NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Great Spa Towns of Europe

The Great Spa Towns of Europe is a transnational World Heritage Site consisting of a selection of 11 spa towns across seven European countries. They were developed around natural mineral water springs. From the early 18th century to the 1930s, Western Europe experienced an increase in spa and bathing culture, leading to the construction of elaborate bath houses. These would often include gardens, casinos, theatres, and villas surrounding the springs and the bath houses. Nomination The city of Bath was originally inscribed on UNESCO's World Heritage List in 1987. The efforts to get the Great Spas of Europe onto the World Heritage List began in 2012, and the nomination was submitted in 2019. On 24 July 2021, the Great Spas of Europe was officially inscribed on the World Heritage List. List of spa towns Map References External links Official website The Great Spa Towns of Europe UNESCO collection on Google Arts and Culture
Veliki lječilišni gradovi Europe

Veliki lječilišni gradovi Europe naziv je za zajedničku svjetsku kulturnu baštinu koja se sastoji od 11 europskih lječilišnih gradova koji, iako svaki drugačiji, su se razvili oko ljekovitih termomineralnih izvora voda, toplica ili liječilišta. Zaštićeni liječilišni gradovi su najotmjeniji, najdinamičniji i internacionalni lječilišni gradovi među stotinama koji su pridonijeli europskom lječilišnom fenomenu. Pomno vođena rekreacijska i terapeutska okruženja u slikovitim krajolicima utjelovljuju značajnu razmjenu ljudskih vrijednosti i razvoja u medicini, znanosti i balneologiji Ovi lječilišni gradovi su iznimno svjedočanstvo europskog lječilišnog fenomena, složenog urbanog, društvenog i kulturnog fenomena koji datira iz antičkih vremena, a koji je doživio svoj vrhunac od 1700-ih do 1930-ih godina. Mjesta su povijesna pomodna lječilišta koja su oblikovala i fenomen društvenih putovanja i zdravstveni turizam u Europi, osobito u 19. i početkom 20. stoljeća. Stoga su bile važne uporišne točke u razvoju globalnog turizma. Zajednički im je model prostorne organizacije posvećen kurativnim, terapijskim, rekreacijskim i društvenim funkcijama. Cjelokupni lječilišni objekti uključuju kupke, pumpe, pijaće sobe, česme, objekte za tretmane i kolonade namijenjene iskorištavanju vodnih resursa i omogućavaju njihovu praktičnu uporabu za kupanje i piće. „Primanje lijeka”, izvana i iznutra, nadopunjeno je vježbanjem i društvenim aktivnostima koje su zahtijevale sadržaje za posjetitelje kao što su dvorane za okupljanje, kockarnice, kazališta, hoteli, vile i pripadajuća infrastruktura (od sustava vodovoda i proizvodnje soli do željeznica i uspinjača). Sve je integrirano u cjelokupni urbani kontekst koji uključuje pažljivo vođeno rekreacijsko i terapeutsko okruženje parkova, vrtova, šetnica, sportskih objekata i šuma. Zgrade i prostori se vizualno i fizički povezuju s okolnim krajolicima, koji se redovito koriste za tjelovježbu kao doprinos terapiji, te za opuštanje i uživanje. Lokaliteti Izvori Vanjske poveznice The Complete Guide To: Spa towns (Cjeloviti vodič lječilišnim gradovima), Indenpendent, 17. kolovoza 2007. (engl.)
Grandi città termali d'Europa

Le Grandi città termali d'Europa (in inglese: The Great Spa Towns of Europe) è un patrimonio dell'umanità formato da un gruppo inseparabile di undici città termali rappresentative di questo fenomeno culturale e sociale sviluppatosi a partire dall'Illuminismo fino al XX secolo. Origine La Regione di Karlovy Vary in Cechia è all'origine del progetto iniziale del 2006 di candidare le tre stazioni termali della Boemia occidentale, Karlovy Vary, Mariánské Lázně e Františkovy Lázně a patrimoni mondiali dell'umanità. Successivamente, un'analisi comparata di svariati siti termali europei realizzata da una commissione consultiva di esperti internazionali, riuniti sotto l'egida dell'Istituto nazionale del patrimonio della Cechia, ha portato nel 2011 alla scelta di stazioni termali suscettibili di essere integrate nella lista iniziale, che, da nazionale, divenne multinazionale, con il titolo di "Significant European Spa Towns of the 19th Century": alle tre città precedenti si aggiunsero Luhačovice, Baden-Baden, Spa (Belgio), Vichy, Bath e Montecatini Terme. Furono quindi aggiunte Bad Ischl, Baden bei Wien, Bad Kissingen, Bad Ems, Bad Homburg vor der Höhe, Wiesbaden e Bad Pyrmont, e il nome del progetto fu modificato in "Great Spas of Europe" (grandi città d'acqua d'Europa). Un gruppo di lavoro internazionale, coordinato da una cabina di regia diretta da un rappresentante del ministro della Cultura della Cechia, elaborò la documentazione destinata ad accompagnare la candidatura, presentata individualmente da ciascuno Stato coinvolto. Lista delle città Baden ( Austria) Spa ( Belgio) Karlovy Vary ( Rep. Ceca) Františkovy Lázně ( Rep. Ceca) Mariánské Lázně ( Rep. Ceca) Vichy ( Francia) Bad Ems ( Germania) Bad Kissingen ( Germania) Baden-Baden ( Germania) Montecatini Terme ( Italia) Bath ( Regno Unito) Galleria d'immagini Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Grandi città d'acqua d'Europa Wikivoyage contiene informazioni turistiche su Grandi città d'acqua d'Europa Collegamenti esterni Sito ufficiale, su greatspatownsofeurope.eu.
Historische kuuroorden van Europa

De historische kuuroorden van Europa zijn een UNESCO-werelderfgoedsite bestaande uit elf Europese kuuroorden. De site werd tijdens de 44e sessie van de Commissie voor het Werelderfgoed in juli 2021 in Fuzhou toegevoegd aan de Werelderfgoedlijst. Het omvat: de thermen van Spa in België Bad Ems, Baden-Baden en Bad Kissingen in Duitsland Vichy in Frankrijk Montecatini Terme in Italië Baden bei Wien in Oostenrijk Karlsbad, Mariënbad en Františkovy Lázně in Tsjechië de thermen van Bath in het Verenigd Koninkrijk. Al deze steden hebben zich ontwikkeld rond natuurlijke mineraalwaterbronnen. Zij getuigen van de internationale Europese kuurcultuur die zich ontwikkelde van het begin van de 18e eeuw tot in de jaren 1930, en die leidde tot het ontstaan van grote internationale badplaatsen die van invloed waren op de stedelijke typologie rond ensembles van kuurgebouwen zoals het kurhaus en kursaal (gebouwen en kamers gewijd aan de therapie), pompkamers, drinkzalen, zuilengalerijen en galerijen ontworpen om de natuurlijke mineraalwaterbronnen te benutten en het praktische gebruik ervan voor baden en drinken mogelijk te maken. Bijbehorende voorzieningen zijn tuinen, vergaderzalen, casino's, theaters, hotels en villa's, alsmede kuurspecifieke ondersteunende infrastructuur. Deze ensembles zijn alle geïntegreerd in een algemene stedelijke context die een zorgvuldig beheerde recreatieve en therapeutische omgeving in een schilderachtig landschap omvat. Samen belichamen deze plaatsen de belangrijke uitwisseling van menselijke waarden en ontwikkelingen in de geneeskunde, de wetenschap en de balneologie. Afbeeldingen
Grandes cidades termais da Europa

As Grandes cidades termais da Europa constituem um sítio transnacional do Patrimônio Mundial da UNESCO que reúne um seleto grupo de onze estâncias termais em sete distintos países da Europa. Tais cidades foram fundadas e se desenvolveram economicamente a partir dos recursos hídricos e da utilização medicinal de fontes de água mineral. Do século XVIII à década de 1930, a Europa Ocidental vivenciou o auge da cultura de spa e termas naturais, levando à construção de casas de banho cada vez mais sofisticadas. Candidatura Em 2006, a região de Karlovy Vary na Chéquia deu início ao projeto de apresentar três cidades balneários da Boémia Ocidental - Karlovy Vary, Mariánské Lázně e Františkovy Lázně para inclusão em sua Lista Indicativa ao Patrimônio Mundial. Posteriormente, uma comissão de especialistas internacionais reunida pelo Instituto Nacional do Patrimônio Checa realizou uma análise comparativa de distintas localidades europeias que se destacaram historicamente como destinos termais. Esta iniciativa levou à seleção de cidades termais que poderiam ser eventualmente incluídas numa listagem transnacional. A primeira candidatura serial foi registrada em 2011 com o nome provisório de "Importantes cidades termais europeias do século XIX" (Significant European Spa Towns of the 19th Century, em inglês) e passou a incluir também as cidades de Luhačovice, Baden, Spa, Vichy, Bath e Montecatini Terme. Nos anos seguintes, um grupo de cooperação internacional liderado por um comitê diretor do Ministério da Cultura da República Checa elaborou a documentação necessária para efetivar a candidatura do sítio junto à organização. Paralelamente, a candidatura de seus respectivos locais foi apresentada individualmente por cada um dos Estados-parte listados. Calendário de candidaturas Lista de locais inscritos "Grandes cidades termais da Europa" é o reconhecimento da candidatura conjunta de sete países que submeteram seus respectivos locais à Lista Indicativa do Patrimônio Mundial da UNESCO em 2014, durante a 38.ª Sessão do Comité do Património Mundial, realizada em Doha (Catar). A indicação incluía uma seleção de 16 balneários espalhados pela Europa Ocidental. Em 24 de julho de 2021, durante a 44.ª Sessão do Comité do Património Mundial, 11 desses locais foram escolhidos pela organização e designados como um sítio serial transnacional. Localização dos sítios Ver também Lista de sítios compartilhados do Patrimônio Mundial Referências
Великие курортные города Европы

Великие курортные города Европы — объект Всемирного наследия ЮНЕСКО, состоящий из 11 курортных городов в семи европейских странах, созданных вокруг природных источников минеральной воды. С начала XVIII века до 1930-х годов в Западной Европе наблюдался рост культуры спа и купания, что привело к строительству изысканных купален. Они часто включали сады, казино, театры и виллы, окружающие источники и бани. Английский город Бат был первоначально включен в Список всемирного наследия ЮНЕСКО в 1987 году. Усилия по включению Великих курортов Европы в Список всемирного наследия начались в 2012 году, номинация подана в 2019 году. 4 июля 2021 года Великие курорты Европы были официально включены в Список всемирного наследия ЮНЕСКО. Список Примечания
Europas stora kurorter

Europas stora kurorter är ett världsarv som omfattar elva historiska kurbadorter i Europa. De upptogs som exempel på den internationella kurbadkultur som uppstod under början av 1700-talet och pågick fram till och med mellankrigstiden. Under denna epok uppstod stora turistorter med byggnader typiska för kurverksamheten. Följande städers historiska kurbadorter ingår i världsarvet: Spa, Belgien Vichy, Frankrike Montecatini Terme, Italien Bath, Storbritannien Františkovy Lázně, Tjeckien Karlovy Vary, Tjeckien Mariánské Lázně, Tjeckien Bad Ems, Tyskland Baden-Baden, Tyskland Bad Kissingen, Tyskland Baden bei Wien, Österrike Referenser
Великі курортні міста Європи

Великі курортні міста Європи є транснаціональним об'єктом Світової спадщини, який складається з 11 курортних міст у семи європейських країнах. Вони розвинені навколо природних джерел мінеральної води. Із початку 18 століття до 1930-х років у Західній Європі відбулося зростання курортної та купальної культури, що призвело до будівництва вишуканих лазень. Сюди часто входять сади, казино, театри та вілли, що оточують джерела та лазні. Номінація Місто Бат спочатку було внесено до списку Світової спадщини ЮНЕСКО у 1987 році. Зусилля щодо внесення великих курортів Європи до списку Світової спадщини почалися у 2012 році, а номінація була подана у 2019 році. 24 липня 2021 року великі курорти Європи були офіційно внесені до Списку світової спадщини. Курортні міста Примітки Посилання Офіційний сайт
Schloss Val

Das Schloss Val (französisch Château de Val) steht in der französischen Gemeinde Lanobre des Kantons Ydes, der eine Untergliederung des Arrondissements Mauriac im Département Cantal in der Region Auvergne-Rhône-Alpes ist. Das Schloss steht seit September 1946 als Monument historique unter Denkmalschutz. Die dazugehörige Schlosskapelle wurde im September 1961 in die Denkmalliste aufgenommen. Beschreibung Das Schloss, das einst das Tal der Dordogne von einem Felsvorsprung aus beherrschte, steht seit 1952 auf einer Landzunge, die in den Stausee Barrage de Bort-les-Orgues hineinragt. Nur bei niedrigem Wasserstand ist der ursprüngliche Charakter des Schlosses noch zu erahnen. Der mehrstöckige Bau ist von fünf etwa gleich dicken und einem dünneren, jeweils mit Auskragungen und Kegeldächern versehenen Türmen umgeben. Die einzelnen Etagen sind durch eine Wendeltreppe in der Vorhalle verbunden. Ursprünglich war der Innenhof dachlos. Der erste Stock besteht aus drei großen Räumen mit verzierten Kaminen aus der Mitte des 19. Jahrhunderts und diversem Mobiliar. Im zweiten Stock findet alljährlich eine Kunstausstellung mit Werken von Malern statt, die meist aus der Region stammen. Vom Wehrgang im obersten Stockwerk sind die kunstvoll gearbeiteten Dachstühle der Türme zu sehen. Dem Schloss vorgebaut ist eine gotische Kapelle mit Dachreiter und einem Rundturm, die Sankt Blasius geweiht ist. Über dem Tor ist ein Flachrelief des Wappens der Familie d’Estaing angebracht. Geschichte Die ursprüngliche Burg Val war die Hauptresidenz der Familie Thynières (auch Tinières geschrieben). Sie wurde von Guillaume de Thynières an Guillot d’Estaing verkauft, der 1440 das heutige Schloss auf den Grundmauern der ursprünglichen Anlage erbauen ließ. Über die Jahrhunderte hin verkam das Schloss und wurde Mitte des 20. Jahrhunderts durch den Stausee zu einer Art Wasserschloss, das 1953 in den Besitz der Stadt Bort-les-Orgues überging. 1960 wurde dort der Film Mein Schwert für den König (Le capitan) unter der Regie von André Hunebelle gedreht. Literatur Jean Baptiste Déribier du Chatelet: Dictionnaire statistique. Ou, Histoire, description et statistique du département du Cantal. Band 4. Imprimerie de Picut, Aurillac 1856, S. 568; books.google.de. Petit Futé Corrèze. Petit Futé, 2006, ISBN 2-7469-1498-0, S. 59; books.google.de Weblinks Website des Schlosses (mehrsprachig) Kurze Schlossbeschreibung (deutsch) Fotos aus der Base Mémoire Schloss Val. casteland.com Einzelnachweise
Maison de la Roche

La Maison de la Roche est un habitat semi-troglodytique original situé sur la commune de Laveissière dans le Cantal. Description Il s'agit d'une maison construite dans un enclos le long de la rue principale du village. Elle est adossée à un rocher de basalte de 10 mètres de hauteur. Histoire La Maison de la Roche tient son origine des années 1850. Le propriétaire de la maison d'à côté propose à son frère cet enclos sur lequel se trouvait cet énorme rocher. La maison fut donc réalisée par les deux frères avec les matériaux du sol de la commune (pierre, chaux, lauze, bois, ...). À l'époque, il s'agissait d'une modeste demeure dans laquelle il y avait une cuisine et un salon-chambre avec des alcôves et du mobiliers en bois. À noter aussi la présence d'une petite écurie sur le côté de la maison. Portail du Cantal et de la Haute-Auvergne
Parc animalier d'Auvergne

Le parc animalier d'Auvergne, fondé en 1984 est un parc zoologique français. Situé à 750 m d'altitude dans le village d'Ardes, au sein du massif du Cézallier, dans le département du Puy-de-Dôme, il s'étend sur 45 hectares et abrite 400 animaux appartenant à plus de 65 espèces différentes. Il y a des animaux souvent rares et menacés : d'Afrique : macaques de Barbarie (magot), lémurs couronnés et varis roux ; guépards du Soudan et lions d'Afrique ; girafes, gazelles de Mhorr, hippopotames pygmées etc. d'Asie : gibbons à mains blanches ; léopards de l'Amour et panthères des neiges ; dholes ; ours du Tibet ; loutres d'Asie ; binturong (chats-ours) ; pandas roux ; cerfs cochons, cerfs de Thorold ; gorals de Chine et takins ; écureuils de Prévost etc. d'autres continents : pinchés à crête blanche et saïmaris ; gloutons ; etc.. En 2022, le parc animalier d'Auvergne a accueilli 105 000 visiteurs. Photographies Notes et références Liens externes Site officiel Portail du tourisme Portail de la zoologie Portail de l’Auvergne Portail des parcs de loisirs
Шарад (писта)

Сиркуит Шарад (на френски: Circuit de Charade) е писта за провеждане на автомобилни и мотоциклетни състезания, намираща се в Клермон Феран, Франция. История Построена е през 1958 г. Там са проведени четири състезания Гран При на Франция. След като през 1972 г. състезателят Хелмут Марко частично губи зрението си при инцидент по време на състезанието, Формула 1 вече не се провежда там. Съкратен вариант на пистата се използва и днес при състезания като Формула 3. Характеристики Пистата с първоначална дължина 8.055 км е разположена около склоновете на затихнал вулкан и се отличава със сложен профил. Сравнявана е с Нюрбургринг. Днес все още се използва съкратеният вариант на пистата с дължина 3,975 км. Победители във Формула 1 Вижте също Писти за Формула 1 Формула 1 Всички стартове в историята на Формула 1 Външни препратки Официален сайт Google Maps
Circuito de Charade

El Circuito de Charade es un circuito de carreras semipermanente situado a 15 km al suroeste de la ciudad de Clermont-Ferrand (Puy-de-Dôme) en Auvernia-Ródano-Alpes, Francia. Su trazado original de 8.055 metros de extensión fue construido entre mayo de 1957 y julio de 1958, bajo la dirección de Louis Rosier. Historia El circuito fue inaugurado en 1957 y se caracterizaba por su gran número de curvas. Debido a los volcanes activos que la rodean, es habitual que la pista se cubra de cenizas y piedras. Al igual que el trazado de Nürburgring, el paisaje montañoso dificultaba los trabajos para extender las zonas de escape. Albergó el Gran Premio de Francia de las temporadas 1965, 1969, 1970 y 1972 de Fórmula 1, que ganaron Jim Clark, Jackie Stewart (en dos ocasiones) y Jochen Rindt. Durante una carrera de Fórmula 2 del año 1959, Stirling Moss opinó: "No conozco ningún circuito más bello que Charade". En 1969, Rindt manifestó sentir mareos debido a la sinuosidad de la pista. Tras el Gran Premio de 1972, la pista se vio relegada a competencias francesas de turismo, gran turismo, fórmula 3, rally y subidas de montaña. El trazado original se abandonó en 1988; el récord de vuelta quedó en manos de Chris Amon, que en 1972 giró en 2:53.9 minutos a un promedio de 166,75 km/h velocidad de al volante de un Matra. Actualidad Desde 1989 se mantiene activa una versión recortada de 18 curvas y 3.975 metros de recorrido, junto con una de gravilla de 1.300 metros para competencias de rallycross. En el año 2000, el circuito se transformó en una instalación permanente al cerrarse la carretera vial. En la actualidad se usa para escuelas de conducción, tantas de circuito y eventos de automovilismo histórico. Ganadores Fórmula 1 Referencias Sitio web oficial del Circuito de Charade Charade, un circuito entre volcanes Charade en racingcircuits.info
Circuit de Charade

A Circuit de Charade egy versenypálya Franciaországban, 15 km-re délre Clermont-Ferrandtól. 1965-ben, 1969-ben, 1970-ben és 1972-ben rendezte a pálya a Formula–1 francia nagydíjat. Az eredeti 8,055 km hosszú pálya a régi Nürburgring rövidebb, kanyargósabb és gyorsabb változataként írható le. Néhány versenyző, mint például Jochen Rindt az 1969-es francia nagydíjon mozgásbetegségben szenvedett és hányingere volt a hullámvasúthoz hasonló vonalvezetéstől, ezért nyitott sisakban versenyzett. A pálya legalacsonnyabb és legmagasabb pontja közötti különbség 150 méter volt. Története 1958. július 27-én adták át, építése 108 millió frankba került, amelynek egy részét a helyi székhelyű Michelin gumigyár adta. Az 1956-ban elhunyt francia versenyzőről, Louis Rosier-ről nevezték el. A nyitónapon egy GT-Sportautóversenyt, és egy Formula–2-es versenyt rendeztek, amelyet a francia Maurice Trintignant nyert meg. A pálya egy már kialudt vulkán oldalában helyezkedik el. Az óramutató járásával megegyezően haladtak a kanyarokban gazdag, keskeny pályán, amely számos meredek emelkedővél és mély süllyedékkel rendelkezett. A kor pályáihoz hasonlóan nem volt egy bukótér vagy kerékvető sem rajta. 1959-től 1967-ig, valamint 1972-ben és '74-ben itt rendezték a Gyorsasági motoros francia nagydíjat. Az első években még nem minden kategória indult itt. 1965-ben, 1969-ben, 1970-ben és 1972-ben itt rendezték a Formula–1 francia nagydíjat. A hiányzó kerékvetők miatt az autók rengeteg kis követ hajítottak a levegőbe maguk után. 1972-ben egy Emerson Fittipaldi Lotusa felkapott kő annyira megsértette a mögötte haladó Helmut Marko szemét, hogy ez versenyzői pályafutásának végét jelentette. Emellett a versenyen összesen 10 defekt történt szintén a kövek miatt, de nem történt komolyabb baleset. Ezen problémák miatt a francia nagydíj ezután a Paul Ricard és a Dijon-Prenois pályára költözött át. Az 1980-as évekig Formula–3, és túraautó versenyeket rendeztek itt, miközben a pályát továbbra is kritizálták. Mivel a pálya hegyoldalban helyezkedett el, nem volt lehetséges nagyobb bukótereket létrehozni. 1980-ban 3 pályabíró, 1984-ben egy versenyző halt meg. 1988. szeptember 18-án rendezték itt az utolsó versenyt Coupe des Volcans néven. Később egy újabb, jóval rövidebb (4,050 km hosszú), korszerűbb pályát hoztak létre, amely 18 kanyarból áll. Az új pályát 1989-ben nyitották meg, ez már nagyobb bukóterekkel és kék-fehér-pirosra festett kerékvetőkkel rendelkezik. 2001-ben felújították a boxépületet, majd offroad-pályákat és építettek a létesítményhez. Formula–1-es versenyek Források Külső hivatkozások Hivatalos oldal A pálya a Google Maps műholdképein
Circuit de Charade

Het Circuit de Charade, of Circuit Clermont-Ferrand is een circuit in Frankrijk. Het circuit is gelegen om een slapende vulkaan, en ligt bij de stad Clermont-Ferrand waar ook bandenfabrikant Michelin gevestigd is. Viermaal werd er een Formule 1 Grand Prix verreden, in 1965, 1969, 1970 en 1972. Het circuit werd vanwege de lay-out vergeleken met de Nürburgring. Mede vanwege de veiligheidsrisico's verplaatste de Formule 1 zich na 1972 naar Paul Ricard. Tien keer was het circuit het strijdtoneel voor de Grand Prix-wegrace van Frankrijk (1959-1964, 1966, 1967, 1972 en 1974). Het circuit werd in de jaren 80 nog gebruikt voor races in Franse autosportcompetities. Tegenwoordig is er slechts een drie kilometer lang gedeelte van het circuit in gebruik voor onder andere Formule Ford races. Op 14 juli 2025 maakte het circuit deel uit van de 10e etappe van de Ronde van Franrkijk.
Charade Circuit

Charade Circuit – tor wyścigowy we Francji nieopodal miasta Clermont-Ferrand. W latach 1965–1972 organizowano na nim wyścigi Formuły 1 o Grand Prix Francji, a w latach 1958–1967 i 1972–1974 motocyklowe mistrzostwa świata. Zwycięzcy wyścigów Formuły 1 Linki zewnętrzne Oficjalna strona toru (fr.)
Circuito de Charade

O Circuito de Charade está localizado na região francesa de Auvergne, perto de Clermont-Ferrand, na França. Foi palco de quatro corridas de Fórmula 1 entre 1965 e 1972. Exceções em 1966 que foi realizado em Reims, 1967 em Le Mans, 1968 em Rouen-Les-Essarts e 1971 em Paul Ricard. Vencedores de GPs de F1 em Clermont-Ferrand Referências