Нойшванштайн

Замок Нойшванштайн (нім. Schloss Neuschwanstein, МФА: [nɔy’ʃvanʃtain] — «Нова лебедина скеля») — замок XIX століття, розташований поблизу містечка Фюссен і замку Гоеншванґау в південно-західній Баварії недалеко від австрійського кордону. Палац є колишньою резиденцією останнього короля Баварії Людвіга II і був побудований на його замовлення на знак пошани до Ріхарда Вагнера. Замок повинен був стати особистим притулком короля, одначе був відкритий для публіки невдовзі після смерті Людвіга 1886 року. Відтоді його відвідало понад 61 млн людей зі всього світу. За різними оцінками, Нойшванштайн є «найгарнішим» із замків і палаців Німеччини. Щороку замок відвідує понад 1,3 млн відвідувачів, а в літній час кількість туристів сягає майже 6 000 за добу. Палац посів чільне місце в кількох фільмах і був джерелом натхнення для будівництва замку Сплячої красуні в Діснейленді. Будівництво Замок Нойшванштайн стоїть на місці двох фортець: переднього і заднього Швангау. Король Людвіг II наказав на цьому місці провести вибух, чим опустити плато скелі приблизно на 8 м і створити місце для спорудження «казкового палацу». Після побудови дороги та прокладення водопроводу 5 вересня 1869 заклали перший камінь величезного замку. Будівництво доручили придворному архітекторові Едуарду Ріделеві. А мюнхенський театральний художник Крістіан Янк втілював його плани в ескізи, т. зв. «Ведути» (живописні зображення). Будівництво розпочалося 1869 року королем Людвігом II Баварським, відомим як Божевільний Людвіг. Спроєктував замок Крістіан Янк, придворний архітектор. Нойшванштайн розміщений недалеко від замку Гоеншвангау, побудованого батьком Людвіга II Максиміліаном II Баварським, та озера Альп-Зее. У 1869—1873 роках побудували ворота. Приватні покої короля на 3 поверсі, а також комфортабельні приміщення на 2 поверсі сприяли зручності всієї будови. Починаючи з 1873 року будівельні роботи вели в дуже напруженому темпі. У 1883 році будівництво палацу було завершене, закінчене також оздоблення 1, 2, 4 та 5 поверхів. Навесні 1884 року Людвіг II вже міг жити в своїх покоях на 4 поверсі, де він і провів чверть усього часу двох останніх років життя. За розтрату казни на будівництво замку Людвіга II відсторонили від влади ще до закінчення будівництва. Після таємничої смерті Людвіга II 1886 року замок відкрили для відвідування. Внутрішнє оздоблення Замок має добру збірку картин, що зображають сцени з різних опер Ріхарда Вагнера. Однак деякі кімнати не були оформлені, а тільки у 14 кімнатах завершили оздоблення ще до смерті Короля. Повністю відкрили замок для туристів за 4 роки після того, як були добудовані деякі зовнішні частини. В інтер'єрах замку головну роль відіграють ілюстрації до опер Вагнера та старовинних німецьких легенд. Лебединий мотив — те, чим пронизана вся архітектура та художнє оформлення замку. Лебідь — геральдичний птах старовинного роду Швангау — наступником цього роду вважав себе батько Людвіга Максиміліан II Баварський. Ідею вартбургських залів, Святкового і Пісенного, Людвіг II втілив у залі співаків. Король неодмінно хотів побудувати цей зал, тому сам замок Нойшванштайн збудований наче навколо цього залу. Численні настінні полотна ілюструють мотиви з легенди про Парцифаля, яка надихнула Вагнера на створення свого сценічного твору. За життя Короля зал співаків ніяк не використовували. Лише з 1933 року на 50-ту річницю з дня смерті композитора Ріхарда Вагнера та аж до початку війни 1939 року в замку відбувалися святкові концерти. У 1969 році було прийнято рішення відновити концерти, які можна відвідати й нині. Попри те що тронний зал не був завершений, він, без сумніву, вражає найбільше. У ньому король хотів оспівати милість Бога. Базилікоподобна закладка зі спеціальною нішею для трону мала свідчити про релігійний зв'язок між Богом і Королем. Полотна Вільгельма Гаусшільда над порожнім тронним місцем зображують шість королів, зачислених до святих. Завершується ніша зображеннями Христа, Марії та Івана. Праворуч і ліворуч, поруч з мармуровими сходами, зображені 12 апостолів — носіїв Божої волі. Особливо гарною в цьому залі є мозаїчна підлога роботи детонації з Відня. На її поверхні видно небесну кулю з зображеннями тварин і рослин. Колони нижньої і верхньої частини тронного залу зроблені зі штучного мармуру. Нижня частина колон — пурпурового кольору, верхня частина зроблена зі штучного лазуриту. У кінці Другої світової частина золота Рейхсбанку зберігалася у замку. В останні дні війни золото вивезли в невідомому напрямку. З чуток, його втопили в найближчому озері Алат. У замку зберігалися також вкрадені коштовності, картини, меблі, які призначалися для особистої колекції Гітлера. Чудовий краєвид на Нойшванштайн відкривається з найближчого мосту Marienbrücke. Культурні алюзії Замок став джерелом натхнення для будівництва замку Сплячої красуні в Паризькому Діснейленді. Однак некоректно вважати, що він був взятий за основу замків Попелюшки в інших Діснейлендах. Для них використали французький замок Юссе (фр. Château d'Ussé). Нойшванштайн показаний у фільмі 1968 року Chitty Chitty Bang Bang як замок вигаданої землі Вулгарії. Видом Нойшванштайн був зачарований Чайковський — і саме тут, як вважають історики, у нього народився задум балету «Лебедине озеро». Історія Людвіга II і замку Нойшванштайн зображені у фільмі Лукіно Вісконті «Людвіг». Галерея Див. також Замки Баварії Палац Герренкімзе Замок Гоеншванґау Ліндергоф Королівський будинок на Шахені Примітки Посилання Офіційний сайт замку (англ.) Замок Нойшванштайн на allcastle.info Нойшванштайн (англ.) Фото замку Нойшванштайн на Flickr (англ.) Замок Нойшванштайн — німецьке чудо світу (укр.)