NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Caracara (genus)

Caracara is a genus in the family Falconidae and the subfamily Polyborinae. It contains one extant species, the crested caracara, and one recently extinct species, the Guadalupe caracara. The crested caracara had in recent years been split into a northern species C. cheriway and a southern species C. plancus, but the South American Classification Committee of the American Ornithological Society has voted to again merge the two, retaining C. plancus as the crested caracara. The taxonomists of the International Ornithologists' Union have also merged them. Appearance The crested caracara is distinguished by its long legs and medium size. The birds can reach a length of 49–58 cm (19–23 in) from head to tail. There are usually four points of identification of the caracara: strikingly white markings on the neck, the tip of both wings, and the tail. Along with their medium length, the caracara also has a wingspan of 122–129 cm (48–51 in). When flying, the caracara is often noted to have a pattern on their underside that looks like a cross. Behavior The behaviors of caracaras are considered quite strange in relation to those of other falcons. The bird is often seen walking on the ground in search of prey. In addition to a preference of walking over flying, the birds also create close bonds with their mates. Caracaras are territorial creatures who are year-round landlords of trees and land that they occupy. Their aggression is an extension of this, which is why they have been seen taking food from much larger creatures like vultures. In flight, this bird is known for having very direct flight. It does not soar for leisure. Taxonomy and fossil record The crested caracara is the only extant species in Caracara, and was formerly separated into two species, the northern and southern crested caracaras. The modern range includes Cuba, South America, most of Central America and Mexico, just reaching the southernmost parts of the United States, including Florida and Southeast Texas. †Guadalupe caracara (Caracara lutosa) – extinct (1900) Native to Guadalupe Island off the west coast of Baja California, the Guadalupe caracara was hunted to extinction by 1906. An additional six species have been described on the basis of fossil and subfossil records: †Caracara creightoni – Late Pleistocene (Cuba, The Bahamas) †Caracara latebrosus – Late Pleistocene (Puerto Rico) †Caracara major - Late Pleistocene (Uruguay) †Caracara prelutosus – Late Pleistocene (Rancho La Brea, San Miguel Island, California) †Caracara seymouri – Late Pleistocene (Peru, Ecuador) †Caracara tellustris – Late Pleistocene (Jamaica) An unnamed Late Pleistocene species of Caracara from Argentina was the largest falcon ever, with a minimum weight estimate of around 4.5 kilograms (9.9 lb). References Further reading Dove, C. & R. Banks. 1999. A Taxonomic study of Crested Caracaras (Falconidae). Wilson Bull. 111(3): 330–339. External links Photo of crested caracara at Brazos Bend State Park, Texas : [1]
Caracara

Caracara es un género de aves de presa en la familia Falconidae, nativos de la mayor parte de América. Taxonomía En la actualidad, se reconoce las siguientes especies:​ Caracara cheriway Caracara plancus †Caracara lutosa - extinto (en 1900 o 1903) Se distingue también diferentes especies prehistóricas: †Caracara creightoni - prehistórico, posiblemente relacionado con C. latebrosus​ †Caracara latebrosus - prehistórico​ †Caracara tellustris - prehistórico​ †Caracara major​ Las especies que se distinguen en la actualidad eran previamente consideradas conespecíficas​​​ y clasificadas dentro del género Polyborus. Referencias Dove, C. & R. Banks. 1999. A Taxonomic study of Crested Caracaras (Falconidae). Wilson Bull. 111(3): 330-339. Versión en línea (PDF)
Caracara (genre)

Caracara est un genre de rapaces de la famille des Falconidae. Liste d'espèces D'après la classification de référence (version 12.1, 2022) du Congrès ornithologique international, il existe deux espèces du genre Caracara, dont une éteinte : Caracara plancus – Caracara huppé †Caracara lutosa – Caracara de Guadalupe Le genre dénombrait auparavant une espèce supplémentaire, le Caracara du Nord (Caracara cheriway) ; celle-ci est désormais considérée comme une sous-espèce du Caracara huppé à la suite d'une décision du SACC, fondée sur la faible diversité génétique entre les deux espèces et leur ressemblance très marquée. Cette décision est reflétée par le COI et par Clements. Références Voir aussi Liens externes (en) Zoonomen Nomenclature Resource (Alan P. Peterson) : Caracara dans Falconiformes (en) Congrès ornithologique international : Caracara dans l'ordre Falconiformes (consulté le 17 mai 2015) (en) Tree of Life Web Project : Caracara (fr + en) ITIS : Caracara Merrem, 1826 (en) Animal Diversity Web : Caracara (fr + en) CITES : genre Caracara (sur le site de l’UNEP-WCMC) Portail de l'ornithologie
Caracara

A Caracara a madarak osztályának a sólyomalakúak (Falconiformes) rendjébe és a sólyomfélék (Falconidae) családjába tartozó nem. Alcsaládi besorolása vitatott. Rendszerezésük A nemet Blasius Merrem írta le 1826-ban, az alábbi 3 faj tartozik ide: bóbitás karakara (Caracara plancus) Caracara cheriway Guadeloupe-karakara (Caracara lutosus) – kihalt Bahama-szigeteki karaka (Caracara creightoni) – kihalt Jegyzetek Források Novum állatvilág enciklopédia IV.: Madarak I. Szerk. Christopher Perrins, Rita Demetriou, Tony Allan. Szeged: Novum. 2006. ISBN 963-9334-93-6 – magyar nevek További információk Képek az interneten a Caracara nembe tartozó fajokról. Kapcsolódó szócikkek Bahama-szigeteki karaka
Caracara

Caracara Merrem, 1826 è un genere di uccelli della famiglia dei Falconidi. Tassonomia Il genere comprende le seguenti specie: Caracara cheriway (Jacquin, 1784) - caracara crestato Caracara lutosa † (Ridgway, 1876) - caracara di Guadalupe Caracara plancus (Miller, JF, 1777) - caracara meridionale Note Altri progetti Wikizionario contiene il lemma di dizionario «Caracara» Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Caracara Wikispecies contiene informazioni su Caracara Collegamenti esterni (EN) Caracara, su Catalogue of Life. (EN) Caracara, su Fossilworks.org. (EN) Caracara, su gbif.org, Global Biodiversity Information Facility. (EN) Caracara, su ITIS. (EN) Caracara, su WoRMS.
Caracara

Caracara – rodzaj ptaków z podrodziny sokołów (Falconinae) w rodzinie sokołowatych (Falconidae). Zasięg występowania Rodzaj obejmuje gatunki występujące w Ameryce. Morfologia Długość ciała 49–64 cm, rozpiętość skrzydeł 107–133 cm; masa ciała 907–1600 g. Systematyka Etymologia Caracara: tupi. nazwa Caracará „głośno wrzeszczeć”, dla karakar. Plancus: łac. plancus lup plangus „gatunek orła”, od gr. πλαγγος plangos „orzeł”. Nomen nudum. Polyborus: gr. πολυβορος poluboros „nienasycony, chciwy”, od πολυς polus „dużo”; -βορος -boros „-pożerający”, od βιβρωσκω bibrōskō „zjeść”. Gatunek typowy: Falco plancus J.F. Miller, 1777. Lagopterus: rodzaj Lagopus Fraser, 1844 (myszołów); gr. πτερον pteron „skrzydło”. Gatunek typowy: †Lagopterus minutus Moreno & Mercerat, 1891. Asthenopterus: gr. ασθενης asthenēs „nieistotny, znikomy”; πτερον pteron „skrzydło”. Nowa nazwa dla Lagopterus Moreno & Mercerat, 1891, ponieważ Ameghino błędnie uważał, że nazwa ta jest zajęta przez Lagoptera Guenée, 1852 (Lepidoptera). Podział systematyczny Do rodzaju należą następujące gatunki: Caracara plancus J.F. Miller, 1777 – karakara czubata Caracara lutosa (Ridgway, 1876) – karakara meksykańska – takson wymarły około 1900 roku oraz wymarłe w czasach prehistorycznych gatunki: Caracara minutus Moreno & Mercerat, 1891 Caracara latebrosus (Wetmore, 1920) Caracara creightoni Brodkorb, 1959 Caracara tellustris Olson, 2008 Caracara major Jones, Rinderknecht, Migotto & Blanco, 2013 Caracara seymouri Suárez & Olson, 2014 Przypisy
Caracara

Caracara é um gênero de aves de rapina da família Falconidae, nativas da maior parte do continente americano. São conhecidas pelo nome popular "carcará" e dividem-se em 3 espécies. Taxonomia Na atualidade, se reconhecem as seguintes espécies: Caracara cheriway - Carcará-do-norte Caracara plancus - Carcará †Caracara lutosa - Carcará-de-guadalupe - extinto (em 1900 ou 1903) Se distingüem também diferentes espécies pré-históricas: †Caracara creightoni - pré-histórico, possivelmente relacionada com C. latebrosus †Caracara latebrosus - pré-histórico †Caracara tellustris - pré-histórico †Caracara major As espécies que se distinguem na atualidade eram previamente consideradas coespecíficas e classificadas dentro do gênero Polyborus. Referências Bibliografia Dove, C. & R. Banks. 1999. A Taxonomic study of Crested Caracaras (Falconidae). Wilson Bull. 111(3): 330-339. Versión online (PDF) Notas Este artigo foi inicialmente traduzido, total ou parcialmente, do artigo da Wikipédia em castelhano cujo título é «Caracara», especificamente desta versão.
Каракары-каранчи

Каракары-каранчи (лат. Caracara) — род хищных птиц семейства соколиных. В род включают один сохранившийся вид с двумя подвидами: хохлатая каракара и обыкновенная каракара; и один исчезнувший вид — гуадалупская каракара. Единственное видимое различие между двумя современными подвидами состоит в том, что один имеет более полосатое оперение, чем другой. Внешний вид Каракары-каранчи отличаются длинными ногами и средним размером. Птицы могут достигать длины 49—58 см от головы до хвоста. Существует четыре признака для идентификации каракар: поразительно белые отметины на шее, кончике обоих крыльев и хвосте. Наряду со средней длиной каракара также имеет размах крыльев 122—129 см. Во время полёта у каракары часто отмечается рисунок на нижней стороне тела, который выглядит как крест. Поведение Поведение каракар считается довольно странным по отношению к другим соколиным. Эту птицу часто можно увидеть идущей по земле в поисках добычи, использующую свои длинные ноги, чтобы передвигаться по местности. В дополнение к тому, что птицы предпочитают ходить, а не летать, они также создают тесные связи со представителями своего вида. Каракары часто преследуют крупных птиц других видов, чтобы отобрать их добычу. В полёте предпочитает долго лететь по прямой. В свободное время предпочитает не парить в воздухе. Классификация † Гуадалупская каракара (Caracara lutosa) — исчезнувший вид (1900) Известны из фоссилий: † Caracara creightoni — поздний плейстоцен † Caracara latebrosus — поздний плейстоцен † Caracara major — поздний плейстоцен (Венесуэла) † Caracara seymouri — поздний плейстоцен (Перу, Эквадор) † Caracara tellustris — поздний плейстоцен Доисторические записи Остатки обыкновенных каракар, немного больше, чем современные, но в остальном идентичные, были найдены в знаменитых ямах Ранчо Ла-Брея. Кроме того, гуадалупская каракара может происходить от обособленной популяции обыкновенной каракары из западной Мексики, которая впоследствии была вытеснена основной континентальной популяцией. Примечания Дополнительная литература Dove C. & Banks R. 1999. A Taxonomic study of Crested Caracaras (Falconidae). Wilson Bull. 111(3): 330—339. Галушин В. М., Дроздов Н. Н., Ильичев В. Д. и др. Фауна Мира: Птицы : Справочник / под ред. д.б.н. В. Д. Ильичева. — М. : Агропромиздат, 1991. — С. 87. — 311 с. : ил. — 50 000 экз. — ISBN 5-10-001229-3. Ссылки Photo of crested caracara at Brazos Bend State Park, Texas : [1]
Caracara

Caracara är ett fågelsläkte i familjen falkar inom ordningen falkfåglar. Släktet omfattar endast en nu levande art, tofskarakaran (C. plancus). Ytterligare en art fanns dock på Guadalupeön utanför västra Mexiko, guadalupekarakara (C. lutosa), men har inte setts sedan 1903 och anses vara utdöd. Ett fertal utdöda arter finns dock beskrivna från subfossil och fossil: Guadalupekarakara (C. lutosa) Puertoricokarakara (C. latebrosus) Västindisk karakara (C. creightoni) Västindisk karakara (C. tellustris) Caracara major Caracara seymouri Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Caracara.
Каракара

Каракара або каранча (Caracara) — рід хижих птахів родини соколових (Falconidae), поширений на більшій частині території Америки. Історично рід розглядався як конспецифічний та мав назву Polyborus. Включає один сучасний вид, один вид, що вимер на початку XX століття, та низку викопних форм. Види Каракара аргентинська (Caracara plancus) †Каракара гваделупська (Caracara lutosa) Викопні види †Caracara creightoni – пізній плейстоцен (Куба, Багами) †Caracara latebrosus – пізній плейстоцен (Пуерто-Рико) †Caracara major - пізній плейстоцен (Уругвай) †Caracara prelutosus - пізній плейстоцен (Каліфорнія) †Caracara seymouri - пізній плейстоцен (Перу, Еквадор) †Caracara tellustris – пізній плейстоцен (Ямайка) Примітки
II Alley of Honor

II Alley of Honor (Azerbaijani: II Fəxri Xiyaban) is a cemetery located in Yasamal district of Baku, Azerbaijan. Background The cemetery was created in the late 1960s. Like the First Alley of Honor, prominent scientists, artists, politicians, national heroes of Azerbaijan, heroes of the Azerbaijan SSR, as well as well-known people who worked in the field of economy and agriculture are buried here. Those buried there are people who have been awarded high state awards. In 2020, a new part of the alley was created. Polad Hashimov and Ilgar Mirzayev, who died during the military clash in Tovuz region on July 12-16, 2020, were the first people to be buried in the new part of the alley. More than 100 soldiers who died in the Second Karabakh War were also buried there. See also Alley of Honor Martyrs' Lane References
II Аллея почётного захоронения в Баку

II Аллея почётного захоронения (азерб. İkinci Fəxri xiyaban) — кладбище, расположенное в Ясамальском районе города Баку. Как и первая Аллея почётного захоронения представляет собой аллеи, на которых похоронены видные азербайджанские деятели культуры, науки, литературы, искусства, национальные герои Азербайджана, герои Отечественной войны Азербайджана, Герои Советского Союза, политики, а также отличившиеся в различных областях экономики и сельского хозяйства и заслужившие почётные звания. См. также Похороненные на II Аллее почётного захоронения в Баку Примечания
II Алея честі (Баку)

II Алея честі (азерб. II Fəxri Xiyaban) — кладовище, розташоване в Ясамальському районі Баку, Азербайджан. Історія Кладовище було створено наприкінці 1960-х років. Тут, як і на Першій алеї честі, тут поховані видатні вчені, артисти, політики, національні герої Азербайджану, герої Азербайджанської РСР, а також відомі люди, які працювали в галузі економіки та сільського господарства. Там поховані люди, удостоєні високих державних нагород. У 2020 році створено нову частину алеї. Першими на новій частині алеї поховали Полада Гашимова та Ільгара Мірзаєва, які загинули під час бойових дій у Товузському районі 12-16 липня 2020 року. Там же поховано понад 100 воїнів, які загинули під час Другої Карабаської війни. Див. також Алея Пошани Провулок Мучеників Примітки
Burg Nardaran

Die Burg Nardaran ist eine Burg auf der Halbinsel Abşeron im Ort Nardaran, die Teil der Befestigungskette auf der Halbinsel war. Sie gehört zu den am besten erhaltenen Burgen von Apscheron. Die Burg wurde 1301 durch den Baumeister Mahmud ibn Saad erbaut. Burganlage Die fünf Meter dicken Mauern der Burg bilden nahezu ein Quadrat, an den Ecken befinden sich Rundbasteien. Auf der Mauer verläuft ein Gang mit Brustwehr, die alle anderthalb Meter von Schießscharten durchbrochen wird. In der Mitte des Hofes befindet sich ein dreigeschossiger Wohnturm, dessen oberstes Geschoss der Verteidigung diente. Die Wendeltreppe beginnt im ersten Obergeschoss, die Räume werden von Steingewölbe abgeschlossen. Die Mauern des Turms sind verputzt. Literatur Ilona Turánsky, Károly Gink: Aserbaidschan – Paläste, Türme, Moscheen. Corvina, Budapest 1980 (deutsch von Tilda und Paul Alpári). Weblinks
Нардаранский замок

Нардаранский замок (азерб. Nardaran qalası) — замок в посёлке Нардаран в Азербайджане, построенный в 1301 году архитектором Махмудом сыном Са’да на севере Апшеронского полуострова. Высота башни 12,5 м. Она расположена в центре квадратного двора, обнесённого каменными стенами высотой 6 м, имеющего угловые башни с барьером и бойницами. Дату сооружения (700 год хиджры) и имя зодчего сообщают имеющиеся на её фасаде две надписи. Постройка замка Имеющиеся на фасаде башни две надписи сообщают дату сооружения 700 год хиджры (1301 год) и имя зодчего — Махмуд, сын Са'да (или Махмуд, сын Сеида). Так, над входом в центральную башню, на высоте второго этажа имеются две надписи, высеченные из камня. Первая большая надпись гласит: Несколько выше первой, восточнее её вторая надпись значительно меньших размеров гласит: Последняя надпись даёт имя мастера, построившего также старую мечеть и минарет в селении Шихово в XIV веке и мечеть в Бакинской крепости под названием «Молла-Ахмед-мечеть», с указанием даты 1300 года и с именем мастера. Все три постройки говорят о незаурядных способностях мастера, хорошо знакомого с характером крепостных сооружений и обладавшего художественным чутьём, что хорошо видно по минарету в Шихово, отличавшемуся прекрасными пропорциями отдельных частей, чётким стройным силуэтом и красивым решётчатым резным орнаментом, украшавшим балюстраду балкона минарета. Архитектура замка Высотой 12,5 м этот замок расположен в центре квадратного двора, обнесённого каменными стенами высотой 6 м. Эта каменная стена имеет угловые башни с барьером и бойницами. По высоте башня состоит из трёх ярусов, перекрытых каменными плоскими купольными сводами и связанных между собой каменными лестницами. Башня сложена из местного камня. Но само по себе географическое положение Нардаранской башни говорит о том, что здесь не могло быть передового укрепления. Подобные укрепления строились лишь там, откуда можно было ожидать нападения, для Апшерона такими районами были его западные пределы и морское побережье. Нардаранская же башня находится довольно далеко как от западных границ Апшерона, так и от его побережья. Ссылки Выпуск о Нардаранской башне Примечания Комментарии Источники Литература Ашурбейли С. Б. История города Баку. Период средневековья. — Баку: Азернешр, 1992. — 408 с. — ISBN 5-552-00479-5. Бретаницкий Л. С. Баку. — Ленинград-Москва: Искусство, 1970. — 245 с. Мамед-заде К. М. Строительное искусство Азербайджана (с древнейших времён до XIX века) / Научный редактор aкадемик АН Азерб. ССР А. В. Саламзаде. — Баку: Элм, 1983. Щеблыкин И. П. Памятники азербайджанского зодчества эпохи Низами (материалы) / Под ред. И. Джафарзаде. — Баку: Издательство АзФАН, 1943.
Trdnjava Nardaran

Trdnjava Nardaran (azerbajdžansko Nardaran qalası) je zgodovinski in arhitekturni spomenik, ki stoji v naselju Nardaran v okrožju Sabunçu v Bakuju. Ministrstvo za kulturo in turizem Azerbajdžanske republike je trdnjavo registriralo kot spomenik svetovnega pomena. Leta 2001 je bila trdnjava Nardaran skupaj z drugimi kaspijskimi obrambnimi strukturami vključena na Unescov poskusni seznam. Dva napisa na pročelju trdnjavskega stolpa kažeta, da je stavbo leta 1301 zgradil arhitekt Mahmud ibn Sa'd. Ta arhitekt je načrtoval in zgradil tudi mošejo Bibi-Hejbat v zalivu Baku in mošejo Mola Ahmad v notranjem mestu (Ičeri Šeher), ki je bila zgrajena leta 1300 in nosi tudi arhitektovo ime na svojem napisu. Trdnjava Nardaran je sestavljena iz trdnjavskega obzidja, ki obdaja dvorišče kvadratne oblike in valjastega stolpa, ki stoji v središču dvorišča. Pri gradnji trdnjave je bil uporabljen lokalni kamen. Zgodovina Dva napisa na pročelju trdnjavskega stolpa kažeta, da je stavbo zgradil arhitekt Mahmud ibn Sad (ali Mahmud ibn Said) v letu 700 po hidžri (1301 n. št.). Večji napis, ki je na višini drugega nadstropja nad vhodom v stolp, pravi: »V imenu vsemusmiljenega Alaha! Mati … Barikat … je ukazala zgraditi to zgradbo z lastnimi sredstvi in dirhami za gledanje na Allaha, da bi mu ugodila in si zaslužila vse njegove nagrade. Na dan ramazana 700. leta". Manjši napis, ki je nekoliko nad prvim in na vzhodni strani, pravi: »Delo Mahmuda, Sa'dovega sina«. Arhitekturne značilnosti Trdnjava Nardaran je sestavljena iz trdnjavskega obzidja, ki obdaja dvorišče kvadratne oblike in valjastega stolpa, ki sta v središču dvorišča. Obzidje, ki obdaja dvorišče, je visoko 6 metrov in je na vseh štirih straneh okrepljeno z bastijonskimi stolpi. Osrednji stolp na dvorišču je visok 12,5 metra. Pri gradnji trdnjave je bil uporabljen lokalni kamen. Cilindrična oblika, razdelitev na tri nivoje s kamnitimi kupolami na vrhu, dvignjen vhod v drugi nivo in druge značilnosti naredijo osrednji stolp trdnjave Nardaran podoben osrednjemu stolpu okrogle trdnjave Mardakan. Kljub tem podobnostim ima donžon trdnjave Nardaran tudi posebne značilnosti: na primer, za razliko od drugih trdnjav v Abšeronu, se stene donžona Nardaran ne nagibajo navznoter, ko se dvigajo, ampak ohranjajo svojo ravno obliko. Poleg tega je donžon trdnjave Nardaran, za razliko od donžona okrogle trdnjave Mardakan, zgrajen iz navadnih klesanih kamnov brez okrasnih elementov. Sklici Literatura Ашурбейли, С. Б. (1992). История города Баку. Период средневековья. Баку: Азернешр. str. 408. ISBN 5-552-00479-5. Бретаницкий, Л. С. (1970). Баку. Ленинград-Москва: Искусство. str. 245. Мамед-заде, К. М. (1983). Строительное искусство Азербайджана (с древнейших времён до XIX века) / Научный редактор aкадемик АН Азерб. ССР А. В. Саламзаде. Баку: Элм. Щеблыкин, И. П. (1943). Памятники азербайджанского зодчества эпохи Низами (материалы) / Под ред. И. Джафарзаде. Баку: Издательство АзФАН. Мамиконов, Л. Г. (1946). К изучению средневековых оборонительных сооружений Апшерона. Москва-Баку: Государственное Архитектурное Издательство. Zunanje povezave
Нардаранський замок

Нардаранський замок (азерб. Nardaran qalası ) — замок у селищі Нардаран в Азербайджані, побудований в 1301 році архітектором Махмудом сином Са'ді на півночі Апшеронського півострова . Висота вежі 12,5 м. Вона розташована в центрі квадратного двору, обнесеного кам'яними стінами заввишки 6 мерів, що має кутові башти з бар'єром і бійницями. Дату споруди (700 рік хіджри) та ім'я зодчого повідомляють наявні на її фасаді два написи. Споруда замку Наявні на фасаді вежі два написи повідомляють дату спорудження 700 рік хіджри (1301 рік) та ім'я зодчого — Махмуд, син Са'да (або Махмуд, син Сеїда ). Так, над входом до центральної вежі, на висоті другого поверху є два написи, висічені з каменю. Перший великий напис свідчить : Дещо вище першої, на схід від її другий напис значно менших розмірів говорить : Останній напис дає ім'я майстра, який побудував також стару мечеть і мінарет в селищі Шихово в XIV столітті і мечеть у Бакинській фортеці під назвою «Молла-Ахмед-мечеть», із зазначенням дати 1300 року і з ім'ям майстра . Всі три споруди говорять про неабиякі здібності майстра, добре знайомого з характером фортечних споруд, який володів художнім чуттям, що добре видно по мінарету в Шихово, що вирізнявся прекрасними пропорціями окремих частин, чітким струнким силуетом і красивим гратчастим різьбленим орнаментом, що прикрашали балюстраду балкона мінарету . Архітектура замку Висотою 12,5 метрів цей замок розташований в центрі квадратного двору, обнесеного кам'яними стінами заввишки 6 метрів. Ця кам'яна стіна має кутові башти з бар'єром і бійницями. По висоті вежа складається з трьох ярусів, перекритих кам'яними плоскими купольними склепіннями і пов'язаних між собою кам'яними сходами. Вежа складена з місцевого каменю . Але саме по собі географічне положення Нардаранськойї вежі говорить про те, що тут не могло бути передового укріплення. Подібні зміцнення будувалися лише там, звідки можна було чекати нападу, для Апшерону такими районами були його західні межі і морське узбережжя. Нардаранська вежа знаходиться досить далеко як від західних кордонів Апшерону, так і від його узбережжя. Посилання Випуск про Нардаранську вежу [Архівовано 28 березня 2022 у Wayback Machine.] Див. також Список веж і кам'яних фортець в Азербайджані Примітки Коментарі Джерела Література Ашурбейли С. Б. История города Баку. Период средневековья. — Б.: Азернешр, 1992. — 408 с. — ISBN 5-552-00479-5. Бретаницкий Л. С. Баку. — Ленинград-Москва: Искусство, 1970. — 245 с. Мамед-заде К. М. Строительное искусство Азербайджана (с древнейших времён до XIX века) / Научный редактор академик АН Азерб. ССР А. В. Саламзаде. — Баку: Элм, 1983. Щеблыкин И. П. Памятники азербайджанского зодчества эпохи Низами (материалы) / Под ред. И. Джафарзаде. — Б.: Издательство АзФАН, 1943.