NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Фрайунг (Вена)

Фрайунг (нем. Freyung) — городская площадь треугольной формы, расположенная в районе Внутренний Город города Вена. История Площадь появилась за пределами защитных стен римского лагеря Виндобона. В XII веке ирландские монахи, прибывшие в Вену по приглашению Генриха II Австрийского построили на площади свой монастырь, который назвали «Шотландским», так как Ирландию в этой время называли Шотландией (лат. Scotia Major). Площадь возле монастыря стали называть «bei den Schotten» («у Шотландцев»). Из-за того, что монастырь имел привилегию самоуправления и не подчинялся герцогской власти, то всю прилегающую площадь стали называть Фрайунг, от немецкого слова «Frey», что означает «свободный». Фрайунг быстро стал важной рыночной площадью, где не только продавались товары, но и выступали уличные артисты. Благодаря близости к Хофбургу, уже в XVII и XVIII веках здания вокруг площади и на соседней улице Херренгассе стали популярны в качестве резиденций для высшей аристократии Вены. В период с 1844 по 1846 год скульптором Людвигом Шванталером в честь императора Фердинанда I Австрийского в центре площади был воздвигнут фонтан «Австрия». В 1856 году здания между Фрайунгом и площадью Ам-Хоф были снесены. В конце XIX века на освободившуюся территорию обратили внимание банки и другие финансовые организации, которые и по сей день размещают здесь свои штаб-квартиры. Во время реконструкции дворца Ферстеля в 1990-е годы была обнаружена оригинальная мостовая XIII века. Она была включена в современный тротуар. На площади регулярно проводятся ярмарки, в том числе и рождественские, которые проводятся с 1772 года. Здания на площади Дворец Хардегг. Фрайунг, 1. Дворец Ферстеля, бывшее здание Национального банка Австрии. На верхнем этаже дворца до 1860 года размещалась биржа. В настоящее время помещения используются для проведения концертов. В здании также работает знаменитое венское кафе «Централь». Фрайунг, 2. Дворец Гаррахов. Фрайунг, 3. Дворец Кинских, бывший Дворец Дауна. Фрайунг, 4. Дворец Ламберг. Фрайунг, 5. Шотландский монастырь. Фрайунг, 6. Дворец Шенборн-Баттьяни. Реннгассе, 4. Дворец Виндиш-Грец. Реннгассе, 12. Дворец Порциа. Херренгассе, 23. Галерея Примечания
Lehmhaus Rauch

Das Lehmhaus Rauch steht in der Gemeinde Schlins im Bezirk Feldkirch in Vorarlberg. Das Wohnhaus und Atelierhaus ist ein Modell des modernen Lehmbaus. Architektur Das Lehmhaus Rauch wurde entworfen und konstruiert von Roger Boltshauser (Boltshauser Architekten AG) und Martin Rauch (Lehm Ton Erde Baukunst GmbH). Das Haus steht in privilegierter Lage am Ende einer Zufahrt in leichter Südlage. Das rechteckige Haus wurde quer in den Hang gestellt und verankert sich quasi hinten mit einer Ausweitung. Die Stampflehmwände zeigen an der Fassade wie Nadelstreifen horizontale Linien aus gebrannten Ziegeln, welche die Fläche strukturieren und bei Schlagregen schützen. Große Fenster wurden sparsam gesetzt und erhielten ein oder zwei seitliche Nischen als Lüftungsflügel. Im Erdgeschoß, welches weitgehend im Hang sitzt, befinden sich die Erschließungs- und Abstellräume sowie ein Gästezimmer mit Bad. Es erhielt Hourdisdecken auf quergespannten Stahlprofilen mit hineingestellten Lehmziegeln. Der zentrale Eingangsraum hat einen Boden aus gebrannten Tonplatten mit aufgedrucktem Muster. Aus dem Eingangsraum gelangt man in einen Treppenraum mit korbbogenförmigem Grundriss, der seinen Abschluss in einer Kuppel mit eingeschlossenen Glasbausteinen findet. Die Stufen der Wendeltreppe sind in die Stampflehmwand eingespannt, das Geländer besteht aus Stahlblech. Im ersten Stock betritt man die Wohnräume mit Küche sowie das zweigeschoßige Atelier. Im zweiten Stock befinden sich zwei Schlafzimmer mit Bad. Auszeichnungen 2008: Österreichischer Bauherrenpreis 2009: Das beste Haus 2010: Vorarlberger Hypo-Bauherrenpreis 2014: Ernst-A.-Plischke-Preis Literatur Otto Kapfinger, Axel Simon (Hrsg.): Haus Rauch. The Rauch House. Ein Modell moderner Lehmarchitektur. A Model of Advanced Clay Architecture. Roger Boltshauser. Martin Rauch. Mit Beitragen von Roger Boltshauser, Thomas Kamm, Otto Kapfinger, Marta Rauch-Debevec, Martin Rauch, Axel Simon, Andrea Wiegelmann, Birkhäuser Verlag, Basel 2011, ISBN 978-3-0346-0109-2. Weblinks Nextroom: Lehmhaus Rauch
Rosenbauer

Rosenbauer International AG er en østrigsk producent af brandbiler med hovedkvarter i Leonding, Oberösterreich. 8 % af omsætningen stammer fra handel med det østrigske brandvæsen, den samlede omsætning er på 972 mio. euro. I 1866 grundlagde Johann Rosenbauer (1828–1894) den erste oberösterreichische Feuerwehr-Ausrüstungs-Geschäft i Linz. Referencer
Rosenbauer

Le groupe Rosenbauer est une entreprise autrichienne de construction de fourgons d’incendie et d'équipements de protection individuelle, dont le siège social se trouve à Leonding, Autriche. Historique Rosenbauer a été fondé en 1866, en Autriche, par Johann Rosenbauer, après avoir créé les pompiers volontaires de la ville de Linz en Autriche. Galerie Références Voir aussi Lien externe (en) Site officiel Portail des camions Portail des entreprises Sécurité civile et sapeurs-pompiers Portail des risques majeurs
Rosenbauer

A Rosenbauer csoport a világ három legnagyobb tűzoltó-jármű gyártó vállalatának egyike. Székhelye Leonding, Ausztria. A Rosenbauer több mint 100 ország tűzoltóságait látja el egyedi tűzoltó- és mentő rendszerekkel valamint szolgáltatásokkal. Számos tűzoltójármű-szériát és tűzoltó-repülőgépeket gyárt három kontinensen, mind az európai, mind az Egyesült Államok szabványai szerint. Történet Megalapítás és fejlődés Az első osztrák országos tűzoltási vállalatot 1866-ban alapította Johann Rosenbauer Linzben. A különböző gyártóktól származó kézi tűzoltópumpák, sisakok, gombok és hasonlók mellett a vállalat vívó-, sport- és játszótéri felszereléseket is forgalmazott. Konrad Rosenbauer 1888-ban vette át a vállalatot, ez fordulópontot jelentett a cég működésében: ekkor kezdték meg saját tűzoltóeszközök gyártását. Miután egy nagyobb telephelyre költözött, a vállalat felvette a K. Rosenbauer & Kneitschel, Fabrik für Lösch- und Wehrgerät und Metallwaren (K. Rosenbauer és Kneitschel, Oltó- és Védelmieszköz és Fémtermék Gyár) nevet. Napjainkban A Rosenbauer International AG-t 1994 óta jegyzik a Bécsi Értéktőzsdén. 2010-ben a Rosenbauer-nek 2000 alkalmazottja volt világszerte, 595 millió eurós forgalom mellett. A cégnek telephelye van Luckenwalde-ban, Passauban, Karlsruheben, Oberglattban (Svájc), Madridban, Lyons-ban (USA, Dél Dakota) és Szingapúrban is; a gyártott termékek 90%-át exportálják. A működésüket kiterjesztették tűzoltórepülőgépekre, rendőrségi vízágyúkra és újra elkezdtek egyéni tűzoltófelszereléseket (egyenruha, sisakok...) is gyártani 2011 elején a német trösztellenes hatóságok a Rosenbauer-t a Schlingmann GmbH & Co. KG-t, az Albert Ziegler GmbH & Co. KG-t és az Iveco Magirus Brandschutztechnik GmbH-t összesen 28 millió euróra bírságolták kartelltevékenység miatt. Részvényesek A 2011 júliusi állapot szerint a vállalat 51%-át a Rosenbauer Beteiligungsverwaltungs GmbH, 5%-át intézményi befektetők birtokolják, míg a maradék 44% pedig szabad kereskedésű. Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Rosenbauer című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Rosenbauer

Il gruppo Rosenbauer è uno dei primi tre produttori mondiali di veicoli per i vigili del fuoco. Ha sede a Leonding in Austria. Storia Fondata nel 1866 a Linz come Trading House for Fire Brigade Equipment da Johann Rosenbauer, iniziò la produzione di componenti separati nel 1906 e quella di veicoli antincendio completi nel 1919, iniziandone pochi anni dopo anche l'esportazione. Nel 1968 spostò la sede nella nuova localizzazione di Leonding, ampliando sempre più la produzione destinata all'estero e iniziando a creare le prime consociate in Svizzera e Spagna. Dal 1994 è iniziata anche la quotazione alla borsa di Vienna. Prodotti Oltre ad allestimenti specifici per interventi antincendio preparati su telai dei maggiori costruttori di autocarri e destinati all'utilizzo quotidiano, la Rosenbauer si è specializzata in specifici mezzi di grandi dimensioni destinati ad operare nell'ambito aeroportuale preparando delle versioni particolari come il Simba destinato all'Aeroporto di Francoforte sul Meno e come il Rosenbauer Panther. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Rosenbauer Collegamenti esterni Sito ufficiale, su rosenbauer.com.
Rosenbauer

Firma Rosenbauer (Rosenbauer International AG) – jeden z trzech największych na świecie producentów pojazdów pożarniczych oraz specjalistycznego wyposażenia dla służb ratowniczych i pożarniczych. Główna siedziba firmy znajduje się w Leonding w Austrii. Historia Pierwsze austriackie przedsiębiorstwo prowadzące sprzedaż urządzeń i wyposażenia pożarniczego zostało założone przez Johanna Rosenbauera w Linzu w 1866 roku. Firma oferowała sprzedaż: ręcznych pomp pożarniczych różnych producentów, kasków strażackich. Konrad Rosenbauer przejął firmę w 1888 roku. Nowy zarządca firmy uruchomił i rozwinął produkcję własnego sprzętu gaśniczego. Firma zmieniła nazwę na K. Rosenbauer & Kneitschel, Fabrik für Lösch- und Wehrgerät und Metallwaren. W 1908 roku firma rozpocząła produkcję pomp zasilanych gazem, a pierwszy samochód strażacki zbudowała w 1918 roku. W 1926 roku nowa Automobilspritzengesellschaft Lohner & Rosenbauer wysłała swój pierwszy pojazd do Chin. Od 1930 roku Rosenbauer rozpoczął produkcję silników dwusuwowych (obecnie silniki są dostarczane przez innych producentów, zwłaszcza BMW i Volkswagen). Od lat 70. Rosenbauer współpracuje z austriackim producentem różnych nadwozi Carvatech. Produkcja pojazdów Panther odbywa się głównie w nowym zakładzie w Leonding (Austria). Pojazdy klasy "Panther" znajdują się na wyposażeniu lotniskowych straży pożarnych w ponad 100 krajach. W Polsce pojazdy Rosenbauer Panther znajdują się na wyposażeniu siedmiu lotnisk, w 2009 r. pierwsze dwa pojazdy (Panther oraz Panther HRET) trafiły na wyposażenie Portu Lotniczego im. Jana Pawła II Kraków-Balice. Grupa Rosenbauer (Rosenbauer International AG) posiada oddziały sprzedaży i serwisu w kilku krajach na świecie, w tym: w Chinach, Szwajcarii, Hiszpanii, Singapurze, południowej Afryce, Australii, Włoszech, Francji, Stanach Zjednoczonych oraz w Polsce (od 2018). W 2010 roku Rosenbauer zatrudniał ponad 2000 pracowników na całym świecie, a obroty wyniosły około 595 milionów euro. Ponad 90% produkcji jest eksportowane. Grupa Rosebauer produkuje różny sprzęt i urządzenia do gaszenia pożarów, w tym także: agregaty prądotwórcze, pompy zanurzeniowe, motopompy, agregaty pompowe, działka wodne, oraz specjalistyczne wyposażenie strażaków, np: buty strażackie, rękawice, hełmy, specjalne ubrania bojowe, kamery termowizyjne oraz specjalistycznego robota na gąsienicach (RTE Robot). Lotniskowe pojazdy pożarnicze Źródło informacji: Firma produkuje różne specjalistyczne lotniskowe pojazdy ratowniczo gaśnicze w tym jedne z największych na świecie pojazdów pożarniczych o wadze 52 ton i długości 12m Rosenbauer Panther. Wśród produkowanych lotniskowych pojazdów pożarniczych występują także inne modele: „STINGER HRET”, „Panther” electric, MT Airport BUFFALO, Rosenbauer Simba. Galeria Przypisy Linki zewnętrzne Historia firmy - rosenbauer.com Rosenbauer America Oficjalna strona internetowa Rosenbauer
Rosenbauer

A Rosenbauer International AG é um fabricante de equipamentos para bombeiros austríaco com sede em Leonding, Alta Áustria. A empresa de capital aberto está listada na Bolsa de Viena e é um dos maiores fabricantes mundiais de carros de bombeiro. História A empresa foi fundada em 1866 por Johann Rosenbauer (1828—1894) em Linz, vendendo (entre outros) mangueiras, capacetes e utensílios para esportes e jogos. Em 1888 a empresa foi continuada por Konrad Rosenbauer (1856—1906) que iniciou a produção de bombas hidráulicas e outros equipamentos. O primeiro veículo foi produzido em 1919. Em 1968 a empresa mudou para a sede atual e foi reorganizada sob a denominação atual em 1988 (GmbH) e 1992 (AG). Hoje Em nove locais de produção a empresa alcancou com cerca de 1.800 empregados um faturamento de € 500 milhões em 2008. 89% do seu volume de vendas são exportações. Locais de produção fora da Áustria são Luckenwalde, Karlsruhe (subsidiária Metz), Passau (Alemanha), Oberglatt (Suíça), Madrid (Espanha), Lyons (EUA) e Cidade de Singapura (singapura). A empresa produz (entre outros) sistemas de extinção, veículos para corpo de bombeiros civis e veículos especiais, empregados em indústrias e areoportos. O modelo Panther recebeu diversas premiações de design de produto, entre outros o International Design Excellence Award em 2008 e o red dot design award em 2006. Referências Ligações externas «Site oficial» (em alemão e inglês) «Fotos da produção em Luckenwalde» (em alemão) (Der Spiegel)
Rosenbauer

Rosenbauer — один із трьох найбільших у світі виробників пожежних автомобілів та протипожежного обладнання, базується в Леондінгу, Австрія. Компанія постачає продукти пожежного сектору у понад 100 країн і представлена широким асортиментом спеціальних пожежно-рятувальних приладів та послуг. Компанія виробляє широкі серії протипожежних машин та літаків на трьох континентах відповідно до європейських та американських стандартів. Історія Заснування та розвиток Перше пожежне підприємство в Австрії було засновано Йоганом Розенбауером в Лінці в 1866 році. Окрім ручних пожежних помп різних виробників, шоломів, кнопок тощо, компанія продавала обладнання для фехтування, спортивних та ігрових майданчиків. Конрад Розенбауер перейняв керівництво компанією в 1888 році, який став переломним моментом в історії компанії, з якого вона буде виробляти власне обладнання для пожежогасіння. Після переходу на більший ринок товарі компанія змінила свою назву на K. Rosenbauer & Kneitschel, Fabrik für Lösch- und Wehrgerät und Metallwaren. У 1908 році Rosenbauer розпочав виробництво газових помп. Перша пожежна машина була побудована в 1918 році. У 1926 році новий Automobilspritzengesellschaft Lohner & Rosenbauer відправив свій перший автомобіль до Китаю. З 1930 року Rosenbauer також мав змогу виробляти власні двотактні двигуни (сьогодні двигуни постачаються іншими компаніями, зокрема BMW та Volkswagen). Компанія мала виробничий майданчик в Ірані до падіння шаха. З 1970-х Розенбауер співпрацював з Carvatech для виготовлення кузовів протипожежних автомобілів. У середині 1980-х Rosenbauer представив Falcon, транспортний засіб, шасі якого було розроблено спеціально для пожежних машин. Falcon, маючи безліч нестандартних та неперевірених деталей, був схильний до несправностей і тривалих застоїв, прирікаючи власні шасі на провал в Європі. Rosenbauer International AG зареєстровано на Віденській фондовій біржі з 1994 року. У 2010 році Rosenbauer мав понад 2000 співробітників по всьому світу, а продажі складали близько 595 мільйонів євро. Понад 90% продукції експортується, а компанія має свої майданчики в Луккенвальде, Пассау, Карлсруе, Оберглатт (Швейцарія), Мадриді, Ліоні (Су-Фоллз, Південна Дакота), Вайомінгу (Міннеаполіс, Міннесота) та Сінгапурі. Компанія розширила діяльність до пожежних літаків, водяних гармат для поліції та відновила виробництво одягу пожежників (форма, шоломи...). Починаючи з 2011 року, німецька антимонопольна влада засудила ROSENBAUER, Schlingmann GmbH & Co. KG, Albert Ziegler GmbH & Co. KG і Iveco Magirus Brandschutztechnik GmbH в цілому на € 28 мільйонів штрафів за практику картелю. Акціонери Станом на липень 2011 року 51% компанії належить Rosenbauer BeteiligungsverwaltungsGmbH, 5% — інституційним інвесторам, а решта 44% — вільний обіг. Примітки Посилання Історія компанії [Архівовано 20 квітня 2015 у Wayback Machine.] Rosenbauer AG [Архівовано 25 липня 2015 у Wayback Machine.] Rosenbauer Америка [Архівовано 11 квітня 2022 у Wayback Machine.] Віденська фондова біржа: Дані ринку Rosenbauer International [Архівовано 31 жовтня 2020 у Wayback Machine.]
Anton Bruckner Privatuniversität

Die Anton Bruckner Privatuniversität für Musik, Schauspiel und Tanz (ABPU) ist eine österreichische Privatuniversität in Linz. Sie befindet sich im Stadtteil Urfahr nördlich der Donau. Geschichte Die Anton Bruckner Privatuniversität ging aus dem Bruckner Konservatorium des Landes Oberösterreich hervor. Sie ist von der AQ Austria als Privatuniversität akkreditiert. Bereits im Jahr 1799 wurde in Linz eine Musikschule gegründet, von Franz Xaver Glöggl (1764–1839). Anton Bruckner, der Namenspatron der heutigen Universität, war nie Direktor der Vorgängereinrichtung. Im Jahr 1896 studierten an der Musikschule 500 Studenten, unter dem damaligen Direktor August Göllerich sowie dessen Nachfolger Wilhelm Jerger. Unter Direktor Robert Keldorfer wurde die Linzer Musikvereinsschule im Jahr 1932 in Brucknerkonservatorium umbenannt und erhielt 1935 das Öffentlichkeitsrecht. Ende August 2015 wurde ein neues Universitätsgebäude auf dem Grundstück des ehemaligen Schlosses Hagen am Fuße des Pöstlingbergs eröffnet. Studienrichtungen Das Studienangebot der ABPU umfasst künstlerische und pädagogische Studien in den klassischen Instrumentalfächern und in Gesang, Alte Musik, Jazz, Komposition, zeitgenössischem Tanz, Schauspiel, Musikvermittlung und Elementarer Musikpädagogik. Es besteht die Möglichkeit, die Studienrichtungen (die sowohl als Konzertfach als auch pädagogische Studienrichtungen angeboten werden) als Bachelor oder Master abzuschließen. Weiters werden auch Doktoratsstudien in wissenschaftlicher bzw. künstlerische Forschungstätigkeiten angeboten. Es werden aber auch Vorbereitungslehrgänge (Akademie für Begabtenförderung, ABF) angeboten. Darüber hinaus werden zahlreiche Lehrgänge wie Improvisation im Streicherunterricht, Chorleitung, Blasorchesterleitung, Urban Dance Styles und Theaterpädagogik angeboten. Leitung Brucknerkonservatorium (1932 bis 2004) 1932–1939: Robert Keldorfer 1939–1943: Adolf Trittinger 1943: Anton Schulz (interimistisch) 1943–1945: Aldo Schön 1945–1958: Carl Steiner 1958: Hans Winterberger (interimistisch) 1958–1973: Wilhelm Jerger 1973–1990: Gerhard Dallinger 1990–1995: Hans Maria Kneihs 1995–2004: Reinhart von Gutzeit Anton Bruckner Privatuniversität 2004–2006: Reinhart von Gutzeit 2006–2007: Anton Voigt (interimistischer Rektor) 2007–2012: Marianne Betz 2012–2021: Ursula Brandstätter seit Oktober 2021: Martin Rummel Bekannte Lehrende (Auswahl) Einrichtungen Nikolaus Harnoncourt Zentrum. www.harnoncourt.org Archiv mit Nikolaus Harnoncourts Nachlass, das sich der Erforschung dessen Oeuvres widmet. Bekannte Absolventen (Auswahl) Siehe auch Liste der Musikhochschulen und Konservatorien in Österreich Weblinks Offizielle Website Literatur von und über Anton Bruckner Privatuniversität im Katalog der Deutschen Nationalbibliothek Fußnoten
Uniwersytet im. Antona Brucknera

Uniwersytet im. Antona Brucknera (niem. Anton Bruckner Privatuniversität für Musik, Schauspiel und Tanz) – prywatny uniwersytet muzyki, tańca i gry aktorskiej w Linzu. Jedna z pięciu tego typu szkół wyższych w Austrii. Obecnie studiuje tam ok. 850 studentów z całego świata. Wykłada 200 nauczycieli. Początkowo znany jako Anton Bruckner Konservatorium (1932-2004), w roku 2004 uzyskał status prywatnego uniwersytetu. Uniwersytet nosi imię austriackiego kompozytora Antona Brucknera. Linki zewnętrzne http://www.bruckneruni.at Austrian Accreditation Council (instytucja akredytująca uniwersytety prywatne) Study in Austria: A Guide. haardt.net. [zarchiwizowane z tego adresu (2005-01-17)].
ГЕС Мартіна

ГЕС Мартіна — гідроелектростанція на сході Швейцарії. Становить третій ступінь у гідровузлі, створеному в верхів'ях Інна (права притока Дунаю), знаходячись після ГЕС Праделла. Планується, що у другій половині 2010-х років розпочнеться будівництво четвертого ступеня, дериваційний тунель якого починатиметься від ГЕС Мартіна та завершуватиметься вже на території Австрії. Вода для роботи станції надходить із нижнього балансуючого резервуару ГЕС Праделла, розташованого на правому березі річки Інн. На останній для спрямування у резервуар додаткового ресурсу споруджена гребля, крім того, сюди ж впадає притока Інна Праделла. Звідси до машинного залу, збудованого нижче по долині Інна, веде головний дериваційний тунель довжиною 14 км, який забезпечує напір у 111 метрів. На своєму шляху він також приймає ресурс зі ще однієї правої притоки Інна Асси. Підземний машинний зал станції обладнано двома турбінами типу Френсіс загальною потужністю 72 МВт, які забезпечують виробництво 290 млн кВт·год на рік. Примітки
Bergeralm

Die Bergeralm bezeichnet im Gemeindegebiet Steinach am Brenner eine seit 1831 bestehende Almhütte das Schigebiet Bergeralm eine etwa 5 km lange Rodelbahn Schigebiet Bergeralm Das Schigebiet Bergeralm besteht aus der seit 2007 bestehenden 8er-Gondelbahn Bergeralmbahn von Steinach zum Bereich der Bergeralm, der seit 2017 bestehenden Kombibahn (8er-Gondeln bzw. 6er-Sesseln) Hoher Turm auf das Nösslachjoch, der Steinbodenbahn (4er-Sessel; seit 2004) sowie dem Schlepplift Hochsonnlift und Tellerlift 3er Lift. Seit 1990 besteht eine Beschneiungsanlage inklusive des Speicherteichs Bergeralm mit einem Volumen von 63.000 m³. Einzelnachweise
UNESCO Mittelschule Bürs

Die UNESCO Mittelschule Bürs ist eine UNESCO-Schule, welche die Schulform Mittelschule anbieten. Architektur und Gebäude Seit dem Schuljahr 2013/14 ist die UNESCO-Schule im neuen Gebäude untergebracht. Es gibt ein eigenes Atelier und im technischen Werkbereich gibt es Arbeitsräume für Holz, Ton und Metall. Die Klassenräume sind mit Computerausstattung und interaktiven Whiteboards ausgestattet. Die ganztägige Betreuung ist durch eine professionelle Küchenausstattung mit Speisesaal gegeben. Die Mittelschule Bürs gehört dem Netzwerk der ÖKOLOG-Schulen in Österreich an und verpflichtet sich damit zu gewissen ökologisch und nachhaltig orientierten Standards. Möglich war dies durch eine Sanierung, in deren Folge ein Großteil des 1967 errichteten Gebäudes abgerissen und 2013/2014 durch einen Neubau ersetzt wurde. Es erfolgte eine thermische Sanierung nach neuesten Wärmestandards. Die Beheizung erfolgt über Fernwärme. Zusätzlich befindet sich eine Photovoltaikanlage zur Stromerzeugung auf dem Dach. Pädagogische Arbeit, Ausstattung und Angebote Die Schule arbeitet seit dem Schuljahr 1995/96 mit offenen Lernformen, innerer Differenzierung, alternativer Beurteilung durch Pensenbücher und Integration von Kindern mit besonderen Bedürfnissen. Die Pädagogik der Schule ist mit vielen Elementen von Reformpädagogen durchsetzt, die an die Bedürfnisse unserer Zeit angepasst wurden. Die Arbeitsschwerpunkte der Schule liegen in Neues Schulklima, Frieden, Menschenrechte und Demokratie, Internationalisierung, Neue Medien, Welterbe und Weltkulturerbe. Ein weiterer Schwerpunkt liegt im Sozialen Lernen durch den wöchentlichen Klassenrat und eine allmorgendliche soziale Eingangsphase. Der Modellcharakter und die besondere pädagogische Grundhaltung des Schulklimas für Schüler und Lehrer hat dazu geführt, dass die Schule seit 1996 dem weltweiten Netz der UNESCO-Schulen angehört. Mittags- und Nachmittagsbetreuung sind Bestandteil der ganzheitlichen Bildung. Seit dem Schuljahr 2008/09 beteiligt sich die Schule am Modell „Neue Vorarlberger Mittelschule“. Die UNESCO-Mittelschule Bürs hat acht Klassen zwischen der fünften und achten Schulstufe mit 170 Schülern (Stand: 2020/21). Auszeichnungen Im Jahr 2007 wurde die Schule im Rahmen einer Kooperation der Wiener Zeitung und des Bundesministeriums für Unterricht und Kunst als Schule des Monats Jänner 2007 ausgezeichnet. Im Jahr 2011 war die Schule für den Österreichischen Schulpreis nominiert. Im Jahr 2011/2012 wurde die mit dem IV-TEACHER’S AWARD ausgezeichnet. Die MS Bürs hat im Schuljahr 2016/17 eine Auszeichnung für die Leistungen zur digitalen und informatischen Bildung erhalten. Weblinks Webpräsenz UNESCO Mittelschule Bürs Einzelnachweise