NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Donau-Auen

Donau-Auen är en 9 300 hektar stor nationalpark i Österrike som sträcker sig längs floden Donaus dalgång från Wien till gränsen mot Slovakien. Regionen är en av de få flodslätter i Europa som är kvar utan större förändringar. Området är 38 kilometer långt och vid det bredaste stället bara 4 kilometer brett. Regionen är sedan 1983 upptagen i Ramsarkonventionen och sedan 1996 skyddas den även enligt IUCN:s kriterier. Historia Fram till 1800-talet var Donau en flod utan människans påverkan. Sedan byggdes flera strandvallar och flodens många förgreningar blev torrlagda med undantag av huvudfåran. I de gamla flodslätterna påbörjades intensivt skogsbruk. Under 1950-talet blev flera vattenkraftverk moderniserade eller nybyggda. Den sista större flodslätten hotades 1984 när ett kraftverk vid Hainburg skulle byggas. Flera miljöskyddsorganisationer protesterade mot bygget men kraftverkets uppdragsgivare lät börja skogsröjningen. Därför började flera tusen personer med en blockad av bygget. Efter några misslyckade polisinsatser mot upproret inledde Österrikes regering förhandlingar. Bygget avbröts tillfälligt och regionen blev mål för ekologiska studier. Samtidigt krävde ett folkinitiativ att en nationalpark skulle inrättas. Studierna visade en större ekologisk mångfald än vad som tidigare antagits. Den 27 oktober 1996 upprättades nationalparken genom ett fördrag mellan staten och förbundsländerna Wien och Niederösterreich. Flora och fauna I skyddsområdet lever omkring 700 växtarter och dessutom förekommer cirka 30 däggdjursarter, cirka 100 ruvande fågelarter, 8 arter reptiler, 13 arter groddjur och ungefär 60 fiskarter. Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från tyskspråkiga Wikipedia, Nationalpark Donau-Auen, 30 mars 2009. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Donau-Auen. www.donauauen.at
Донау-Ауен

Донау-Ауен (нім. Donau-Auen, у перекладі «Заплава Дунаю») — національний парк в Австрії, що розташований у землі Нижня Австрія у долині річки Дунай між Віднем та Братиславою. Географія Він займає 93 км2 і тягнеться від Відня до гирла річки Морава в Нижній Австрії до кордону зі Словаччиною. Довжина парку становить 38 км, у той час як максимальна ширина — близько чотирьох. На північ від нього тягнеться рівнинна низовина Маршфельд. Більшу частину національного парку становлять заплавні луки і заболочені землі вздовж Дунаю, тут багато озер і невеликих річок. Донау-Ауен — один з останніх природних куточків Центральної Європи, де зберігається незаймана біосфера заплавних заплав. Коливання рівня води в річці доходять тут до 7 метрів, що постійно підживлює водойми парку та оновлює ландшафт. Флора і фауна У парку мешкає безліч тварин, включаючи рідкісні та вимираючі види, в тому числі понад сто видів птахів, 8 видів рептилій, 13 видів земноводних та 60 видів риби. Також велике розмаїття флори: тут зростає понад 800 видів рослин, у тому числі такі рідкісні, як срібна верба і рідкісні види орхідей. Історія Протягом багатьох років імператори і знать використовували лісові території навколо Дунаю в районі Відня для полювання і будівництва замків. Для простолюдинів цей район був практично недоступний. Але в XVII столітті імператриця Марія-Тереза передала ці землі у володіння муніципалітету міста, відкривши їх для громадськості. До початку XX століття будівельні роботи на Дунаї сприяли постійній зміні русла річки і негативно впливали на флору і фауну регіону. В результаті багаторічних протестів, дебатів і дискусій, підтверджених науковими дослідженнями, в 1977 році австрійським урядом ці території були оголошені заповідною зоною. У ЮНЕСКО також підтримали цю ініціативу. А в 1996 році відбулося відкриття Національного парку Донау-Ауен. Туризм Відвідування парку краще починати з замку Орт, який фактично є його центром. Тут представлені на огляд всі види тварин і рослин, що мешкають або зростають на його території. А на підводній станції з проточною водою можна побачити всі види риб, які облюбували Дунай. Тут же починаються екскурсії з рейнджерами парку — пішохідні, водні, велосипедні. У замку Орт проводяться тематичні виставки та семінари, відбуваються свята, збираються школярі і студенти для виконання наукових проектів. Посилання Офіційний сайт парку [Архівовано 25 листопада 2007 у Wayback Machine.] (англ.) (нім.) Donau-Auen (Lobau) — Erholungsgebiet in Wien [Архівовано 7 червня 2016 у Wayback Machine.]
Tierwelt Herberstein

Die Tierwelt Herberstein beim Schloss Herberstein ist ein Zoo in der Gemeinde Stubenberg in der Steiermark. Geschichte Die Haltung von wilden Tieren hat in Herberstein eine lange Tradition und kann bis ins 17. Jahrhundert zurückverfolgt werden, als erstmals in Österreich Damhirsche gehalten wurden. Gegen Ende der 1960er Jahre wurde Herberstein in einen Tierpark umgewandelt, in dem den Besuchern Eindrücke von Tieren aller fünf Kontinente vermittelt werden. Zu dieser Zeit wurde erstmals auch das Schloss selbst der Öffentlichkeit zugänglich gemacht. Mit der Causa Herberstein im Zusammenhang mit der missbräuchlichen Verwendung von Landesförderungen an den Tierpark Herberstein steht dieser seit 2006 unter der Verwaltung der Steirischen Landestiergarten GmbH. Diese GmbH wurde mit Anfang 2022 in das Universalmuseum Joanneum eingegliedert. Im Jahr 2023 fand die Steiermark Schau in der Tierwelt Herberstein statt. Von 2007 bis 2022 war Doris Wolkner-Steinberger Geschäftsführerin. Danach übernahm Alexia Getzinger interimistisch die Leitung. Im Juni 2023 wurde bekannt, dass der Veterinärmediziner und Zoofachmann Jochen Lengger ab 1. Jänner 2024 die Alleingeschäftsführung übernehmen soll. Aus internen Gründen übernahm Lengger die Alleingeschäftsführung bereits Anfang Dezember 2023. Tierpark Der Tierpark verfügt über die größte Gepardenanlage Europas. Hier wurde auch 1978 erstmals weltweit ein sogenannter Beutesimulator (in etwa mit einem Schlepplift vergleichbar) zur Fütterung der Geparde installiert. Bilder Weblinks Website der Tierwelt Herberstein Einzelnachweise
Herberstein Zoo

Herberstein Zoo (German: Tierwelt Herberstein) is a zoo at Schloss Herberstein in Styria, Austria. Due to the steep slopes around the castle Herberstein, count Johann Maximilian I zu Herberstein chose to give up the idea of keeping cattle around the castle, and he chose to bring fallow deer from Italy, to browse the environment around the castle and this became the origin of the present zoo. In 1888, the area for fenced animals was increased and in the end of 1960, the zoo started to keep exotic animals and opened their gates for the public. References External links Official website
Waltenbergerhaus

Das Waltenbergerhaus ist eine Alpenvereinshütte der Sektion Allgäu-Immenstadt des Deutschen Alpenvereins. Wo sich früher ein 130 Jahre altes Steinhaus befand, steht seit 2017 ein moderner, leicht abgerundeter Holzbau mit Pultdach. Lage Die Hütte steht in den Allgäuer Alpen in der Nähe von Oberstdorf, unterhalb der Mädelegabel am Heilbronner Weg. Die direkten Nachbarn sind die Rappenseehütte (2091 m, circa 5 Stunden) und die Kemptner Hütte (1846 m, circa 4 Stunden). Geschichte Im Sommer 1875 wurde von der Sektion Allgäu-Immenstadt des DuOeAV in den Allgäuer Alpen unterhalb der Mädelegabel der Grundstein für eine Schutzhütte gelegt, die erste Alpenvereinshütte im Allgäu und zweite in den Bayerischen Alpen und die fünfte in den Nördlichen Ostalpen. Nur sechs Wochen später war der Bau abgeschlossen. Am 5. September 1875 fand dann bei herrlichem Wetter die Eröffnung statt. Zu Ehren des Sektions-Mitbegründers und damaligen Vorstands Anton Waltenberger wurde sie nach ihm benannt. Wegen des schlechten Standortes musste allerdings neun Jahre später in der Nähe ein neues Waltenbergerhaus errichtet werden. Das Waltenberger- und das Kaufbeurer Haus sind die einzigen Alpenvereinshütten in den Allgäuer Alpen, die über keine Materialseilbahn verfügen und daher auf die Versorgung mit dem Hubschrauber angewiesen sind. Im Juni 2013 entschied die Sektion Allgäu-Immenstadt des Deutschen Alpenvereins, die Hütte abzureißen und durch einen Neubau zu ersetzen. Die Abbrucharbeiten begannen im September 2015, der Neubau konnte bis Juli 2017 fertiggestellt werden. Die Baukosten sollten 3,2 Mio. Euro betragen. Nach mehr als 2500 Hubschraubereinsätzen und Gesamtkosten von 3,4 Millionen Euro konnte bereits an Fronleichnam das neue Haus eröffnet werden. Aufstieg von Birgsau (950 m) über Einödsbach (1113 m), Gehzeit: 3½ Stunden Bilder Tourenmöglichkeiten Übergänge zu Nachbarhütten Kemptner Hütte über Bockkarscharte und den Heilbronner Weg, Gehzeit: 3½ Stunden Rappenseehütte über den Heilbronner Weg, Gehzeit: 4 Stunden Gipfel Mädelegabel (2645 m), Gehzeit: 2½ Stunden Bockkarkopf (2608 m), Gehzeit: 1½ Stunden Hohes Licht (2652 m), Gehzeit: 2½ Stunden Trettachspitze (2595 m), Gehzeit: 3 Stunden Literatur Dieter Seibert: Allgäuer Alpen Alpin, Alpenvereinsführer. Bergverlag Rother, München 2004, ISBN 3-7633-1126-2. Alpenvereinskarte BY 2/1 Allgäuer-Lechtaler Alpen – West (1:25.000), ISBN 978-3-928777-13-1 Alpenvereinskarte BY 4 Allgäuer Hochalpen – Hochvogel, Krottenkopf (1:25.000), ISBN 978-3-937530-44-4 Weblinks Hütte auf deine-berge.de Waltenberger Haus im Historischen Alpenarchiv der Alpenvereine in Deutschland, Österreich und Südtirol (temporär offline) Einzelnachweise
Waltenberger-Haus

La Waltenberger-Haus est un refuge de montagne dans les Alpes d'Allgäu. Chemin d'accès Le refuge se situe près d'Oberstdorf, entre le Mädelegabel et le chemin de Heilbronn (de). Les refuges voisins sont le refuge du Rappensee (à 5 heures de marche) et le Kemptner Hütte (à 4 heures). Le Waltenberger-Haus et le Kaufbeurer Haus sont les seuls refuges des Alpes d'Allgäu à ne pas être reliés par un téléphérique et sont approvisionnés par hélicoptère. Histoire Durant l'été 1875, le Club alpin germano-autrichien pose les bases d'un abri en dessous du Mädelegabel. Six semaines plus tard, le bâtiment est achevé et ouvre le 5 septembre 1875. Il est baptisé du nom d'Anton Waltenberger, cofondateur et ancien directeur de l'association. En raison d'une situation plus rude que prévu, le refuge doit être reconstruit neuf ans plus tard. Sites à proximité Chemins de randonnée Entre Birgsau (de) et Einödsbach (de) : 3 heures et demie de marche par le chemin de Heilbronn (de) Autres refuges Kemptner Hütte : 4 heures Refuge du Rappensee : 4 heures Sommets Mädelegabel (2 645 m) : 2 heures et demie de marche Bockkarkopf (2 608 m) : 1 heure et demie Hohes Licht (2 652 m) : 2 heures et demie Trettachspitze (2 595 m) : 3 heures Notes et références (de) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en allemand intitulé « Waltenberger-Haus » (voir la liste des auteurs). Voir aussi Articles connexes Liste de refuges des Alpes Liens externes (de) Site officiel Portail de la montagne Portail des Alpes Portail de la randonnée Portail de la Bavière
Waltenberger-Haus

Het Waltenberger-Haus is een alpenhut in de Duitse deelstaat Beieren. De hut behoort toe aan de sectie Allgäu-Immenstadt van de Deutsche Alpenverein. Ligging De hut ligt in de Allgäuer Alpen in de nabijheid van Oberstdorf. De hut ligt onder de top van de Mädelegabel aan de Heilbronner Weg. Vanuit het Waltenberger-Haus kan men naar de Rappenseehütte (2091 meter, circa vijf uur) en de Kemptner Hütte (1846 meter, circa vier uur) wandelen. De hut is ook in ongeveer vier uur bereikbaar vanuit de buurtschap Einödsbach (gemeente Oberstdorf), gelegen in het dal. Hutvoorzieningen De hut wordt voorzien van elektriciteit door zonnepanelen en door een kleine windmolen. De hut is opgebouwd uit ruwe stenen en is binnenin bijna volledig bekleed met hout. In de beddenbakken is er plaats voor 65 personen. In een aparte kamer is er plaats voor zes personen. Als je er in de winter aankomt kan je er overnachten in de winterkamer waar er plaats is voor acht personen. Geschiedenis In de zomer van 1875 werd de eerste steen van de hut gelegd. Slechts zes weken later was de bouw definitief klaar. Op 5 september 1875 vond de opening plaats. De hut werd vernoemd naar Anton Waltenberger, die in het uitvoerende comité zat. Vanwege de slechte bouwplaats van de hut moest reeds negen jaar later een nieuwe hut worden gebouwd. Sinds 1978 is Gerhard "Mandi" Böllmann de waard van de berghut. Het Waltenberger-Haus is een van de weinige berghutten, die nog geen materiaallift heeft en derhalve met de helikopter moet worden bevoorraad.
Burgruine Griffen

Die Burgruine Griffen war eine Höhenburg auf dem Griffner Schlossberg, hoch über Griffen in Kärnten, Österreich. Geschichte Die Burg wurde zwischen 1124 und 1146 von den Bamberger Fürstbischöfen erbaut. 1160 nannte Kaiser Friedrich I. die Burg Grivena als Bamberger Besitz von alters her. Bis 1425 gehörte zur Burg die Blutgerichtsbarkeit. 1292 besetzte Ulrich von Heunburg bei einem Aufstand gegen den Sohn von König Rudolf, Herzog Albrecht I., die Festung. 1293 musste Ulrich die Burg wieder verlassen. 1759 endete die Bamberger Herrschaft. Die Burg wurde der Kärntner Herrschaft einverleibt. Es gab dann mehrere Besitzer hintereinander, nämlich Maria Theresia, dann die Grafen Egger und schließlich die Freiherrn von Helldorf. Im 16. Jahrhundert fand ein großer Umbau der Burg statt. Die Grundfläche betrug etwa 4000 m². 1659 zerstörte ein Blitzeinschlag einen der Türme. 1768 fand in der Burg der letzte Gottesdienst statt und 1840 wurden die maroden Dächer eingerissen. Im Jahr 2000 wurde mit der Sanierung der Ruine begonnen. Ein Wanderweg führt jetzt den Schlossberg hoch zur Burgruine Griffen. Sonstiges Im Inneren des 130 m hohen Schlossberges befindet sich die Griffener Tropfsteinhöhle. Der Berg besteht aus gelblichem Kalkstein. Siehe auch Liste der Burgen und Schlösser in Österreich Weblinks Griffen. In: burgen-austria.com. Martin Hammerl; abgerufen am 1. Januar 1900
Burgruine Griffen

The Burg Griffen is a castle on a 130m/427 ft-high limestone mountain above the town of Griffen in the Austrian state of Carinthia. History The castle was built between 1124 and 1146 by order of Bishop Otto of Bamberg. In an 1160 deed, Emperor Friedrich I mentioned Grivena as a Bamberg property. In 1292 the Carinthian nobleman Count Ulrich von Heunburg with support of Archbishop Konrad IV of Salzburg occupied the fort in an uprising against Albert of Habsburg, the son of King Rudolph I of Germany and Duke Meinhard II. However Ulrich was abandoned by his allies and one year later had to leave the castle. In 1759 Bishop Adam Friedrich sold the Bamberg estates in Carinthia to Maria Theresa of Austria and the castle was incorporated into the Carinthian duchy. About 1520 a large reconstruction of the castle took place as a protection against the threat posed by the Ottoman forces with a base amounted of about 4000 m2, though the Turks never laid siege to Griffen. Cave Within the mountain is the Griffener Tropfsteinhöhle (dripstone cave) with a length of 485m/1591 ft, which was not discovered until the late days of World War II. It is open to public and a natural landmark since 1957. External links (in German) Griffen at burgen.de References
Castillo de Griffen

El castillo de Griffen es un castillo en ruinas situado en Carintia, Austria.​ Es uno de los castillos más grandes de Carintia.​ Historia El castillo fue construido entre 1124 y 1146 por orden del obispo Otón de Bamberg.​​ En un documento de 1160, el emperador Federico I mencionó a Grivena como propiedad de Bamberg.​​ Alrededor de 1520 se llevó a cabo una gran reconstrucción del castillo como protección contra la amenaza que representaban las fuerzas otomanas con una base de unos 4000 m², aunque los turcos nunca sitiaron Griffen.​​ Dentro de la montaña se encuentra la Griffener Tropfsteinhöhle,​​ una cueva de estalactitas con una longitud de 485 m (1591 pies), que no se descubrió hasta finales de la Segunda Guerra Mundial. Está abiero al público y es un monumento natural desde 1957.​ Se sabe a comienzos de 2000 se realizaron labores en cuanto a su infraestructura.​ Referencias
Grad Grebinj

Grad Grebinj je grad na 130 m visoki kamniti gori nad mestom Grebinj v avstrijski deželi Koroški . Zgodovina Grad je bil zgrajen med letoma 1124 in 1146 po ukazu bamberškega škofa Otona. V listini iz leta 1160 je cesar Friderik I. omenjen kraj Grivena kot last Bamberških škofov. Leta 1292 je koroški plemič grof Ulrik Vovbrški zavzel utrdbo ob podpori salzburškega nadškofa Konrada IV. v vstaji proti Albertu Habsburškemu, sinu nemškega kralja Rudolfa I. in vojvodi Majnhardu II.. Toda Ulrika so njegovi zavezniki zapustili in eno leto kasneje so morali grad zapustiti. Leta 1759 je škof Adam Friderik prodal posest Bamberških na Koroškem cesarici Mariji Tereziji, grad pa je bil vključen v Koroško vojvodino. Okoli leta 1520 je bila izvedena velika obnova gradu zaradi grožnje, ki so jo predstavljale osmanske sile, z bazo obsegajočo okoli 4000 m 2, čeprav Turki dejansko niso nikoli oblegali Grebinja. Leta 1659 je strela udarila v enega od stolpov in začelo se je propadanje gradu. Leta 1768 so opravili zadnjo mašo in okoli leta 1840 so na gradu odstanili streho. Leta 2000 se je začelo obnavljanje gradu. Na goro do ruševin vodi strma pešpot . Jama Znotraj gore je Grebinjska Tropfsteinhöhle ( jama s kapniki) dolga 485 m, ki so jo odkrili šele ob koncu druge svetovne vojne. Odprta je za javnost in je od leta 1957 velja za naravno znamenitost. Zunanje povezave (nemško) Griffen at burgen.de
Замок Гріффен

Замок Гріффен (нім. Burg Griffen) розташований на 130 м вапняковій скелі неподалік міста Гріффен землі Каринтія (Австрія). Історія Замок збудували поміж 1124–1146 роками князі-єпископи Бамбергу. Фрідріх I Барбаросса 1160 назвав замок єпископів Grivena. До 1425 замку належало право смерті. При повстанні проти герцога Альбрехта I замок захопив граф Ульріх ІІ (1292/93). У XVI ст. замок розбудували до площі 4000 м². З 1759 замок перейшов від єпископів у володіння до цивільних правителів Каринтії — Марії-Терезії, графам фон Еггер. У 1768 відбулось останнє Богослужіння у каплиці замку, 1840 зірвано старі дахи. З 2000 розпочалось визначення стану мурів. Джерела Примітки Виноски Griffen [Архівовано 6 жовтня 2014 у Wayback Machine.](нім.) Griffner Schlossberg mit Burgruine Griffen [Архівовано 6 жовтня 2014 у Wayback Machine.](нім.) Burgruine Griffen [Архівовано 8 березня 2018 у Wayback Machine.](нім.) Див. також Замок Федераун Замок Гомарн Посилання
Elektrárna Dürnrohr

Dürnrohr je tepelná elektrárna postavená v dolním Rakousku jako náhrada za nespuštěnou jadernou elektrárnu Zwentendorf. Elektrárna rovněž slouží jako spalovna odpadu. Má dva bloky (352 a 405 MW), které spalovaly české a polské uhlí, od roku 2019 pracuje na zemní plyn. Do provozu byla uvedena v roce 1987. Využívá elektrické vedení určené původně pro elektrárnu Zwentendorf. 210 m vysoký komín elektrárny je nejvyšším komínem v Rakousku a 3. nejvyšší stavbou v Rakousku. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Elektrárna Dürnrohr na Wikimedia Commons
Dürnrohr Power Station

The Dürnrohr power station is a thermal power station in Lower Austria. The power station was built as a replacement for the Zwentendorf Nuclear Power Station, a plant that was finished but due to a 1978 referendum never started up. The Dürnrohr plant was built in its proximity in order to use the already established power lines and other infrastructure. It consists of two blocks: the first with output of 405 MW operated by VERBUND Austrian Thermal Power AG and the second with output 352 MW operated by the Energie-Versorgung Niederösterreich AG. The plant was finished in 1987. The plant was powered by black coal imported from the Czech Republic and Poland but today it burns any type of coal and can also use natural gas. In 2004, a heating plant (largest such in Austria, at the time) using the dissipated waste heat was opened. In 2009, the district heating pipeline from the power station to Sankt Pölten was erected from EVN Wärme. It is the longest district heating pipeline in Austria, with a length of 31 km. The power station is one of the biggest emitters of CO2 in Austria. References
Museu d'Arts Aplicades de Viena

El Museu d'Arts Aplicades de Viena (oficialment i en alemany Museum für angewandte Kunst), més conegut com a MAK, és un museu d'arts decoratives ubicat a Viena, Àustria. El museu està ubicat al Innere Stadt, al primer districte de la ciutat i forma part del conjunt d'edificis aixecats a l'entorn de la Ringstrasse, la gran avinguda vienesa. Va ser el primer museu inaugurat en aquesta avinguda, abans del Museu d'Història de l'Art de Viena i el Museu d'Història Natural. La importància concedida a les arts decoratives en aquest gran projecte urbanístic justifica la prioritat concedida al Museu d'Arts Aplicades. L'edifici es va construir entre 1868 i 1871 segons un projecte de l'arquitecte Heinrich von Ferstel. Va ser inaugurat el mateix any 1871. Pocs anys després (1875-77) es va construït un edifici adjacent, destinat a Escola d'Arts Aplicades, segons projecte del mateix arquitecte. El 2015 va ser conegut per ser el primer museus del món en adquirir una obra d'art fent servir la moneda bitcoin. Galeria Referències Enllaços externs Museu d'Arts Aplicades de Viena - Lloc web oficial (alemany austríac) El MAK al web de Turisme de Viena Arxivat 2016-07-07 a Wayback Machine.
Museo de Artes Aplicadas de Viena

El Museo Austriaco de Artes Aplicadas de Viena​ (en alemán: Museum für angewandte Kunst Wien - MAK) es un histórico y prestigioso museo de artes decorativas, situado en Stubenring número 5 en Viena.​ Fue fundado en 1863 como "Museo de arte e industria". Desde 1986 se han ampliado las colecciones de obras de diversos movimientos artísticos y arquitectónicos. En 1993 el museo fue renovado y ampliado; las salas han sido renovadas y diseñadas de acuerdo a los conceptos de diferentes artistas. El museo presentas muebles y accesorios (objetos de vidrio, porcelana, madera, tela y metales preciosos) que van desde la época medieval hasta la época contemporánea (obras de prestigiosos artistas como Donald Judd, James Turrell, Gordon Matta-Clark), así como maquetas de famosos edificios diseñados por arquitectos contemporáneos. El museo, construido en 1871, ha sido iluminado por las noches desde 2004 por la instalación permanente al aire libre "MAKlite" del artista internacional de land art James Turrell. En 2015, el MAK fue el primer museo en comprar una obra de arte (el salvapantallas de van den Dorpel "Event Listeners")​ con Bitcoin.​ Con más de 300.000 objetos, el MAK tiene la colección en línea más grande de todos los museos federales de Austria. Durante la visita, la audioguía se puede utilizar como una aplicación web en un teléfono móvil.​ MAK digital El MAK tiene una amplia gama de ofertas digitales. Los datos sobre la colección o las publicaciones internas se publican para la investigación de manera transparente, y formatos como MAK Digistories o MAK Blog brindan información sobre una amplia variedad de temas. La audioguía se proporciona de forma gratuita en forma de aplicación web. MAK Colección en línea MAK publicaciones internas Stories MAK Blog MAK Digistories MAK Design LAB MAK Guide El MAK en Google Arts & Culture Digital Life Literacy Juegos World Wide Wonderland MIX MAK Audio Nachdenkereien Video Links MAK - Museum of Applied Arts (sitio web oficial) MAK Collection Online MAK Audio-Guide MAK Publicaciones MAK Design Shop Archivado el 8 de febrero de 2022 en Wayback Machine. Wien Geschichte Wiki: MAK - Museum für angewandte Kunst (en alemán) Oesterreichisches Museum für Kunst und Industrie. en: Allgemeine Bauzeitung, 1871 en Anno (Austrian Newspapers Online) Bibliografía relacionada con Museo de Artes Aplicadas de Viena en el catálogo de la Biblioteca Nacional de Alemania. Referencias