NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Collegium Canisianum

The Collegium Canisianum or simply Canisianum in Innsbruck, Austria, is an international school of theology for priests of the Catholic Church run by the Jesuits. History The Canisianum is one of many Jesuit seminaries worldwide named after Saint Peter Canisius and was built in 1910–1911 under Rector, or Regens, Michael Hofmann, to replace the previous Nicolaihaus seminary, which had been outgrown. During World War I it also accommodated from 1915 to 1919 the students of the Collegium Germanicum in Rome. On 21 November 1938 it was shut down by the National Socialists. The theology Faculty relocated to Sitten, Switzerland until they were able to return to Innsbruck in October 1945. In 2007 the Canisianum changed from a seminary to an International School of Theology, for ordained priests pursuing advanced studies at the University of Innsbruck. Renovations were completed on the 100 year old building in 2022. Notable alumni Blessed Vilmos Apor (1892–1945), bishop of the diocese of Győr, beatified in 1997 Blessed Nykyta Budka (1877–1959), auxiliary bishop of Lviv (Lwów), beatified in 2001 Petar Čule (1898–1985), bishop of Mostar-Duvno and apostolic administrator of Trebinje-Mrkan Josef Frings (1887–1978), Archbishop of Cologne, cardinal Blessed Clemens August Graf von Galen (1878–1946), bishop of Münster, cardinal, beatified 2005 Wilhelm Imkamp (b. 1951), German Catholic prelate Blessed Andrew Ishchak (1887–1941), professor at the theological academy in Lwów, beatified in 2001 Wasyl Kushnir (1893–1979), Ukrainian priest and political activist Myroslav Ivan Lubachivsky (1914–2000), Cardinal, archbishop of Lviv of the Ukrainian Catholic Church Konrad Graf von Preysing (1880–1950), bishop of Berlin, cardinal Paulus Rusch (1903–1986), bishop of Innsbruck Adam Stefan Sapieha (1867–1951), cardinal archbishop of Kraków, cardinal Joseph Slipyj (1892–1984), Metropolitan of the Ukrainian Catholic church, cardinal Reinhold Stecher (1921-2013), bishop of Innsbruck Blessed Clement Sheptytsky (1869–1951), Exarch of Russia and Siberia, Archimandrite of the Studite monks, beatified 2001 Bruno Wechner (1908–1999), first bishop of Feldkirch Henry Joseph Grimmelsmann (1890–1972), first bishop of Evansville, Indiana and a principal author of The Holy Bible, New Testament, Challoner-Rheims Version, Confraternity of Christian Doctrine Revision See also List of Jesuit sites References External links (in German) Canisianum website
Collegium Canisianum

Le Collegium Canisianum est un séminaire catholique international et faculté de théologie situé à Innsbruck en Autriche. Historique Le séminaire doit son nom au saint jésuite Pierre Canisius, un des compagnons de saint Ignace de Loyola. Il a été construit en 1910-1911 sur commande du régent (ou recteur) du séminaire, Michael Hoffmann sj, et confié à la Compagnie de Jésus. De 1915 à 1919, il a hébergé les séminaristes du Collegium Germanicum de Rome, expulsés par la Première Guerre mondiale. Le gouvernement national-socialiste allemand (l'Autriche ayant été annexée par l'Allemagne du Troisième Reich) ordonne sa fermeture le 21 novembre 1938, comme tous les séminaires des congrégations et ordres religieux. Il rouvre ses portes en octobre 1945. Il a formé de nombreux futurs évêques d'Europe centrale. Personnalités Ont étudié au Collegium Canisianum : Vilmos Apor (1892–1945), évêque du diocèse de Győr, béatifié en 1997 Nykyta Budka (1877–1959), évêque auxiliaire de Lviv (Lwów), béatifié en 2001 Edward J. Flanagan (1886–1948), fondateur de Boys Town aux États-Unis. Josef Frings (1887–1978), archevêque de Cologne et cardinal. Clemens August von Galen (1878–1946), évêque de Münster et cardinal, béatifié en 2005 Andrew Ishchak (1887–1941), théologien à l’académie de Lwow, béatifié en 2001 Myroslav Ivan Lubachivsky (1914–2000), archevêque majeur de Lviv de l'Église grecque-catholique ukrainienne, et cardinal. Konrad von Preysing (1880–1950), évêque de Berlin Berlin, et cardinal Paulus Rusch (1903–1986), évêque d’Innsbruck Adam Stefan Sapieha (1867–1951), archevêque de Cracovie, et cardinal. Josyf Slipyj (1892–1984), archevêque majeur de l’Église grecque-catholique ukrainienne, et cardinal. Clément Sheptytsky (1869–1951), exarque de Russie et Sibérie, archimandrite, béatifié en 2001. Notes et références Lien externe (de) Site officiel du Canisianum Source (it) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en italien intitulé « Collegium Canisianum » (voir la liste des auteurs). Portail de l’éducation Portail de la Compagnie de Jésus Portail d'Innsbruck
Collegium Canisianum

Collegium Canisianum ili Canisianum je međunarodno svećenićko sjemenište rimokatoličke Crkve u Innsbrucku u Austriji kojega vode isusovci. Povijest Canisianum je jedno od brojnih isusovačkih sjemeništa diljem svijeta koje nose ime svetog Petra Kanizija. Građeno je od 1910. od 1911. za vrijeme rektora (regensa) Michaela Hofmanna da bi zamijenilo starije sjemenište Nicolaihaus, koje su potrebe nadišle. Za vrijeme Prvog svjetskog rata primao je kod sebe od 1915. do 1919. studente iz rimskog Collegiuma Germanicuma. 21. studenog 1938. NSDAP je zatvorio ovo sjemenište. Canisianum je ostao zatvorenim sve do iza kraja rata. Ponovno je otvoren u listopadu 1945. Istaknuti bivši studenti blaženi Vilmos Apor (1892. – 1945.), biskup jurske biskupije, proglašen blaženim 1997. blaženi Nykyta Budka (1877. – 1959.), pomoćni lavovski biskup, proglašen blaženim 2001. otac Edward Flanagan (1886. – 1948.), utemeljitelj Girls and Boys Towna u SAD-u Josef Frings (1887. – 1978.), kardinal i kölnski nadbiskup blaženi Clemens August Graf von Galen (1878. – 1946.), münsterski biskup, kardinal, proglašen blaženim 2005. blaženi Andrew Ishchak (1887. – 1941.), profesor na bogoslovnoj akademiji u Lavovu, proglašen blaženim 2001. Myroslav Ivan Ljubačivski (1914. – 2000.), kardinal i lavovski nadbiskup Ukrajinske grkokatoličke Crkve Konrad Graf von Preysing (1880. – 1950.), berlinski biskup i kardinal Paulus Rusch (1903. – 1986.), innsbručki biskup Adam Stefan Sapieha (1867. – 1951.), kardinal i krakovski nadbiskup Josip Slipi (1892. – 1984.), metropolit Ukrajinske grkokatoličke Crkve, kardinal Reinhold Stecher (1921.), innsbručki biskup Petar Čule, biskup mostarsko-duvanjski i apostolski upravitelj trebinjsko-mrkanski blaženi Klimentij Šepticki (1869. – 1951.), egzarh Rusije i Sibira, arhimandrit studionskog manastira, proglašen blaženim 2001. Bruno Wechner (1908. – 1999.), prvi biskup Feldkircha Vanjske poveznice Službene stranice (njem.)
Collegium Canisianum

Il Collegium Canisianum o semplicemente Canisianum di Innsbruck è un seminario internazionale di teologia della chiesa cattolica, retto dai padri della Compagnia di Gesù, ed è uno dei più importanti in Austria. Storia Il Canisianum venne disegnato nel 1910/11 da Padre Michael Hofmann, costruito e messo sotto la protezione San Pietro Canisio, rimpiazzando il precedente seminario teologico Nicolaihaus. Durante la prima guerra mondiale accolse gli studenti del Collegium Germanicum sfollati da Roma, dal 1915 al 1919. Il 21 novembre 1938 venne chiuso dai Nazionalsocialisti austriaci e poté essere riaperto solo nell'ottobre del 1945. Nell'estate del 2013 il collegio internazionale si è trasferito nella sede dei gesuiti di Innsbruck nella Sillgasse. L'edificio che continuerà a portare il nome di Canisianum verrà adibito all'uso di residenza studentesca. Personalità ex-alunni del collegio Clemente Šeptyc'kyj (1869-1951), esarca di Russia e Siberia, beatificato nel 2001 Nykyta Budka (1877-1959), vescovo titolare di Patara, beatificato nel 2001 Clemens August von Galen (1878-1946), vescovo di Münster, cardinale, beatificato nel 2005 Edward J. Flanagan (1886-1948), frate, fondatore di Boys Town negli Stati Uniti Joseph Richard Frings (1887-1978), arcivescovo di Colonia, cardinale Andrij Ischtschak (1887-1941), professore all'Accademia Teologica di Lviv (Lemberg), beatificato nel 2001 Vilmos Apor (1892-1945), vescovo di Győr, beatificato nel 1997 Bernhard Hürfeld (1892-1966), fondatore del Canisianum a Lüdinghausen Josyf Ivanovycè Slipyj (1892-1984), cardinale Giorgio di Sassonia (1893-1943), principe Michael Keller (1896-1961), vescovo di Münster Paulus Rusch (1903-1986), vescovo di Innsbruck Bruno Wechner (1908-1999), primo vescovo di Feldkirch Myroslav Ivan Ljubačivs'kyj (1914-2000), cardinale Reinhold Stecher (1921-2013), vescovo di Innsbruck Antons Justs (1931), vescovo di Jelgava in Lituania Ivo Muser (1962), vescovo di Bolzano-Bressanone Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Collegium Canisianum
Канізіянум

Єзуїтська колегія Канізіянум (лат. Canisianum) — навчальний заклад отців єзуїтів у Інсбруку, (Австрія). Історія Заснована в Інсбруку 1562 р. єзуїтом Петром Канізієм (італ. Pietro Canisio, проголошений святим у 1925 р.) і відтоді її почали називати Канізіанум (лат. Canisianum). Петро Канізій був засновником й інших колегій: перед тим в Мюнхені (1559 р.), а опісля в Діллінгені (1563 р.) і Вюрцбурґу (1567 р.). 1677 р. за згодою Риму і Відня колегія була піднесена до рівня університету. 1773 р. по скасуванні єзуїтського ордену, університет перетворений на ліцей, а 1826 р. відновлено статус університету, але вже без богослов'я. 1832 р. єзуїти повернулися на професорські посади і 1856 р. богослов'я знову повернено до навчальної програми, а колегія прилучена до Інсбруцького університету. Сучасна будівля збудована у 1910–1911 за ректорства Міхаеля Гофманна, тому офіційно відлік часу від заснування колегії ведеться саме з цього періоду. В 1938 р. колегію було замкнено і знову відновлено 1945 р. Українські студенти в колегії Канізіанум Українські студенти почали записуватися на навчання до Канізіануму в 1899 р. Першим студентом з Галичини був Йосиф Жук (записався 17 жовтня 1899 р.) — пізніше греко-католицький священник в США, а згодом засновник і перший предстоятель Української православної церкви в Америці. У Канізіанумі навчались священники та єпископи Української греко-католицької церкви та інших греко-католицьких церков візантійського обряду першої половини XX ст. Єпископ Йосиф Боцян Блаженний єпископ Никита Будка Митрополит Костянтин Богачевський Отець Теодосій Галущинський Єпископ Іван Лятишевський Єпископ Янко Шімрак Блаженний отець Андрій Іщак Верховний архієпископ і кардинал Йосиф Сліпий Блаженний отець Климентій Шептицький Єпископ Йоаким Сеґеді Отець Михайло Мельник, пізніше єпископ УПЦ Верховний архієпископ Мирослав Іван Любачівський Єпископ Іван Стах Отець Яким Фещак Отець Петро Кашуба Примітки Література Dmytro Blažejovskyj. Byzantine Kyivan rite students in Pontifical Colleges, and Seminaries, Universities and Institutes of Central and Western Europe (1576—1983), AOSBM, Sectio I, vol. 43, Rome 1984. — 366 p. (англ.) Посилання Ієродиякон Богдан ЧСВВ. Studenci greckokatoliccy w Innsbrucku [Архівовано 22 грудня 2015 у Wayback Machine.] // Bazylianie.pl. — 22 жовтня 2012 р. (дата доступу 18 грудня 2015). (пол.) Вебсайт колегії http://www.canisianum.at [Архівовано 1 квітня 2017 у Wayback Machine.]
Виенски международен център

Виенският международен център (на английски: Vienna International Centre), или разговорно UNO City, е комплекс от сгради, в който е разположена по-голямата част от Филиала на ООН във Виена – третия център на ООН в света след централата в Ню Йорк и филиала в Женева. Описание Намира се в 22-ри район Донаущат, на левия бряг на река Дунав. Идеята за създаването на комплекса е на Бруно Крайски, федерален канцлер на Австрия. Проектиран е от архитекта Йохан Щабер (Johann Staber) и е построен в периода 1973 – 1979 г. Състои се от 6 кули във формата на буквата Y, окръжаващи централното конферентно здание. Общата площ съставлява 230 000 м², а най-високата кула (120 м) има 28 етажа. В комплекса работят около 5000 души. В съседство с Виенския международен център се намира Аустриа Център, принадлежащ също на Филиала на ООН, но невлизащ в състава на комплекса. Организации Международна агенция за атомна енергия (МААЕ/МАГАТЕ) Комисия на ООН по международно търговско право (ЮНСИТРАЛ) Организация на ООН за промишлено развитие (ЮНИДО) Служба на ООН по наркотиците и престъпността (СНПООН) Върховен комисариат на ООН за бежанците (ВКБООН) Служба на ООН по въпросите на космическото пространство Бележки Външни препратки United Nations Office at Vienna ((en)) ((fr))
Vienna International Centre

Vienna International Centre (Vídeňské mezinárodní centrum, zkratka VIC) je komplex výškových budov ve vídeňském okrese Donaustadt, kde sídlí řada mezinárodních organizací, především Úřadovna OSN ve Vídni. Spolu se sousedním Austria Center Vienna tvoří okrsek zvaný UNO-City. Vídeň je jedním ze čtyř měst, kde sídlí Organizace spojených národů (dalšími jsou New York, Ženeva a Nairobi). Ve VIC sídlí následující instituce: Organizace OSN pro průmyslový rozvoj (UNIDO), Mezinárodní agentura pro atomovou energii (MAAE), Úřad Vysokého komisaře OSN pro uprchlíky (UNHCR), Úřad OSN pro drogy a kriminalitu (UNODC), Úřad OSN pro vesmírné záležitosti (UNOOSA) a Přípravná komise pro Organizaci smlouvy o všeobecném zákazu jaderných zkoušek (CTBTO). Celý areál je mezinárodním exteritoriálním územím. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vienna International Centre na Wikimedia Commons http://www.unvienna.org/ https://web.archive.org/web/20150402113411/https://www.wieninternational.at/en/content/mezinarodni-organizace-cz http://www.osn.cz/osn-cr/pro-skoly/?i=339
Vienna International Centre

Vienna International Centre (VIC), også kendt som UNO-City (FN-by), blev bygget i Wiens 22. bydel Donaustadt mellem 1973 og 1979 efter planer af arkitekten Johann Staber. Anlægget har en grundform som et Y, og er bygget sådan, at de forskellige bygninger ikke gensidigt stiller hinanden i skygge. Bygningerne er beliggende på et område på 17 hektar, og indeholder tilsammen 230.000 kvadratmeter. Det højeste tårn er 120 meter højt med 28 etager. I 1983-87 blev et konferencecentrum, Austria Center Vienna, bygget (ligeledes af Staber), og byen blev dermed udbygget. Dette gav mulighed for at rumme op til 9500 deltagere til konferencer. Siden år 2005 har en saneringsproces været i gang for at uskadeliggøre asbesten, der blev anvendt under byggeriet. I den forbindelse bliver også en ny konferencebygning, M, bygget. Denne skal være erstatning for den nuværende konferencefløj, mens denne bliver saneret. Saneringen forventes afsluttet i 2012. Referencer Eksterne henvisninger FN's sæde i Wien (engelsk) Besøgsinfo Austria Center Vienna Konferencebygning C2 Arkiveret 13. september 2017 hos Wayback Machine
Vienna International Centre

Le Vienna International Centre (VIC, traduction en français : Centre international de Vienne), ouvert le 23 août 1979, est l’un des quatre sièges de l’Organisation des Nations unies (avec New York, Genève et Nairobi). Situé dans le 22e arrondissement de Vienne, il bénéficie de l'extraterritorialité et d'un code postal propre (A-1400). L'endroit est familièrement surnommé UNO-City. Rapide présentation Près de 5 000 fonctionnaires originaires d’une centaine de pays travaillent au sein des organisations présentes au CIV (la plus connue étant l'IAEA ou AIEA, l'Agence internationale de l'énergie atomique). De nombreuses conférences et réunions internationales s'y tiennent chaque année, ainsi qu'à l'Austria Center Vienna, tout proche et souvent utilisé par l'ONU pour répondre à un besoin de place lors de grandes conférences. Le centre est desservi par l'arrêt « Kaisermühlen - VIC » de la ligne de métro U1. Histoire du VIC Le VIC a été construit entre 1973 et 1979 d'après des plans de l'architecte autrichien Johann Staber, à côté du Danube. L'idée de l'implantation d'un siège international de l'ONU à Vienne a été lancée par le chancelier autrichien Bruno Kreisky, et a été négociée par ce dernier avec l'organisation. Au titre de la location du CIV, l'ONU paye à l'Autriche un loyer annuel symbolique de 7 cents (anciennement un schilling autrichien). Ce loyer trouve sa raison dans une particularité de la loi immobilière autrichienne, qui stipule que la location à titre gratuit d'une propriété pendant trente ans permet au locataire de revendiquer la propriété dudit bien. En louant ce centre contre un loyer symbolique, l'État autrichien s'assure de garder la propriété du CIV. Organisations au VIC Le VIC abrite de nombreuses organisation, certaines y ont leurs quartiers généraux : UNOV (ONUV) - Office des Nations unies à Vienne IAEA (AIEA) - Agence internationale de l'énergie atomique UNSCEAR - Comité scientifique des Nations unies pour l'étude des effets des rayonnements ionisants OTICE - Organisation du traité d'interdiction complète des essais nucléaires UNOOSA (BAS-NU) - Bureau des affaires spatiales des Nations unies UNODC - Office des Nations unies contre la drogue et le crime UNIDO (ONUDI) - Organisation des Nations unies pour le développement industriel INCB (OICS) - Organe international de contrôle des stupéfiants UNIS - Service d'Information des Nations unies D'autres n'y sont que représentées : UNHCR - Haut Commissariat des Nations unies pour les réfugiés CNUDCI : Commission des Nations Unies pour le droit commercial international Visites guidées Des visites guidées du Centre International de Vienne sont offertes au public du lundi au vendredi. Voir aussi Articles connexes Organisation des Nations unies Neutralité autrichienne Vienne en Autriche Sites internet [1] (fr) Les Nations Unies à Vienne (de) Austria Center Vienna - (en) Portail de la politique Portail de Vienne Portail de l’Organisation des Nations unies
Ufficio delle Nazioni Unite a Vienna

L'Internationale Zentrum Wien o Vienna International Center (VIC), conosciuto colloquialmente come UNO-city, è il complesso di edifici che ospita varie organizzazioni delle Nazioni Unite a Vienna, in Austria. Complesso Il VIC è stato progettato dall'architetto austriaco Johann Staber e costruito tra il 1973 e il 1979 poco a nord del Danubio. Sei torri per uffici a forma di Y circondano un edificio circolare per conferenze, per un'area totale di 230 000 metri quadrati. La torre più alta (120 metri) consta di 28 piani. Il VIC sorge su un'area extraterritoriale, ossia non è soggetta alla giurisdizione austriaca. Il VIC e la sede delle Nazioni Unite a Vienna sono accessibili al pubblico e possono essere visitati. Organizzazioni ospitate Il VIC ospita le seguenti organizzazioni internazionali: Agenzia internazionale per l'energia atomica Organo internazionale per il controllo degli stupefacenti Ufficio delle Nazioni Unite per il Controllo della Droga e la Prevenzione del Crimine Ufficio delle Nazioni Unite a Vienna (UNOV) Ufficio delle Nazioni Unite per gli Affari dello Spazio Extra-atmosferico Organizzazione delle Nazioni Unite per lo Sviluppo Industriale Commissione preparatoria per il Comprehensive Test Ban Treaty (CTBTO) Comitato scientifico delle Nazioni Unite per lo studio degli effetti delle radiazioni ionizzanti Altre due importanti organizzazioni internazionali hanno il quartier generale a Vienna, ma fuori dal VIC: l'OSCE e l'OPEC. Altri progetti Collegamenti esterni Sito ufficiale, su unvienna.org.
Vienna International Centre

Vienna International Centre (VIC; znane także pod nazwą UNO-City) – kompleks budynków w Wiedniu stanowiący jedno z czterech głównych miejsc na świecie (obok kompleksów w Nowym Jorku, Genewie i Nairobi), w których ulokowane są instytucje systemu Narodów Zjednoczonych. Pomysłodawcą ściągnięcia do Wiednia możliwie licznych organizacji międzynarodowych był kanclerz Austrii Bruno Kreisky. VIC zostało wzniesione na północnym brzegu Dunaju w latach 1973–1979. Głównym architektem był Johann Staber. 1 stycznia 1980 miała miejsce oficjalna inauguracja działalności Biura ONZ w Wiedniu, będącego gospodarzem obiektu. Kompleks składa się z 6 biurowców o różnej wysokości, ale podobnej bryle architektonicznej. Wszystkie zostały wybudowane na planie litery Y. Najwyższy z gmachów mierzy 120 m wysokości i liczy 28 pięter. Całkowita powierzchnia użytkowa VIC wynosi ok. 230 tys. m². Centrum jest miejscem pracy ok. 5 tys. osób. Całość obiektu ma status eksterytorialny. Instytucjami posiadającymi na terenie VIC swe główne siedziby są: Biuro Organizacji Narodów Zjednoczonych w Wiedniu (UNOV; jego częścią jest też Biuro ds. Przestrzeni Kosmicznej – OOSA) Międzynarodowa Agencja Energii Atomowej (MAEA) Biuro Narodów Zjednoczonych ds. Narkotyków i Przestępczości (UNODC) Organizacja Narodów Zjednoczonych do spraw Rozwoju Przemysłowego (UNIDO) Komisja Przygotowawcza ds. Organizacji Traktatu o Całkowitym Zakazie Prób Jądrowych (CTBTO Prep.com) Dwoma najbardziej znanymi organizacjami międzynarodowymi mającymi swe siedziby w Wiedniu (ale poza kompleksem VIC) są OBWE oraz OPEC. VIC posiada własną stację metra oraz niewielki kościół, nawiązujący swą architekturą do futurystycznego sąsiedztwa. W bezpośredniej okolicy znajduje się też centrum konferencyjne Austria Center Vienna, często mylnie zaliczane do budynków VIC. Kompleks należy do najważniejszych przykładów nowoczesnej architektury na terenie Wiednia. Zobacz też Donaucitykirche Linki zewnętrzne Biuro ONZ w Wiedniu
Centro Internacional de Viena

O Centro Internacional de Viena (CIV), coloquialmente conhecido também como Cidade da ONU em Viena, é o campus e complexo de edifícios que hospeda organizações das Nações Unidas em Viena, na Austria. O CIV é uma área extraterritorial. Organizações Junto com Nova Iorque, Genebra e Nairobi, o CIV é um dos principais locais de instalação da ONU. Ligações externas «Escritório das Nações Unidas em Viena» (em inglês) «Austria Center Vienna» (em inglês) Notícia sobre a comemoração dos 25 anos do CIV
Венский международный центр

Венский международный центр, или «Город ООН» (англ. Vienna International Centre, (VIC); UNO-City), — комплекс зданий, где размещены многие организации ООН в Вене. Одно из региональных отделений ООН, наряду со штаб-квартирой в Нью-Йорке, отделением в Женеве и отделением в Найроби. Комплекс зданий был спроектирован архитектором Йоханом Штабером (нем. Johann Staber) и построен в 1973—1979 годах. Международный центр расположен в Донауштадте, на левом берегу Дуная. Идея его создания была предложена канцлером Бруно Крайским. Комплекс состоит из шести башен в форме буквы Y, окружающих центральное конференц-здание. Общая площадь составляет 230 000 м², а самая высокая башня насчитывает 28 этажей (120 м). Здесь работают более 4500 человек. Организации Международное агентство по атомной энергии (МАГАТЭ) Комиссия ООН по праву международной торговли (ЮНСИТРАЛ) Организация Объединённых Наций по промышленному развитию (ЮНИДО) Управление ООН по наркотикам и преступности (УНП ООН) Управление Верховного комиссара ООН по делам беженцев (УВКБ) Управление по вопросам космического пространства ООН (United Nations Office for Outer Space Affairs) Организация Договора о всеобъемлющем запрещении ядерных испытаний (Comprehensive Nuclear-Test-Ban Treaty Organization (CTBTO)) Примечания Ссылки www.unvienna.org/visit The United Nations in Vienna (англ.) (фр.) https://www.unvienna.org/unvienna/ru/2nd/visit-the-un-in-vienna.html
Bečki internacionalni centar

Bečki internacionalni centar (engl. Vienna International Centre, VIC) je kampus i kompleks zgrada koje čine administrativni centar brojnih međunarodnih organizacija u Beču među kojima je i kancelarija Organizacije ujedinjenih nacija (UNOV), jedno od četiri glavna sedišta OUN-a. Bečki internacionalni centar zajedno sa Austrija centrom čini takozvani UNO-City kompleks smešten u 22. bečkom okrugu. On je sagrađen u periodu od 1973. do 1979. godine od strane Republike Austrije i grada Beča. Na korišćenje je međutim ponuđen već pre početka izgradnje i to 1967. godine Organizaciji ujedinjenih nacija koja ga je zakupila po simboličnoj ceni od 7 evrocenti godišnje (do 2001: 1 šiling) na 99 godina. Reference Vidi još Organizacija ujedinjenih nacija Kancelarija OUN u Beču Spoljašnje veze Additional conference building Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (13. септембар 2017) to be completed in 2008