Szent Egyed-székesegyház (Graz)

A Szent Egyed-székesegyház, másik nevén grazi dóm (németül: Grazer Dom) a Graz-Seckaui egyházmegye székesegyháza. Hozzá kapcsolódik a grazi városi egyházközség Graz-Közép espereskerületéhez tartozó Graz-Dóm plébánia. A dóm az osztrák Graz városának és egész Stájerország tartománynak egyik legjelentősebb művészet- és kultúrtörténeti emléke. A késő gótikus stílusban kialakított épületet a 15. században emelték, III. Frigyes idején a német-római császárok udvari temploma volt, majd 1786-ban, amikor Graz püspöki székhellyé vált, székesegyházi rangra emelték. A szakrális épület, amelyet eredetileg a középkori városfalakon kívül fekvő erődtemplomnak szántak, egy magaslaton áll a Bürgergasse és a Burggasse között. A dóm a szomszédos császári mauzóleummal, a várral és a színházzal (Schauspielhaus) együtt alkotja a grazi „városkorona” (Stadtkrone) épületegyüttesét. Graz óvárosának részeként 1999 óta az UNESCO világörökség része. Története Építése A mai dóm helyén már legalább a 12. század óta állt egy Szent Egyednek szentelt templom. Első okleveles említése 1174-ből származik, az első grazi plébánost pedig 1181-ben említik. Ebből az első templomból azonban semmi sem maradt fenn. Amikor III. Frigyes császár 1438-ban megkezdte a grazi vár építését, a templom újjáépítése is megindult. Ebből az időből származott a vár és a dóm közötti, ma már nem létező kétszintes összekötő folyosó. Mint minden más, III. Frigyes alatt emelt épületen, a grazi dómban is megtalálható az AEIOU felirat bevésett vagy festett évszámokkal: 1438 a volt sekrestyében, 1450 a kórusboltozaton, 1456 a nyugati portálén és 1464 a boltozatfestményen. Az épület befejezését ezért 1464-re teszik. Frigyes császár egy 1441-es oklevele minden év május 1-jére vásártartási jogot adományozott, amit az egykori templomszentelési ünneppel hoznak összefüggésbe. Ezért ma ismét május 1-jét ünneplik a dóm felszentelésének évfordulójaként. A szentély (kórus) 1450-ig tartó építési szakaszának első építőmestere valószínűleg a grazi születésű Hans Niesenberger volt, akit az 1459-es regensburgi kőművesgyűlésen a Weißenau-i grazi mesterként (Meister von Grätz der Weissnaw), 1483-ban pedig a milánói dómnál Grazi János mesterként (Meister Johannes von Graz) említettek. 1564-ben az épület udvari templom volt, és egészen 1573-ig városi plébániatemplomként működött (ezt a funkciót 1585-ben a volt domonkos templom, a mai városi plébániatemplom vette át); 1577-ben a jezsuiták kapták meg a templom használati jogát. 1615-ben egy sekrestyét építettek hozzá; 1617 és 1667 között összesen négy új kápolnát emeltek: a Pestis-kápolnát, a Mater Dolorosa-kápolnát, a Xavéri Szent Ferenc-kápolnát és a Szent Kereszt-kápolnát. 1678-ban egy kriptát építettek a templom alá, 1783-ban azonban a kripta templomtéri bejáratát befalazták. 1786-ban a templomot székesegyházi rangra emelték. Későbbi átépítések és bővítések A Bürgergasse felőli rézsűt 1831-ben támfallal és a nagy díszlépcsővel helyettesítették, a jezsuita kollégiumhoz vezető összekötő folyosót pedig lebontották. 1853–1854-ben elbontották a dómtól a várig vezető kétszintes összekötő folyosót. Graz városvezetése 1962–1963-ban Karl Raimund Lorenz tervei alapján a templombelső átfogó átalakítását végezhette el. Ennek keretében alakították ki az új, szabadon álló oltárasztalt, valamint eltávolították a főhajó és a szentély közötti kovácsoltvas áldoztatórácsot. Miután a dómban a Mária-kápolna és a Szent Kereszt-kápolna alatt lévő meglévő kriptát a Graz-Seckaui egyházmegye püspökeinek új temetkezési helyévé alakították át, 2010-ben az elhunyt püspököket a dóm melletti II. Ferdinánd császár-mauzóleumból átszállították ebbe az új püspöki kriptába. 2019 májusától 2019 adventjéig a dómot felújítási munkálatok miatt lezárták; ebben az időszakban a főhajót renoválták. 2020-ban a presbitériumot újították fel, ezt követően 2022-től a régi orgonaszekrényben egy nagyrészt új orgonaművet építettek. A következő években az egyes kápolnákat restaurálták. A fűtést, az elektromos hálózatot és a világítást is korszerűsítették, valamint egy videóinstallációt is elhelyeztek. A felújítás költségeit körülbelül hatmillió euróra becsülték.[10] 2023. november 26-án, a megújult dómorgona felszentelésével lezárult a dóm felújítása. A 2017 és 2023 közötti felújítás 6,5 millió eurós összköltségéhez az állam, jelentős szponzorok és számos adományozó is hozzájárult. Ebből mintegy 1,5 millió eurót tett ki az orgona, amely Christian Iwan dómorgonista szerint immár egy „az előző orgonák részeinek felhasználásával készült új építésű hangszer.” Az épület külseje Kívülről a grazi dóm masszívnak és egyszerűnek hat. Csak a hosszházhoz képest jelentősen keskenyebb szentély mutat a támpillérek és a gazdag mérműves díszítések révén mozgalmasabb falszerkezetet. Az eredetileg lenyűgözően kifestett homlokzatok ma nagyrészt fehérek, eltekintve néhány freskómaradványtól. A legismertebb a Thomas von Villach festőnek tulajdonított Isten csapásai-kép a hosszház déli oldalán, amely az 1480-as évre utal, amikor három csapás sújtotta Grazot: pestis, háború és sáskajárás. Az épület oldalához csatlakozó kápolnák és a két huszártorony nem az építés idejéből származnak, hanem később építették hozzájuk; a mai nagy nyugati huszártorony például Gregor Pachertől származik, és 1653-ban épült egy régebbi, 1580–1582 között Vincenz de Verda által készített torony helyén, míg a kisebb keleti huszártorony 1739-ből való. A hosszanti oldalak portáljai a 17. század harmadik negyedéből származnak; ugyanebből az időből valók a figyelemre méltó vasalatokkal ellátott fémlemezes ajtók is. Továbbá a templom külső falain számos befalazott sírkő látható a 16–20. századból. A keleti oldali külső területen (a dóm, illetve a mauzóleum és a Burggasse között) a templom védőszentjének, Szent Egyednek az ismert grazi művész, Erwin Huber által 1998-ban készített, közepes méretű bronzszobra áll. A gazdagon díszített nyugati portál még egyértelműen a gótikus építészet hagyományait követi. Az eredeti állapotból azonban csak a baldachinok és az angyalfejes konzolok maradtak fenn; a kapubéllet szobrai, amelyek Máriát, Józsefet, Keresztelő Jánost és Szent Lipótot ábrázolják, a 19. századból származnak. Az 1456-ra datált portál felett a császár AEIOU felirata és címerek láthatók, amelyek a kétfejű birodalmi sast, az osztrák pólyás pajzsot (Bindenschild), valamint Portugália és Stájerország címerét ábrázolják. Portugália címerét III. Frigyes feleségének, Portugáliai Eleonóra császárnénak – a portugál királyné lányának – tiszteletére helyezték el. Az épület belseje A templom belsejét többször is átalakították, például oldalkápolnák és egy barokk orgonakarzat beépítésével. Ennek ellenére felismerhető, hogy a grazi dóm egy gótikus csarnoktemplom, annak is egy speciális, lépcsőzetes csarnoktípusa (Staffelhalle), amelyet különösen a késő gótikában alkalmaztak gyakran, és amely például a bécsi Stephansdomban vagy az egykori neubergi apátsági templomban, de a grazi dóm közvetlen környezetében található néhány templomépületen (a fernitzi Maria Trost és a semriachi plébániatemplom) is megtalálható. A grazi dóm hosszházát nyolc hatalmas pillér osztja három hajóra. Egy magas diadalív mögött csatlakozik az elnyújtott szentély. A templom alaprajza a domonkosok és ferencesek korábban épült grazi koldusrendi templomaihoz hasonlít. Mint e két templomnak, úgy eredetileg ennek is volt szentélyrekesztője (Lettner). A dóm harangjainak domborműveit szintén a grazi művész, Erwin Huber tervei alapján készítették. Az építés idején a belső tér nagy része színesre volt festve. Ebből a késő gótikus freskódíszítésből csak részletek maradtak fenn, mint például a Szent Kristóf-ábrázolások az oldalbejáratok felett, vagy a mellékhajók boltozatain újra feltárt, 1464-re datált inda- és virágdíszek. Galéria Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Grazer Dom című német Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.