NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Palatul Coburg

Palatul Coburg, cunoscut și ca Palatul Saxe-Coburg este un palat din Viena, Austria. El a fost construit la mijlocul secolul XIX de către ducele Ferdinand de Saxonia Coburg Gotha. Coloanele palatului atrag atenția prin faptul că sunt detașate de frontul clădirii și sunt amplasate în centrul ei de unde și porecla dată clădirii de „Castelul sparanghel”. Palatul a devenit Coburg Hotel Residenz, fiind primul hotel nou de 5 stele deschis în Viena în ultimii 10 ani, care și-a făcut un renume în domeniul gastronomiei. În punctul de atracție al acestei clădiri s-a constituit Restaurantul Coburg. Bibliografie http://austriacazare.ro (ed.). „Obiective turistice Viena” (PDF). Arhivat din original (PDF) la 4 martie 2016. Accesat în 27 iunie 2013.
Палата Кобург (Беч)

Палата Кобург (нем. Palais Coburg) је палата у Бечу, изграђена средином 19. века, и налази се у улици Coburgbastei у бечком првом бецирку (нем. Bezirk, бечке градске општине). Палата је грађена на бастионима утврђења унутрашњег града који су срушени у 19. веку, но као носилац палате део старог утврђења може се и данас видети. Историја Изградња палате почела је 1839. године, по наруџби принца Фердинанда Кобургског (Prinz Ferdinand Georg August von Sachsen-Coburg-Saalfeld-Koháry), генерала царске каваљерије. Пројектант и водитељ градње био је архитекта Карл Шлепс (Karl Schleps). Након што је Шлепс преминуо 1840. године, градњу је наставио Адолф Коромпај (Adolph Korompay). Земљиште палате дошло је у посед фамилије Кобург женидбом Фердинанда са мађарском грофицом Маријом од Кохари. Палата је довршена пре револуционе године 1848. године, после је кратко време била напуштена. Године 1849. у палату се доселио са супругом Фердинандов син, принц Август Кобургски, брат португалског краља Фердинанда II и отац бугарског цара Фердинанда I. Принц Август дао је делове палате у закупнину, истовремено је украсио први спрат са грбовима француске краљевске фамилије и грбовима фамилије Саксонске-Кобург и Гота (Sachsen-Coburg und Gotha). У народном жаргонском језику палата је због својих слободних ступова тад добила назив „тврђава шпаргла“ (Spargelburg). Коначно је довршена 1864. године крунисањем средњег дела са фигурама. Палата је тешко страдала за време Другог светског рата. Од 1945. до 1955. године у палати је било седиште црвене армије за време окупације Аустрије 1945—1955. од стране савезника, од 1955. до 1997. године седиште Аустријске савезне железнице. Палата је била у власништву фамилије Кобург до 1978. године, после је продата једној агенцији за некретнине. Након конкурса агенције палата је дошла у власништво ондашње земаљске банке (Länderbank), да би је назад купио индустријалац Петер Пирингер (Peter Pühringer). Пирингер је темељно реновирао палату, у којој се данас налази седиште његове фирме те и један луксузни хотел и ресторан. Спољашње везе Званични веб-сајт Planet Vienna - Палата Кобург (немачки, енглески)
Toni-Seelos-Olympiaschanze

Die Toni-Seelos-Olympiaschanze in Seefeld in Tirol und Telfs in Österreich ist eine Skisprungschanze mit der Schanzengröße HS 109. Zur Anlage gehört noch eine mittlere Schanze mit HS 75. Nach älterer Klassifikation haben die Schanzen einen Konstruktionspunkt von K 99 bzw. K 68. Bis 2003 standen noch Schanzen K 20, K 37 und K 50. Auf der Schanzenanlage wurden Sprungwettkämpfe der Olympischen Winterspiele 1964 und 1976 sowie der Nordischen Skiweltmeisterschaften 1985 und 2019 abgehalten. Seit 2014 findet hier zudem jährlich das Nordic Combined Triple statt. Sie ist die größere Schanze des nordischen Zentrums Olympiaregion Seefeld. Die Schanze liegt zwar zum Großteil auf Telfer Gemeindegebiet, sie befindet sich aber im Eigentum der Gemeinde Seefeld und wird auch von dieser betrieben. Geschichte Die erste Schanze wurde in Seefeld 1931 errichtet. Zuerst Jahnschanze genannt, wurde sie 1948 nach der Skilegende Toni Seelos benannt. Als 1964 in Innsbruck die Olympischen Winterspiele ausgetragen wurden, benötigte man zusätzlich zur Großschanze am Bergisel eine Normalschanze. Die Normalschanzen-Wettbewerbe wurden in Seefeld durchgeführt, und die Schanze zur K 72,5-Schanze umgebaut. Dazu wurde der bislang vorhandene Naturanlauf durch einen 14 Meter hohen Turm ersetzt. 1976 wurden die Olympischen Winterspiele erneut in Innsbruck abgehalten, nachdem Denver, das schon den Zuschlag erhalten hatte, absagt hatte. Seefeld war wieder Wettbewerbsort für die Springen von der Normalschanze. Der Wettkampf von der Großschanze fand auf der Innsbrucker Bergiselschanze statt. Auch für die Nordische WM im Jahre 1985 wurde in Seefeld gesprungen. 2003 wurde die Anlage als K 90-Schanze ausgebaut. Drei kleinere Schanzen (K 20, K 37 und K 50) wurden dabei abgerissen. 2005 fand auf der K 90-Schanze die Winter-Universiade statt. Die K 90-Schanze und die Casino-Arena werden auch für die Nordische Kombination genutzt. Im Zuge der ersten Olympischen Jugend-Winterspiele in Innsbruck 2012 mussten die K 90-Schanze und der Kampfrichterturm im April 2010 einer K 99-Schanze und eine K 68-Schanze weichen. Die neuen Schanzen wurden am 16. November 2010 eingeweiht. Internationale Wettbewerbe Genannt werden alle von der FIS organisierten Sprungwettbewerbe. Siehe auch Liste der größten Stadien in Österreich Weblinks Toni-Seelos-Olympiaschanze in der Datenbank von Skisprungschanzen.com Homepage des Ski-Club Seefeld Einzelnachweise
Toni-Seelos-Olympiaschanze

Toni-Seelos-Olympiaschanze is a ski jumping hill in Seefeld outside of Innsbruck, Austria. It is a part of the Seefeld Nordic Competence Centre consisting of two hills, a normal hill with a hill size of HS109 (K-99) and medium hill with at HS75 (K-68). Next to the jumps is a cross-country skiing stadium. It opened in 1931 as Jahnschanze, but was renamed in honor of Anton Seelos in 1948. The venue was used for the normal hill competitions during the 1964 and 1976 Winter Olympics, and for the FIS Nordic World Ski Championships in 1985 and 2019. It is also regularly used for FIS Nordic Combined World Cup. References
Tremplin Toni Seelos

Le tremplin Toni Seelos est un tremplin de saut à ski situé à Seefeld in Tirol en Autriche. Historique Le tremplin est construit en 1931 sous le nom de Jahnschanze. En 1948, il est renommé tremplin Toni Seelos en l'honneur de ce champion. Il accueille l'épreuve du petit tremplin ainsi que l'épreuve de saut du combiné nordique lors des Jeux olympiques d'hiver de 1964 et de 1976 (le tremplin de Bergisel est le grand tremplin). En 2010, le tremplin est détruit et remplacé par deux nouveaux tremplins de HS 75 et 109. Notes et références Articles connexes Liste des tremplins olympiques Liste de tremplins de saut à ski Lien externe Fiche sur skisprungschanzen.com Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du saut à ski Portail du combiné nordique Portail de l'Autriche
Trampolino olimpico Toni Seelos

Il Trampolino olimpico Toni Seelos (nome ufficiale in tedesco: Toni-Seelos-Olympiaschanze è un trampolino situato a Seefeld in Tirol, in Austria, entro il complesso detto Casino Arena. Storia Costruito nel 1931, originariamente si chiamava Jahnschanze; fu dedicato al campione austriaco Toni Seelos nel 1948. L'impianto, ristrutturato per l'occasione, ha ospitato le gare di salto con gli sci dal trampolino normale e di combinata nordica dei IX e dei XII Giochi olimpici invernali (le prove dal trampolino lungo si tennero sul Bergisel) e i Campionati mondiali di sci nordico del 1985. Caratteristiche Originariamente il complesso era costituito da un trampolino K70 e da uno K90; in seguito alla ristrutturazione del 2003 i due trampolini ora presenti sono un HS 109 con punto K 99 (trampolino normale) e HS 75 con punto K 68 (trampolino medio); i rispettivi primati di distanza appartengono agli sloveni Marjan Jelenko (114,5 m nel 2010) e Anže Lanišek (81 m nel 2012). Note Bibliografia (DE) Organisationskomitee [Comitato organizzatore], Offizieller Bericht der IX. OIympischen Winterspiele. Innsbruck 1964 (PDF), Monaco di Baviera/Vienna, Österreichischer Bundesverlag für Unterricht, Wissenschaft und Kunst, 1964. URL consultato il 19 luglio 2011 (archiviato dall'url originale il 21 febbraio 2006). (DE, FR, EN, RU) Organisationskomitee [Comitato organizzatore], XII. Olympischen Winterspiele Innsbruck 1976. Endbericht/Rapport final/Final Report/Заключительный отчет (PDF), Innsbruck, Organisationskomitee der XII. Olympischen Winterspiele Innsbruck 1976, 1976. URL consultato il 19 luglio 2011 (archiviato dall'url originale il 19 febbraio 2006). Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su trampolino olimpico Toni Seelos Collegamenti esterni Scheda Skisprungschanzen.com, su skisprungschanzen.com. URL consultato il 15 febbraio 2015.
Toni-Seelos-olympiaschans

De Toni-Seelos-Olympiaschans is een skischans in het Oostenrijkse Seefeld in Tirol. Geschiedenis De schans werd in 1931 gebouwd. In 1948 werd de schans genoemd naar de voormalige alpineskiër Toni Seelos. In 1964 werden de Olympische Spelen toegewezen aan Innsbruck. De Bergiselschans had echter geen normale schans zodat de olympische wedstrijd normale schans werd betwist op de Toni-Seelos-Olympiaschans. Ook in 1976 werd de olympische wedstrijd normale schans hier betwist. In 1985 was deze schans het decor van het WK noords skiën. In 2003 werd de schans dan omgebouwd tot een K90-schans maar al in 2010 moest deze opnieuw plaats ruimen. Op 16 november 2010 werden de nieuwe HS109 en HS75 in gebruik genomen. Externe link (de) Profiel van de Toni-Seelos-Olympiaschans op skisprungschanzen.com
Casino Arena

Casino Arena – kompleks skoczni narciarskich w austriackiej miejscowości Seefeld in Tirol. W jego skład wchodzą dwa obiekty: Toni-Seelos-Olympiaschanze – skocznia, na której rozgrywane były konkursy skoków narciarskich i kombinacji norweskiej podczas Zimowych Igrzysk Olimpijskich 1964, oraz w 1976 w Innsbrucku, a także mniejsza skocznia K68. W 1964 najlepszy okazał się Fin Veikko Kankkonen. Kolejne miejsca na podium zajęli Norwegowie – Toralf Engan i Torgeir Brandtzæg. Ta sama trójka zawodników stanęła w innej kolejności na podium konkursu na dużym obiekcie w Innsbrucku. Konkurs Olimpijski w 1976 roku wygrał reprezentant NRD Hans-Georg Aschenbach, za nim uplasował się jego rodak Jochen Danneberg, zaś na najniższym stopniu podium stanął mistrz z dużej skoczni, Austriak Karl Schnabl. W 2003 roku skocznia przeszła gruntowną modernizację. Obecnym rekordzistą obiektu jest Japończyk Ryōyū Kobayashi, który uzyskał odległość 113 m. W latach 2010–2011 skocznia przeszła gruntowną modernizację w związku z organizacją w Innsbrucku Zimowej Olimpiady Młodzieży 2012. W 2019 roku na tym obiekcie odbyły się Mistrzostwa Świata w Narciarstwie Klasycznym. Konkursy na dużej skoczni zostały rozegrane na skoczni Bergisel w Innsbrucku. Jedyny konkurs indywidualny kobiet, właśnie na skoczni normalnej, wygrała Norweżka Maren Lundby, przed Niemką Kathariną Althaus i Austriaczką Danielą Iraschko-Stolz, a wcześniej jej reprezentacja Niemiec zwyciężyła w konkursie drużynowym kobiet nad Austriaczkami i Norweżkami. Na tej skoczni odbył się również jeden z dwóch konkursów panów, na której zwyciężył Polak Dawid Kubacki, przed swym rodakiem Kamilem Stochem i Austriakiem, obrońcą tytułu mistrzowskiego, Stefanem Kraftem. Rozegrano również konkurs drużyn mieszanych, w których wygrali Niemcy, z taką samą kolejnością na podium jak w konkursie drużyn pań. Parametry skoczni normalnej Punkt konstrukcyjny: 99 m Wielkość skoczni (HS): 109 m Rekord skoczni: kobiety – 108,5 m – Nika Križnar (02.03.2019) mężczyźni – 113 m – Ryōyū Kobayashi (02.03.2019) Długość rozbiegu: 77,4 m Nachylenie rozbiegu: 34,9° Długość progu: 6 m Nachylenie progu: 11° Wysokość progu: 2,25 m Nachylenie zeskoku: 35° Średnia prędkość na rozbiegu: b.d. Zobacz też Zimowe Igrzyska Olimpijskie 1964 Zimowe Igrzyska Olimpijskie 1976 Przypisy Linki zewnętrzne Skisprungschanzen
Toni-Seelos-Olympiaschanze

Toni-Seelos-Olympiaschanze ingår i backanläggningen Casino Arena i Seefeld in Tirol i Österrike. Toni-Seelos-backen har K-punkt 99 meter och en backstorlek (Hill Size) 109 meter. Bredvid ligger en mindre backe med K-punkt 68 meter och backstorlek 75 meter. Historia Första backen i Seefeld i Tirol byggdes 1931 och döptes Jahnschanze. 1948 uppkallades backen efter skidlegenden Anton Seelos. Tävlingen i normalbacke under olympiska spelen 1964, som arrangerades i Innsbruck, hölls i Toni-Seelos-backen i Seefeld. Tävlingen i stora backen arrangerades i Bergiselschanze i Innsbruck. När Innsbruck övertog olymiska spelen 1976 från Denver i USA arrangerades backhoppningen på samma vis. Under Skid-VM 1985, som arrangerades av Seefeld in Tirol, hoppades tävlingen i normalbacken i Toni-Seelos-Olympiaschanze, medan storbacketävlingen hoppades i Bergiselschanze. Backen byggdes om och moderniserades inför olympiska spelen 1964 och Skid-VM 1985. Toni-Seelosbacken byggdes om 2003 och tre mindre backar K50, K37 och K20 revs. 2010 byggdes en ny backe, K68, intill gamla backen som samtidig förstorades från K90 till K99. Nuförtiden arrangeras mestadels tävlingar i nordisk kombination i Casino Arena. Backrekord Officiellt backrekord i största backen tillhör Marjan Jelenko från Slovenien, som hoppade 114,5 meter under en backhoppningstävling i nordisk kombination 18 december 2010. I minsta backen har Anze Lanisek från Slovenien backrekordet. Han hoppade 81,0 meter under olympiska spelen för ungdomar januari 2012. I samma ungdoms-OS hoppade Sara Takanashi från Japan 79,5 meter, vilket er backrekord för kvinnor. Viktiga tävlingar Källor Ski Jumping Hill Archive - Toni-Seelos-Olympiaschanze FIS Hemsida: Resultat
Wängle

Wängle je obec v Rakousku ve spolkové zemi Tyrolsko v okrese Reutte. Leží na úpatí lyžařské a turistické oblasti Reuttener Hahnenkamn. První zmínky o této obci pocházejí z roku 1289 a tak patří k nejstarším obcím v tomto regionu.[zdroj?] K 1. lednu 2011 zde žilo zde 853 obyvatel. Ve znaku obce je zobrazen její patron sv. Martin, který ve zbroji sedí na bílém koni. Farní kostel sv. Martina v obci je vyzdoben freskami Franze Antona Zeillera. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Wängle na Wikimedia Commons
Wängle

Wängle es una localidad del distrito de Reutte, en el estado de Tirol, Austria, con una población estimada a principio del año 2018 de 931 habitantes. Se encuentra ubicada al noroeste del estado, al oeste de la ciudad de Innsbruck —la capital del estado— y cerca de las montañas alpinas de Wetterstein y Tannheim, y de la frontera con Alemania (estado de Baviera).​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Wängle.
Wängle

Wängle település Ausztria tartományának, Tirolnak a Reutte járásában található. Területe 9,32 km², lakosainak száma 837 fő, népsűrűsége pedig 90 fő/km² (2014. január 1-jén). A település 882 méteres tengerszint feletti magasságban helyezkedik el. Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Wängle című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Wängle

Wängle is een gemeente in het district Reutte in de Oostenrijkse deelstaat Tirol. Wängle ligt ten westen van Reutte, aan de voet van het ski- en wandelgebied Reuttener Hahnenkamm Tannheimer Berge. Het dorp is een van de oudste nederzettingen in de Außerfern. Tot de gemeente behoren de kernen Holz, Wängle, Winkl en Hinterbichl. Het hoofddorp is met vastgegroeid aan de omliggende kernen. Hinterbichl is echter een exclave, die door gemeentegebied van Lechaschau wordt omgeven. Wängle werd voor het eerst vermeld in 1278. Het was lange tijd het parochiecentrum voor de plaatsen op de westelijke Lechoever.
Венгле

Венгле (нем. Wängle) — коммуна в Австрии, в федеральной земле Тироль. Входит в состав округа Ройтте. Площадь общины составляет 9,35 км², население — 943 человека (1 января 2021), плотность населения — 99 чел./км². Население Политическая ситуация Бургомистр коммуны — Вальтер Мюллер. Примечания
Wängle

Wängle är en ort och kommun i distriktet Reutte i förbundslandet Tyrolen i Österrike. Kommunen består av fyra orter (Ortschaften) (inom parentes invånarantal 1 januari 2025): Hinterbichl (36) (utgör en exklav omgiven av kommunen Lechaschau) Holz (173) Wängle (619) Winkl (171) Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Wängle.
Венгле

Венгле (нім. Wängle) — громада округу Ройтте у землі Тіроль, Австрія. Венгле лежить на висоті 882 м над рівнем моря і займає площу 9,34 км². Громада налічує 848 мешканців. Густота населення 91/км². Адреса управління громади: Oberdorf 4, 6610 Wängle. Примітки
Císařská vila

Císařská vila (německy Kaiservilla) je výstavní vila či menší palác, nacházející se v hornorakouském lázeňském městě Bad Ischl, která sloužila jako letní sídlo rakouského císaře Františka Josefa I. a jeho ženy, císařovny Alžběty Bavorské. Historie Budova byla původně postavena ve stylu biedermeieru, a patřila vídeňskému notáři Josefu Augustu Eltzovi. Ten ji roku 1850 prodal lékaři Eduardu Mastalierovi. Poté roku 1853 vilu zakoupila arcivévodkyně Žofie Frederika jako svatební dar svému synovi, císaři Františku Josefovi I., jenž se zde (v den svých 23. narozenin) zasnoubil se svou budoucí ženou Alžbětou Bavorskou, zvanou Sisi. Postupnými přestavbami a dostavbami (dostavěna byla dvě křídla) pak vila dostala svoji dnešní novoklasicistní podobu ve tvaru písmene E (podle jména Elisabeth – německy Alžběta). V přilehlém okolí stavby se nalézá anglický park, před hlavním vstupem do budovy (uprostřed) se nachází velká mramorová kašna, jejímž autorem je Viktor Tilgner. Císař František Josef I. ve vile pobýval každé léto alespoň několik týdnů a téměř každý rok zde 18. srpna oslavil své narozeniny. Bylo to také zde, v pracovně vily, kde 28. července 1914 podepsal vyhlášení války Srbsku, které později vedl k vypuknutí světového konfliktu. Téhož dne zde napsal také svůj manifest "Mým národům". Roku 1916 císař umírá a objekt zdědila jeho mladší dcera, arcivévodkyně Marie Valerie, která byla vdaná za arcivévodu Františka Salvátora z toskánské linie habsburské rodiny, tudíž zůstal v majetku Habsburků. Jelikož císařská vila byla habsburským soukromým majetkem a František Salvátor i Marie Valerie se zřekli jakýchkoli nároků na trůn, zůstal objekt i po zániku rakousko-uherské monarchie v roce 1918 v jejich držení. Poté vilu zdědil jejich syn, arcivévoda Hubert Salvátor. Majitelem budovy je dnes jeho syn potomek panovnické dynastie, Markus Emanuel Habsbursko-Lotrinský. Objekt je v letních a částečně také v zimních měsících přístupný pro veřejnost. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Keiservilla na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Císařská vila v Bad Ischlu na Wikimedia Commons Oficiální stránky Kaiservilla Kaiservilla na Via Imaperialis
Kaiservilla

The Kaiservilla in Bad Ischl, Upper Austria, was the summer residence of Emperor Franz Joseph I and Empress Elisabeth of Austria, known as Sisi. The mansion is currently the residence of their great-grandson Archduke Markus Emanuel Salvator. History Originally the palace was a Biedermeier villa belonging to a Viennese notary named Josef August Eltz. In 1850 it was purchased by Eduard Mastalier. After Franz Joseph's engagement to Princess Elisabeth of Bavaria in 1853, Franz Joseph's mother, Princess Sophie of Bavaria, purchased the villa as a wedding present for the couple. In subsequent years, the villa was altered and expanded in a Neoclassical style by Antonio Legrenzi. The extant central portion was expanded towards the park and the originally posterior portion of the house was converted to form the entrance with Classical columns and tympana. Two additional wings were constructed, giving the building the overall shape of an "E". The villa is surrounded by a large park in the "English Style". The architectural ensemble in its contemporary form was completed in 1860. Construction was significantly slowed by the fact that it could not proceed during the summer months due to the presence of the royal family. Today, the mansion is home to the Archduke Markus, but also offers grounds tours to the public. Gallery References Notes Bibliography External links Official website
Kaiservilla

La Kaiservilla (Villa Imperial), ubicada en Bad Ischl, Alta Austria, fue la antigua residencia de verano de la familia imperial austrohúngara, famosa por ser el lugar donde el emperador Francisco José I conoció a su futura esposa, la célebre emperatriz Isabel, más conocida como Sissi. Historia Originalmente, la residencia fue una villa Biedermeier perteneciente a un notario vienés llamado Josef August Eltz. En 1850, fue comprada por el doctor Eduard Mastalier. Fue en Bad Ischl donde el emperador Francisco José I conocería a su futura esposa, la princesa Isabel de Baviera, cuando ésta visita la Villa Imperial junto a su madre la princesa Ludovica de Baviera y su hermana, Elena de Baviera, en el verano de 1853. El propósito de la visita era que el emperador se comprometiera con Elena, pero este prefirió a su hermana pequeña, la joven Isabel, de solo 15 años. Después del compromiso de Francisco José I con la Isabel de Baviera en 1853, la madre de Francisco José, la princesa Sofía de Baviera, compró la residencia como regalo de bodas para la pareja. En los años siguientes, la villa fue modificada y ampliada en estilo neoclásico por Antonio Legrenzi. La parte central existente se amplió hacia el parque y la parte posterior de la residencia original se convirtió para formar la entrada con columnas clásicas y tímpanos. Fueron construidas dos alas dándole la forma de "E". La villa está rodeada por un gran parque de estilo inglés, el castillo de mármol (que alberga la sección fotográfica de los museos regionales de Baja Austria desde 1978) y todos los edificios aledaños fueron diseñados por el paisajista de la corte, Franz Rauch. El actual edificio no se completó hasta 1860. La mayoría de veranos, el emperador pasaba semanas en esta villa. Varios monarcas fueron invitados a la Kaiservilla y Francisco José celebraba, tradicionalmente, todos los años su cumpleaños el 18 de agosto. El 28 de julio de 1914, se firmaría en su despacho, en la sala oeste, la declaración de guerra a Serbia, lo que desencadenaría la Primera Guerra Mundial, la misma guerra que terminaría con el Imperio Austro-Húngaro. Francisco José no volvería a la Villa Imperial. Francisco José murió en 1916 a los 86 años en el Palacio de Schönbrunn, en plena guerra, legando la propiedad a su hija menor, la archiduquesa María Valeria. La villa sigue siendo posesión de los Habsburgo-Lorena, dado que María Valeria estaba casada con el archiduque Francisco Salvador, de la rama Toscana, y que ambos renunciaron a sus pretensiones al trono imperial después de la caída de la monarquía. El actual propietario es el archiduque Marcos Manuel Salvador, hijo del archiduque Humberto de Austria-Toscana y nieto de María Valeria. La villa y los jardines están abiertos al público durante el verano. Galería Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Kaiservilla.