NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Lusthaus (Vienna)

The Lusthaus is a historic building in Prater park in the Leopoldstadt district of Vienna, Austria. It is located at the southeastern end of Prater Avenue, near the Freudenau racecourse (German: Galopprennbahn Freudenau). First mentioned in 1560 as Casa Verde, the green summer house served as a hunting lodge in Vienna's Prater, which was then a hunting ground. It was built in 1538, at the location where Prater Avenue met the Danube Canal. The Lusthaus was on the water until 1834, when the Danube Canal was moved. After the Prater was opened to the public in 1766, the summer house was rebuilt from 1781 to 1783. It served as the location for large celebrations and festivities, such as the imperial celebrations to mark the first anniversary of the Battle of Leipzig, in which Napoleon was defeated. In the 19th century, the Lusthaus, as well as the entire Prater, was a popular meeting place for the nobility and bourgeoisie. During the First World War, the military bridge guard tasked with protecting the Danube bridge from sabotage was stationed in the summer house. In the inter-war period marked by economic instability and poverty, the composition of its patrons shifted; the Lusthaus then served as a bar with dance and music. During the Second World War, the Lusthaus was almost completely destroyed by bombings in 1944 and 1945. However, by 1948, a decision was taken to rebuild the building, and the city of Vienna earmarked a sum of 350,000 schillings for its repair. During reconstruction, the building was restored to its 18th-century shape. In October 1949, the Lusthaus was reopened. Today, the Lusthaus houses a coffeehouse and a restaurant. References Further reading Weller, Franz (1880). Die kaiserlichen Burgen und Schlösser in Wort und Bild [The imperial castles and palaces in words and pictures] (in German). Vienna: Hof-Buchdruckerei. Retrieved August 23, 2014. External links Website of the Lusthaus in Vienna
Église Luther de Vienne

L'église luthérienne de Vienne ou église Luther est une église évangélique luthérienne situé dans le quartier viennois de Währing. Le bâtiment néo-gothique, construit de 1896 à 1898 sous le nom d'église du Jubilé de l'empereur François-Joseph (Kaiser-Franz-Joseph-Jubiläumskirche), est l'un des plus anciens et des plus grands édifices religieux protestants de Vienne. Localisation et architecture L'église néo-gothique, conçue par les architectes Theodor Bach et Ludwig Schöne, possède un clocher élancé surmonté d'une flèche. Son revêtement en tôle de cuivre date de 1932/1933. Les portails sont ornés de bustes du Christ, de Martin Luther et de Philipp Melanchthon. Le plan de l'église Luther suit le schéma traditionnel avec une nef, un transept et un chœur. À l’intérieur, l’église Luther est décorée dans le style néo-gothique. Il y a 767 sièges au total. Les bancs néogothiques, les luminaires et les portes encastrées datent également de la période de construction. Les vitraux de la rosace du chœur ont été réalisés en 1945. L'orgue de 1901 provient du facteur d'orgue allemand EF Walcker & Cie et a été reconstruit en 1968/1969. Pendant la Seconde Guerre mondiale, l'église Luther fut durement touchée par des bombes aériennes, puis restaurée de 1946 jusqu'en 1948 pour les 50 ans de l'édifice. Liens Site Internet de l'église Luther de Vienne-Währing Jakob Wolfer : Festschrifts à l'occasion des 60 ans de l'Église Luther, des 70 ans de l'Église Luther, des 80 ans de l'Église Luther. Notes et références (de) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en allemand intitulé « Lutherkirche (Wien) » (voir la liste des auteurs). Portail de Vienne Portail de l’architecture chrétienne Portail du protestantisme
Längsee (Kärnten)

Der Längsee ist ein weitgehend naturbelassener Badesee im Bezirk St. Veit an der Glan in Kärnten. Beschreibung Wie die meisten anderen Kärntner Seen wurde der Längsee glazial geformt. Er stellt den Rest eines ehemaligen viel größeren Sees dar. Mit Ausnahme des Westufers, das verhältnismäßig steil einfällt, sind die Ufer flach, versumpft und unverbaut. Das klare Wasser erreicht im Sommer 26 °C. Zwei Liegeplätze, das Strandbad (Gemeindebad) und das kleinere, ruhigere Schloßbad sind in der Sommersaison vor allem von Gästen aus der Region besucht. Der See wird von zahlreichen Schilfzonen und Seerosen umrahmt. Als beste Tauchzeit gilt der Herbst, wobei dann Sichtweiten von bis zu 8 m möglich sind. Am Seegrund werden noch nicht gehobenes Kriegsmaterial und Munition aus dem Zweiten Weltkrieg vermutet. Zu den häufigsten Algenarten am See zählen die Goldalgen, die Panzeralgen und in größeren Tiefen die Cyanobakterien. Selten kann man am Längsee einen purpurroten Oberflächenfilm sehen. Dieser besteht aus kugeligen Zellen, die auch Aggregationen am Gewässerboden bildeten und im Uferbereich frei flottieren. Es handelt sich hierbei um Purpurbakterien der Art Thiocystis violacea. Fischerei Der Längsee stellt für heimische Angler ein besonderes Gewässer dar. Der als flacher Brachsen- bzw. Hecht-Seetyp einordenbare Längsee bietet eine Vielzahl interessanter Arten. Die Brachse ist die häufigste Fischart und wird im Längsee über 50 cm groß. Auch Hechte vermehren sich relativ gut und werden im Vergleich zu anderen Kärntner Seen sehr groß. So wurde beispielsweise im Mai 1990 ein Hecht mit 29 kg Gewicht und 146 cm Länge tot angetrieben. Insgesamt wurden 13 verschiedene Fischarten nachgewiesen: Hecht (Esox lucius) Waller (Wels) (Silurus glanis) Aal (Anguilla anguilla) Aitel (Leuciscus cephalus) Bitterling (Rhodeus sericeus amarus) Brachse (Abramis brama) Karpfen (Cyprinus carpio) Laube (Alburnus alburnus) Rotauge (Rutilus rutilus) Rotfeder (Scardinius erythrophthalmus) Schleie (Tinca tinca) Barsch (Perca fluviatilis) Zander (Sander lucioperca) Literatur Liselotte Schulz: Der Längsee. Verlag des Kärntner Institut für Seenforschung, Klagenfurt 2003 Werner H. Schratt: Ermittlung des Nährstoffeintrages aus landwirtschaftlich genutzten Flächen in den Längsee, Wien, Universität für Bodenkultur, Diplomarbeit (1992). Wolfgang Honsig-Erlenburg, Norbert Schulz: Die Fische Kärntens. Naturwissenschaftlicher Verein für Kärnten, Klagenfurt 1989 Weblinks Längsee (Kärntner Institut für Seenforschung) Seenbericht 2023 für den Längsee (Kärntner Institut für Seenforschung) Längsee Video (Kärnten360°-Youtube Kanal) Einzelnachweise
Dolgo jezero

Dolgo jezero (nemško in v Avstriji imenovano Längsee) je ledeniško jezero, na nadmorski višini 550 mnm, na severu Celovške kotline v okraju Šentvid ob Glini na Koroškem v Avstriji. Geografija Jezero leži na nadmorski višini 550 m. in je na najgloblji točki 21.4 m globoko. Površina je približno 0,75 km². Po dolžini meri okoli 1,3 km, na najožji točki je približno 900 m široko. Kot večina drugih koroških jezer je bilo tudi Dolgo jezero ledeniško oblikovano. Predstavlja preostanek nekdanjega večjega jezera. Z izjemo zahodnega brega, ki pada relativno strmo, so obale ravne, lahko pristopne. Poleti njegova čista voda doseže 26 ° C. V poletni sezoni sta odprti dve kopališči, krajevno javno kopališče, in manjše “Grajsko kopališče”. Jezero je poraščeno s številnim trstičevjem in vodnimi lilijami. Najboljši čas za potapljanje je jeseni, vidljivost pod vodo je do 8 metrov. Najpogostejše vrste alg, ki jih najdemo na jezeru so zlate alge in modrozelene alge na večjih globinah. Flora in favna Plavajoče rastline na jezeru so beli lokvanj (Nymphaea alba) in rumeni blatnik (Nuphar lutea). Proti kopnemu sledi jezerski biček (Scirpus lacustris) in širokolistni rogoz, nato trstičevje (Phragmites australis). Redke rastlinske vrste v trstičju so pravi kolmež (Acorus calamus), ki raste pogosto skupaj z Sparganium erectum in močvirsko peruniko (Iris pseudacorus). Dlje sledi pas velikega šaša predvsem kepe togega šaša (Carex elata), čemur sledi gozd črne jelše. Ribolov Dolgo jezero predstavlja posebno vodno telo za lokalne ribiče. Vzdolžno jezero, ima obliko ščuke, in ponuja množico zanimivih vrst rib. Ploščič je najpogostejša vrsta rib in v Dolgem jezeru, ki zraste do dolžine več kot 50 cm. Tudi ščuka se razmeroma dobro razmnožuje in se lahko primerja z drugimi koroškimi jezeri. Na primer, maja 1990 najdena mrtva ščuka je tehtala 29 kg in merila 146 cm. V jezeru najdemo naslednjih 13 vrst rib: ploščič (Abramis brama) ščuka (Esox lucius) evropski som (Silurus glanis) rečna jegulja (Anguilla anguilla) klen (Leuciscus cephalus) pezdirk (Rhodeus sericeus amarus) krap (Cyprinus carpio) zelenika (Alburnus alburnus) rdečeoka (Rutilus rutilus) rdečeperka (Scardinius erythrophthalmus) linj (Tinca tinca) navadni ostriž (Perca fluviatilis) smuč (Sander lucioperca) Viri Liselotte Schulz: Der Längsee. Verlag des Kärntner Institut für Seenforschung, Klagenfurt 2003 Werner H. Schratt: Ermittlung des Nährstoffeintrages aus landwirtschaftlich genutzten Flächen in den Längsee, Wien, Universität für Bodenkultur, Diplomarbeit (1992). Wolfgang Honsig-Erlenburg, Norbert Schulz: Die Fische Kärntens. Naturwissenschaftlicher Verein für Kärnten, Klagenfurt 1989 Zunanje povezave Längsee Arhivirano 2018-09-29 na Wayback Machine. (Kärntner Institut für Seenforschung) Seenbericht 2010 für den Längsee Arhivirano 2018-09-29 na Wayback Machine. (Kärntner Institut für Seenforschung)
Längsee

Längsee är en sjö i Österrike. Den ligger i förbundslandet Kärnten, i den sydöstra delen av landet, 220 km sydväst om huvudstaden Wien. Längsee ligger 548 meter över havet. Arean är 0,70 kvadratkilometer. Den sträcker sig 1,2 kilometer i nord-sydlig riktning, och 0,9 kilometer i öst-västlig riktning. Följande samhällen ligger vid Längsee: Sankt Georgen am Längsee I omgivningarna runt Längsee växer i huvudsak blandskog. Runt Längsee är det ganska tätbefolkat, med 54 invånare per kvadratkilometer. Kommentarer Källor
ГЕС-ГАЕС Люнерзее

ГЕС-ГАЕС Люнерзее (нім. Lünerseewerk) — гідроелектростанція на крайньому заході Австрії в провінції Форарльберг, споруджена у складі гідровузла в долині річки Ілль (права притока Рейну). З північного схилу хребта Ретікон в долину Ілля стікають його ліві притоки: Разафайбах, Релльсбах, Альфир. У верхів'ї останнього знаходилось природне озеро Люнерзее, в якому підняли рівень за допомогою гравітаційної греблі висотою 30 та довжиною 380 метрів. В результаті об'єм озера досяг 78,3 млн м3 при площі поверхні 1,6 км2. Його власний водозбір доволі невеликий (струмки Verabach, Totalpbach та деякі інші малі потоки), тому з самого початку передбачалось використовувати станцію переважно в режимі гідроакумуляції. Для цього на схилі гори безпосередньо над долиною Ілля, на водорозділі між згаданими вище Релльсбахом та Разафайбахом, створили нижній резервуар Latschau. Від верхнього до нижнього резервуару проклали тунель довжиною до 10 км, який забезпечує напір у 974 метри. Машинний зал станції обладнано п'ятьма гідроагрегатами із турбінами типу Пелтон, які забезпечують загальну потужність 280 МВт у турбінному та 224 МВт у насосному режимах. Відпрацьована вода відводиться до нижнього балансуючого резервуару, з якого може не лише закачуватись назад, але й спрямовуватись на розташовані безпосередньо в долині Ілля ГЕС Родунд І та Родунд ІІ. Примітки
Dürnstein (hrad)

Zřícenina hradu Dürnstein je ve Wachau, nad obcí Dürnstein v Dolních Rakousích, okrese Kremže. Historie Hrad postavili v polovině 12. století Kuenringové. Azzo z Kuenringu, praotec Kuenringů, získal území kolem hradu od Kláštera Tegernsee. Jeho potomek Hadmar I. († 1138) hrad postavil. Město Dürnstein i hrad jsou spojené městskými hradbami. Nad kaplí bývalo kdysi vnitřní hradní nádvoří s mohutným sklepem vybudovaným ve skále. Hrad je známý, protože tu byl vězněn anglický král Richard I. Lví srdce, když se vracel z křížové výpravy od prosince 1192, a to z iniciativy vévody Leopolda Babenberského za Hadmara II. z Kuenringu. Na žádost německého císaře Jindřicha VI. Štaufského byl za úplatu propuštěn. Anglický král, v arabštině nazývaný Malek al-Inkitar, byl údajně zatčen v hostinci v Erdbergu, když byl nápadný podle sedla a také dvorského chování, které bylo na poutníka, za kterého se i s družinou vydával, přece jen neobvyklé. Podle legendy se mu stal osudným jeho pečetní prsten. Zatčení Richarda I. Lví srdce je zobrazeno v rukopise Petra z Ebula. Obrovské výkupné (150 000 marek ve stříbře) použil Leopold V. mimo jiné na založení Vídeňského Nového města. V roce 1306 byla poprvé zmíněna hradní kaple, zasvěcená svatému Janu Evangelistovi. Roku 1588 hradní zámek obnovil Streun ze Schwarzenau (1538-1600) jako pevnost. Roku 1645 dobyli Švédové v závěrečné fázi třicetileté války pod Lennartem Torstenssonem také Dürnstein. Při odchodu zničili hradní bránu. Po roce 1662 již nebyl hrad obyvatelný, ale mohl být znovu opraven. O rok později se stal "Zámek Dürnstein" útočištěm Turků. V roce 1679 byl "Hradní dům" již neobyvatelný a zcela pustl. V roce 1882 byl hrad zařízen jako „Starhemberg-Warte“ nad Dürnsteinem. Kníže Camillo Starhemberg (1835-1900) nechal vybudovat na vlastní náklady také přístupovou cestu. Dürnstein a jeho zříceniny se staly prvořadým turistickým cílem ve Wachau. Každoročně navštíví místo 1,7 milionu turistů. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Burgruine Dürnstein na německé Wikipedii. Literatura Gans, Hannes: Die Wachau mit Strudengau und Nibelungengau. Wien 2006 (= Falters Feine Reiseführer), 308-314. Maalouf, Amin: Der Heilige Krieg der Barbaren. Die Kreuzzüge aus Sicht der Araber. 2. Aufl. München 1997, 225-226, 235-236, 240. Petzoldt, Leander (Hg.): Sagen aus Niederösterreich. München 1992, 78-79, 123, 126. Zöllner, Walter: Die Geschichte der Kreuzzüge. 6. Aufl. Wiesbaden 1989. Wagner, Wilhelm J.: Der große Bildatlas zur Geschichte Österreichs. Wien 1995, 78-79. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu hrad Dürnstein na Wikimedia Commons Pověst o Richardovi Lví srdce a o zpěvákovi Blondel
Burgruine Dürnstein (Niederösterreich)

Burgruine Dürnstein er en borgruin i Wachau i den østrigske delstat Niederösterreich. Ruinen ligger hævet over byen Dürnstein og er en vigtig del af Østrigs historie. Borgen blev bygget af den østrigske ridder-familie Kuenringer i midten af det 12. århundrede. Kuenringernes stamfader Azzo von Gobatsburg erhvervede området omkring borgen af Kloster Tegernsee i Bayern. Hans barnebarn Hadmar I. af Kuenring byggede borgen, som er forbundet til byen Dürnstein med en forlænget bymur. Borgen er særlig blevet kendt, da den engelske konge Richard Løvehjerte på vej hjem fra det tredje korstog blev holdt fanget fra december 1192 til februar 1194 på initiativ af hertug Leopold V. Richard Løvehjerte blev taget til fange i Erdberg, der er en forstad til Wien. Han blev udleveret for en kæmpe løsesum på 150.000 Mark sølv, hvilket Leopold V. bl.a. benyttede til at grundlægge Wiener Neustadt. I 1306 nævnes første gang et kapel på borgen viet til Apostlen Johannes. 1588 ombyggede Streun von Schwarzenau borgen til en fæstning. I 1645 erobrede svenskerne Dürnstein-borgen i slutningen af trediveårskrigen under Lennart Torstensons ledelse. Ved tilbagetrækningen fra borgen sprængte svenskerne portanlægget i borgen. Fra 1662 var borgen ikke længere beboet og herefter forfaldt borganlægget. Borgruinen i Dürnstein er i dag en stor turistattraktion i Wachau, der årligt besøges af 1,7 mio. turister.
Dürnstein Castle

Dürnstein Castle (German: Burgruine Dürnstein) is the ruin of a medieval rock castle in Austria. It is located in Dürnstein, in the Lower Austrian Wachau region on the Danube river, at 312 metres (1,024 ft) above sea level. History The castle was erected in the early 12th century at the behest of Hadmar I of Kuenring (d. 1138), a ministerialis in the service of Margrave Leopold III of Austria, on the estates his ancestor Azzo of Gobatsburg had acquired from Tegernsee Abbey in the late 11th century. Hadmar, who also founded nearby Zwettl Abbey, had the fortress constructed in a strategic location overlooking the river Danube. It is connected to Dürnstein through a defensive wall extending from the city walls. The castle is known for being one of the places where King Richard I of England, returning from the Third Crusade, was imprisoned after being captured near Vienna by Duke Leopold V of Austria, from December 1192 until his extradition to Emperor Henry VI in March 1193. In 1428 and 1432, Hussite forces plundered the city and castle of Dürnstein. In 1645, near the end of the Thirty Years' War, a Swedish contingent under Lennart Torstensson conquered Dürnstein. Upon their withdrawal, the troops destroyed parts of the gate system. As of 1662, the castle was no longer inhabited permanently, but was still listed as a possible shelter in the Austro-Turkish War (1663–1664). In 1663, Conrad Balthasar of Starhemberg purchased the castle, which is still owned by his heirs to this date. From 1679 on, however, the castle was no longer habitable and was abandoned. Today, the fortress is part of the "Wachau Cultural Landscape" UNESCO World Heritage Site. Gallery See also List of castles in Austria References
Ruina del castillo de Dürnstein (Baja Austria)

La ruina del castillo Dürnstein se encuentra en la Wachau (un valle del Danubio),sobre el pueblo de Dürnstein en Baja Austria, Austria . Historia El castillo fue construido en la roca por los Kuenringer a mediados del siglo XII. Azzo von Gobatsburg, antepasado de la familia Kuenring, adquirió los alrededores del castillo al monasterio de Tegernsee. Su nieto, Hadmar I, construyó el castillo. La ciudad de Dürnstein y el castillo están conectados por una muralla defensiva, prolongación de la muralla de la ciudad. Encima de la capilla se encontraba el patio interior del castillo, dentro del cual había un poderoso peñasco con una bodega de roca excavada. El castillo es conocido porque el rey inglés Ricardo Corazón de León, de regreso tras la Tercera Cruzada, fue encarcelado en Dürnstein o en un castillo vecino desde diciembre de 1192 hasta marzo de 1193 por iniciativa del duque Leopoldo V bajo el mando de Hadmar II y luego entregado al emperador alemán Enrique VI. En 1306 se menciona por primera vez una capilla del castillo, dedicada a San Juan Evangelista. En 1588, el castillo fue restaurado como fortaleza por Streun von Schwarzenau. En 1645, en la fase final de la Guerra de los Treinta Años, los suecos también conquistaron Dürnstein bajo Lennart Torstensson. Cuando se retiraron, volaron la puerta del castillo. En 1662 el castillo ya no estaba habitado, pero podría haberse reparado. Un año más tarde, el “Castillo Dürnstein” apareció entre los lugares de refugio ante la amenaza turca. En 1679, la casa del castillo dejó de ser habitable y desde entonces fue abandonado al deterioro. En 1882 se construyó la torre mirador Starhemberg por encima de Dürnstein. El príncipe Camillo Starhemberg hizo construir el camino de acceso a sus expensas. Hoy en día, este camino forma parte de la Ruta del Patrimonio Mundial del valle de la Wachau.
Zamek Dürnstein

Zamek Dürnstein – ruiny zamku w dolinie Wachau, w pobliżu miejscowości Dürnstein w Dolnej Austrii. Historia Zamek ten jest szczególnie znany dzięki historii króla angielskiego Ryszarda Lwie Serce, który powracając z Trzeciej Krucjaty został pojmany z rozkazu Leopolda V Babenberg i uwięziony w zamku (należącym wówczas do Hadmar II. von Kuenring) od grudnia 1192 roku aż do lutego 1194 roku, a następnie oddany w ręce cesarza Henryka VI Hohenstauf. Pojmanie Króla Ryszarda zostało opisane przez Petrusa von Ebulo około roku 1197. Ogromna suma okupu (150 000 marek w srebrze) przekazana Leopoldowi V została między innymi wykorzystana na założenie miasta Wiener Neustadt. Dzisiaj Miasteczko Dürnstein i ruiny zamku są dzisiaj największą atrakcją turystyczną doliny Wachau. Rocznie przybywa tutaj 1,7 milionów turystów. Literatura Gans, Hannes: Die Wachau mit Strudengau und Nibelungengau. Wien 2006 (= Falters Feine Reiseführer), 308-314. Maalouf, Amin: Der Heilige Krieg der Barbaren. Die Kreuzzüge aus Sicht der Araber. 2. Aufl. München 1997, 225-226, 235-236, 240. Petzoldt, Leander (Hg.): Sagen aus Niederösterreich. München 1992, 78-79, 123, 126. Zöllner, Walter: Die Geschichte der Kreuzzüge. 6. Aufl. Wiesbaden 1989. Wagner, Wilhelm J.: Der große Bildatlas zur Geschichte Österreichs. Wien 1995, 78-79. Linki zewnętrzne Die Sage von Richard Löwenherz und dem Sänger Blondel (niem.) Foto-Galerie: Burgruine Dürnstein. fotoreport.at. [zarchiwizowane z tego adresu (2010-09-04)]. (niem.).
Castelul Dürnstein

Burgruine Dürnstein este un castel în ruine din Austria Inferioară, Austria. Ruinele castelului Dürnstein sunt situate la o altitudine de 312 m. Istoric Familia Kuenring a cumpărat terenul din jurul castelului de la Mănăstirea Tegernsee la sfârșitul secolul al XI-lea. Hadmar I de Kuenring, care a fondat, de asemenea, abația Zwettl, a construit actualul castel la mijlocul secolului al XII-lea într-o locație strategică, cu vedere spre valea Dunării. Castelul este legat de orașul Dürnstein printr-un zid de apărare care se extinde din zidurile orașului. Castelul este cunoscut ca fiind unul din locurile în care a fost închis regele Richard I al Angliei după ce a fost capturat în 1192 în apropiere de Viena de ducele Leopold al V-lea al Austriei. În anii 1428 și 1432 husiții au jefuit orașul și castelul Dürnstein. Aproape de sfârșitul Războiului de Treizeci de Ani trupele suedeze aflate sub comanda lui Lennart Torstensson au cucerit orașul Dürnstein în 1645. Suedezii în retragere au distrus unele porțiuni ale fortificației medievale. Castelul nu a mai fost locuit în mod permanent din anul 1622, dar a fost încă considerat ca un posibil adăpost în Războiul Austro-Turc (1663-1664). În 1663 Conrad Balthasar de Starhemberg a cumpărat castelul, care este încă deținut de moștenitorii săi până în prezent. Începând din 1679, cu toate acestea, castelul nu a mai fost locuit și a fost abandonat. Note Bibliografie Materiale media legate de Castelul Dürnstein la Wikimedia Commons Falko Daim, Karin Kühtreiber, Thomas Kühtreiber: Burgen – Waldviertel, Wachau, Mährisches Thayatal. 2. Auflage, Verlag Freytag & Berndt, Wien 2009, ISBN: 978-3-7079-1273-9, pp. 106-109. Hannes Gans: Die Wachau mit Strudengau und Nibelungengau. Wien 2006 (= Falters Feine Reiseführer), pp. 308-314. Leander Petzoldt (Hrsg.): Sagen aus Niederösterreich. München 1992, pp. 78-79, 123, 126. Wilhelm J. Wagner: Der große Bildatlas zur Geschichte Österreichs. Wien 1995, pp. 78-79.