодноразово реставрувалася. Під час ремонту, проведеного в середині XIX століття російським військовим відомством, з вершини вежі зникли машікулі (зубці), що служили для оборони. Останній раз вежа реставрувалася в 1960-х роках. В 1964 році Дівоча вежа стала музеєм, а з 2000 року включена до списку об'єктів Світової спадщини ЮНЕСКО. Зображення Див. також Список веж і кам'яних фортець в Азербайджані Двоповерховий Караван-сарай Дівоча вежа в м. Кедабек Посилання Баку. Інформаційний портал. [Архівовано 7 травня 2008 у Wayback Machine.] Джерела «АЗЕРБАЙДЖАН IV–XVIII веков», Л. С. Бретаницкий, Б. В. Веймарн Издательство «ИСКУССТВО», Москва, 1976 Примітки
Горадиз (станция)

Горади́з (азерб. Horadiz) — станция Азербайджанских железных дорог, расположена в городе Горадизе Физулинского района Азербайджана. Краткая характеристика Обслуживается Южным направлением Азербайджанских железных дорог. Станция была открыта в 1936 году. До Первой карабахской войны 1992—1994 годов являлась транзитной станцией на линии Баку — Алят — Ширван — Минджевань — Джульфа, после окончания войны стала конечной станцией на линии Баку — Алят — Ширван — Горадиз, линия в сторону Джульфы была разобрана, участок до границы с Арменией до Второй карабахской войны контролировался силами непризнанной НКР. Весной 2021 года начались работы по восстановлению участка Горадиз ― Агбенд со строительством обхода Худаферинского водохранилища, затопившего часть старой трассы. Пассажирское движение По состоянию на апрель 2018 года со станции отправляется и прибывает один пассажирский поезд № 671/672 сообщением Горадиз —Дашбурун — Ширван. Перевозчики и расписания Примечания Литература Архангельский А. С., Архангельский В. А. Железнодорожные станции СССР : Справочник : в 2 т.. — М. : Транспорт, 1981. — Т. 1. — 368 с. — 100 000 экз. Ссылки Справочник станций. ст. Горадиз: 551806 (рус.). Российские железные дороги (2018). Дата обращения: 14 апреля 2018.
Горадіз (станція)

Гораді́з — залізнична станція в однойменному місті в Фюзулінському районі Азербайджану. Обслуговується південним напрямком азербайджанської залізниці. На сьогоднішній день фактично є кінцевою станцією на лінії від станції Османли-Нові, бо рух, припинений під час Карабаського конфлікту, на ділянці Джульфа — Горадіз після закінчення конфлікту не відновлений. Посилання Горадіз на wikimapia.org Джерела Архангельский А. С., Архангельский В. А. Железнодорожные станции СССР: Справочник. В двух книгах. — М. : Транспорт, 1981.(рос.)
Caracara

Caracara és un gènere d'ocells rapinyaires de la família dels falcònids (Falconidae). Aquests caracaràs habiten des de la part meridional dels Estats Units fins a l'extrem meridional d'Amèrica del Sud, incloent l'illa de Cuba. S'han inclòs en el gènere Polyborus. Taxonomia Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 12.2, 2022) aquest gènere conté una espècie viva i una altrra d'extinta: Caracarà crestat (Caracara plancus) Caracarà de Guadalupe (Caracara lutosa), endèmic de l'illa mexicana de Guadalupe, es va extingir al segle xx. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), consideren que Caracara té 2 espècies vives, car segmenten les dos subespècies del caracarà crestat (C. p. plancus i C. p. cheriway) en dos espècies diferents. Segons aquest criteri hi hauria: Caracarà crestat meridional (Caracara plancus) - Stricto sensu Caracarà crestat septentrional (Caracara cheriway) Referències