NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
UNO-City

UNO-City (FN-staden), officiellt kallad Vienna International Centre, är centrum för ett av Förenta Nationernas fyra världshuvudkontor, beläget i Wien, Österrike, vid Wagrammerstrasse i Wiens 22:a distrikt, Donaustadt invid floden Donau och dess sidoförgrening Gamla Donau. Wien har en historisk bakgrund som mötesplats för flera betydelsefulla internationella konferenser och toppmöten, inte minst under kalla krigets dagar. Man beslutade därför på 1970-talet att satsa på en vidare utveckling inom detta område, varför ett nytt kompletterande huvudkontor för FN invigdes där år 1980. Till detta ändamål utlystes en arkitekttävling för en egen stadsdel i utkanten av huvudstaden för detta ändamål, Vienna International Centre. Utvald arkitekt blev österrikaren Johann Staber, och byggnadskomplexet uppfördes åren 1973-1979 med invigning 23 augusti 1979. I centret arbetar sedan dess cirka 4 000 människor från 100 olika nationer. Bland de FN-organisationer som finns här märks IAEA. UNO-City är ett exterritorialt område. Den 22 april 1987 invigdes granne med centret ett kompletterande utställnings- och kongresscenter, Austria Center Vienna, Österrikes största i sitt slag. Detta område genomgick omfattande utveckling och tillbyggnader 2007. Ytterligare en kongressbyggnad för Vienna International Centre, ritad av Albert Wimmer, invigdes i april 2008 med plats för ca 3 000 personer. Omkring millennieskiftet påbörjades också i anslutning till dessa centra byggandet av en ny stadsdel, Vienna Danube City eller Vienna DC, ett bilfritt område med fristående kontor, bostäder etc inklusive de båda skyskraporna Ares Tower och Andromeda Tower. Externa länkar och källor Austria Center Vienna United Nations – Vienna International Centre etc Wien, Vienna Danube City
Віденський міжнародний центр

Віденський міжнародний центр, або «Місто ООН» (Vienna International Centre, VIC UNO-City) — комплекс будівель, місце розташування багатьох організацій ООН у Відні. Третя штаб-квартира ООН після Нью-Йорка і Женеви. Опис комплексу Комплекс будівель був спроєктований архітектором Йоганом Штабером (нім. Johann Staber) і побудований в 1973—1979 роках у Донауштадті, на лівому березі Дунаю. Ідею його створення запропонував федеральний канцлер Австрії Бруно Крайський. Комплекс складається з шести веж у формі літери Y, які оточують центральну конференц-будівлю. Загальна площа приміщень становить 230 000 м², а найвища вежа нараховує 28 поверхів (120 м). Тут працюють понад 4500 осіб. Організації Міжнародне агентство з атомної енергії (МАГАТЕ) Комісія ООН з прав міжнародної торгівлі (ЮНСІТРАЛ) Організація Об'єднаних Націй з промислового розвитку (ЮНІДО) Управління ООН з наркотиків і злочинності (УНЗ ООН) Управління Верховного комісара ООН у справах біженців (УВКБ) Управління з питань космічного простору ООН (United Nations Office for Outer Space Affairs) Організація Договору про всеосяжну заборону ядерних випробувань (Comprehensive Nuclear-Test-Ban Treaty Organization (CTBTO)) Відвідування Віденського міжнародного центру Віденський міжнародний центр відкритий для відвідування. Екскурсії Віденською штаб-квартирою ООН для індивідуальних відвідувачів [Архівовано 24 березня 2020 у Wayback Machine.] проводяться з понеділка по п'ятницю двома мовами (англійською та німецькою) об 11:00, 14:00 і 15:30 (в липні і серпні додатково о 12:30). Обов'язково має бути в наявності оригінал документа, що посвідчує особу, з фотокарткою. Під час екскурсії відвідувачі можуть детально ознайомитися з роботою ООН в цілому, а також функціонуванням інших організацій, що базуються у Відні, побачити конференц-зали, а також відвідати різноманітні тематичні виставки. Примітки Посилання www.unvienna.org/visit [Архівовано 27 квітня 2018 у Wayback Machine.] The United Nations in Vienna [Архівовано 4 липня 2018 у Wayback Machine.] (англ.) (фр.) https://www.unvienna.org/unvienna/ru/2nd/visit-the-un-in-vienna.html [Архівовано 24 березня 2020 у Wayback Machine.]
Международен есперанто музей

Международният есперанто музей (на немски: Esperantomuseum und Sammlung für Plansprachen; на есперанто: Esperantomuzeo kaj kolekto por planlingvoj) е разположен във Виена и е част от Националната библиотека на Австрия. Музеят е основан през 1927 г. от Хуго Щайнер (Hugo Steiner). От 1928 до 2005 г. се помещава в двореца Хофбург, след което е преместен в двореца Молард Клари (Palais Mollard-Clary). Към музея има библиотека, документален център и архив с 35 000 тома, 3100 периодика, 3000 музейни единици, 10 000 ръкописа, 1200 афиша и 40 000 брошури. Електронният каталог за търсене на музейните експонати е достъпен в Интернет. Източници
Mezinárodní esperantské muzeum

Mezinárodní esperantské muzeum je esperantské muzeum, které ve Vídni založil v roce 1927 Hofrat Hugo Steiner a v roce 1928 bylo jako nezávislá sbírka začleněno do struktur Rakouské národní knihovny. Dnes je současně muzeem, knihovnou, dokumentačním centrem a archivem. Poskytuje prostory pro světově nejrozsáhlejší sbírku na téma umělých jazyků a lingvistickou vědeckou knihovnu zaměřenou na jazykové plánování. Od roku 2005 je Oddělení pro plánové jazyky a Esperantské muzeum umístěno ve vídeňském barokním paláci Palais Mollard-Clary. Související články Muzeum esperanta ve Svitavách Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Mezinárodní esperantské muzeum na Wikimedia Commons Esperantské muzeum a Sbírka plánových jazyků
Mesterséges Nyelvek Gyűjteménye és Eszperantómúzeum

Az Eszperantómúzeumot és a Mesterséges Nyelvek Gyűjteményét 1927-ben Hugo Steiner udvari tanácsos Nemzetközi Eszperantómúzeumként alapította. A múzeum 1928-ban Bécsben az Osztrák Nemzeti Könyvtárban (Österreichische Nationalbibliothek) kapott helyet. Egyszerre szolgál múzeumként, könyvtárként, dokumentációs központként és archívumként, de itt található a mesterséges nyelvek világszerte legnagyobb nyelvészeti szakgyűjteménye is. A gyűjtemény katalógusa az interneten keresztül elérhető és 35 000 dokumentum (elsősorban az eszperantóval és egyéb mesterséges nyelvekkel kapcsolatos könyvek és brosúrák) bibliográfiai adatait tartalmazza. Egy nagyszabású, több évre szóló digitalizációs projekt keretében tervezik a könyvtár nagy részének online elérhetővé tételét. 2007-ben szkennelték be az első részt, amely a könyvtár internetes oldalán is elérhető [1]. Az Eszperantómúzeum eredeti helye a Hofburg volt. Az intézmény 2005-ben költözött át a barokk Mollard-Clary palotába, ami Bécs belvárosában található a Herrengasse 9. alatt. További információk Mesterséges nyelvek gyűjteménye és Eszperantómúzeum Digitalizált könyvek és folyóiratok Kapcsolódó szócikkek Eszperantó nyelv
Internacia Esperanto-Muzeo

Internacia Esperanto-Muzeo en Wien (IEMW) – Międzynarodowe Muzeum Esperanto w Wiedniu związane z Austriacką Biblioteką Narodową. Zostało założone w 1927 przez Hugo Steinera. W 1928 stało się ono częścią Austriackiej Biblioteki Narodowej i mieściło się w pałacu Hofburg, dawnej rezydencji cesarzy austriackich. W 2005 siedziba została przeniesiona do Pałacu Mollard (Herrengasse 9, 1010 Wiedeń). Muzeum pełni również funkcję biblioteki i archiwum. W swojej liczącej ponad 70 lat historii biblioteka stała się najbardziej kompletnym zbiorem piśmiennictwa esperanckiego i interlingwistycznego na świecie. Elektroniczny katalog z wyszukiwarką jest dostępny także w Internecie. Zobacz też Muzeum Esperanto w Svitavach Centrum im. Ludwika Zamenhofa w Białymstoku Przypisy Linki zewnętrzne Esperantomuzeo
Международный эсперанто-музей

Международный эсперанто-музей — музей языка эсперанто, расположенный в Вене и принадлежащий Австрийской национальной библиотеке. Основан в 1927 году; основатель — Хуго Штайнер. В 1928 музей вошёл в состав Австрийской национальной библиотеки и был размещён во дворце Хофбург, бывшей резиденции австрийских императоров. В августе 1929 состоялось торжественное открытие музея, на котором присутствовали Лидия Заменгоф, Хуго Штайнер, Юлия Исбрюкер, Одо Буйвид и президент Австрии Вильгельм Миклас. В марте 1938 года музей был закрыт Гестапо. В 1947 году музей вновь открылся для посетителей. В 2005 году коллекция музея была перенесена в нем. Palais Mollard-Clary. В число собраний музея входит около 35 000 томов, 3700 периодических изданий, 3500 музейных экспонатов, 10 000 рукописей, 22 000 фотографий, 1500 афиш, 40 000 листовок и брошюр. Электронный каталог для поиска экспонатов музея также доступен в Интернете. Литература Köstner, Christina. Glück im Unglück. Das Esperantomuseum an der Nationalbibliothek Wien 1938-1945 (нем.) // Language Problems & Language Planning : журнал. — 2005. — Nr. 2. — S. 177—186. Mayer, Herbert. Wachgeküsst. Das Esperantomuseum // Change! Zukunft gestalten. Festschrift für Johanna Rachinger (нем.) / Christian Gastgeber, Bettina Kann, Elena Sonnleitner, Margot Werner (eld.). — Wien: Phoibos-Verlag, 2009. — S. 71—74. Steiner, Hugo. Katalogo pri la kolektoj de Internacia Esperanto-Muzeo en Wien. Parto I.: Sistema Katalogo pri la Esperanto-presaĵoj laŭ la Internacia Dekuma Klasifiko (эсп.). — Wien: Internacia Esperanto-Muzeo en Wien, 1957. Tuider, Bernhard. La Kolekto por Planlingvoj kaj Esperantomuzeo de la Aŭstria Nacia Biblioteko. Historio kaj evoluo, havaĵoj kaj projektoj // Arkivoj kaj bibliotekoj – kiel protekti kaj konservi nian heredaĵon (эсп.) / Katarína Novotničková (red.). — Partizánske: Espero, 2015. — С. 59—67. См. также Эсперанто-библиотеки Примечания
Міжнародний музей есперанто та інтерлінгвістики

Міжнародний музей есперанто та інтерлінгвістики (нім. Esperantomuzeo kaj Kolekto por Planlingvoj) — музей, розташований в Відні й пов'язаний з Австрійської національною бібліотекою. У своєму фонді містить майже 152 тисяч книжкових одиниць. Започаткований в 1927, засновник — Hugo Steiner. У 1928 музей увійшов до складу Австрійської національної бібліотеки та розміщений у палаці Гофбург, колишньої резиденції австрійських імператорів. У 2005 місце був перенесений в нім. Palais Mollard-Clary. Електронний каталог для пошуку також доступний в Інтернеті.
Château de Linz

Le château de Linz est situé sur une colline surplombant la vieille ville de Linz et le Danube. Histoire Le château est construit sur le site de l'ancien fort romain de Lentia. Les premières mentions datent de 799. Sous Frédéric III du Saint-Empire, en 1477, le château-fort devient un château puis sert de résidence de 1489 à 1493. La Friedrichstor, sur laquelle est écrit A.E.I.O.U., date de cette époque. De même, son fils Maximilien vivra souvent au château. En 1600, Rodolphe II détruit l'ancien et bâtit un nouveau château avec l'architecte néerlandais Anton Muys. En plus du puissant bâtiment massif de quatre étages avec deux cours, on élève une nouvelle porte de ville, la Rudolfstor, en 1604. Durant la domination bavaroise de 1620 à 1628, Adam von Herberstorff est gouverneur du château. Il renforce les fortifications en prévention d'une révolte des paysans. Il résiste ainsi à cette révolte qui a lieu en 1626. En 1783, le gouverneur quitte le château. Pendant les guerres napoléoniennes, le château sert d'hôpital militaire. En 1800, l'incendie de la ville part du château. Il détruit l'aile sud et une partie de l'aile transversale. En 1811, le bâtiment devient un pénitencier. Entre 1845 et 1911, c'est une caserne. Entre 1953 et 1963, le château est rénové et agrandi afin de recevoir le musée du château. Musée du château Il ouvre ses portes en 1963 partiellement puis totalement en 1966. Il accueille les collections historiques et folkloriques. En outre, des expositions spéciales sont organisées régulièrement. Dans la cour, des manifestations en plein air sont organisés de temps en temps. En 2006, on organise un concours d'architecture pour la reconstruction de l'aile sud. Le bureau d'architecture HoG architektur de Graz (Martin Emmerer, Clemens Luser et Hansjörg Luser) l'emporte. Cette nouvelle aile est l'expansion du musée du château. Durant l'été 2006, des fouilles archéologiques ont lieu. Cette structure en acier et en verre, dont le coût de construction est de 24 millions d'euros, abrite depuis juillet 2009 les collections historiques des industries et de sciences naturelles du musée. Un autre projet de théâtre musical devait intégrer le flanc du château donnant sur le Danube. Il est rejeté après un référendum initié par le FPÖ. Source, notes et références (de) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en allemand intitulé « Linzer Schloss » (voir la liste des auteurs). Portail des châteaux Portail de l'Autriche Portail de la protection du patrimoine
Castello di Linz

Il castello di Linz (in lingua tedesca Linzer Schloss) è un castello austriaco, situato nell'Alta Austria, nel cuore della città di Linz, gittante sul Danubio. Storia Un castrum romano era già esistente nella città di Lentia all'epoca dei Romani. La prima esistenza certa però di una costruzione in muratura risale al 799. Sotto il governo dell'Imperatore Federico III il castello venne ricostruito nel 1477 e servì quale sua residenza dal 1489 al 1493. Di quest'epoca sono oggi rimaste alcune olle per l'olio riportanti l'acronimo A.E.I.O.U. (Austria Est Imperare Omni Universo), motto dell'imperatore. Suo figlio Massimiliano I frequentò più spesso il castello di Linz. L'Imperatore Rodolfo II d'Asburgo nel 1600 si dimostrò intenzionato ad espandere la fortificazione ed incaricò di questo l'architetto olandese Anton Muys. A quest'epoca risale il Rudolfstor, il portale principale del castello (1604) che collega la struttura alla città di Linz. Nel 1626, dopo la guerra dei contadini, il castello venne ulteriormente fortificato e la struttura godette di un governatore militare apposito, soppiantato dal 1783 da un governatore per lo stato dell'Alta Austria che qui venne a prendere residenza. Durante le guerre napoleoniche, il castello servì da ospedale militare anche se nel 1800 venne in parte devastato da un incendio che distrusse l'ala sud. Successivamente venne utilizzato come caserma. Dopo la seconda guerra mondiale, il castello venne sottoposto ad una generale opera di ristrutturazione per riportarlo all'antico splendore e vi venne aperto un museo regionale. Il museo Il castello di Linz, come si è detto, ospita anche un museo che venne aperto in parte nel 1963 e ufficialmente nel 1966. Esso rappresenta una collezione di oggetti storici e del folklore locale. L'esibizione permanente conserva armi d'epoca ed antichi strumenti musicali oltre ad una vasta collezione numismatica. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Castello di Linz Collegamenti esterni Website des Schlossmuseums, su schlossmuseum.at. Eintrag bei EBIDAT - Burgendatenbank des Europäischen Burgeninstitutes, su ms-visucom.de.
Castelo de Linz

O Castelo de Linz (em alemão: Burg Linz) é um castelo em Linz am Rhein, na Alemanha, construído entre 1364 e 1368 por Heinrich von Virneburg, que era o arcebispo de Colónia na época. A principal função do castelo era cobrar as portagens dos rios. Durante a Guerra de Neuss em 1475, o castelo foi sitiado e seriamente danificado. O castelo perdeu a sua importância quando a cidade de Linz am Rhein foi vendida para a Prússia em 1820. Em 1942-1945, durante a Segunda Guerra Mundial, o castelo foi usado como prisão. A estrutura hoje é propriedade privada e usada como local público. Referências Leitura adicional Laß, Heiko (2005). Der Rhein: Burgen und Schlösser von Mainz bis Köln. Petersberg: Michael Imhof Verlag.ISBN 3-937251-64-2 Thon, Alexander; Ulrich, Stefan (2010). " . . Wie ein Monarch Mitten em Seinem Hofstaate Thront ": Burgen am Unteren Mittelrhein. Regensburg: Schnell & Steiner. pp. 100–103.ISBN 978-3-7954-2210-3
Замок Линца

Замок Линца (Линцский замок, Линцер Шлосс, нем. Linzer Schloss) — средневековая крепость в городе Линц, стоящая на берегу Дуная. История Первые по времени постройки возникли, вероятно, в VIII веке. Замок впервые упоминается в 799 году. С 1477 года замок в течение восьми лет был резиденцией императора Фридриха III, который основательно его перестроил. В 1600 году во время правления короля Рудольфа II замок был перестроен и расширен по проекту голландского архитектора Антона Муйса. В 1800 году замок был поврежден сильным пожаром. Во времена Наполеоновских войн служил больницей, с 1811 года использовался как тюрьма, в 1851—1945 годы — как казарма. В 1953—1963 годы замок реконструирован, после чего на его территории расположился Земельный музей Верхней Австрии, экспонаты которого рассказывают о культуре этого региона. Сохранившиеся строения В настоящее время сохранились фрагменты средневековых построек — несколько бастионов, фрагменты стен и ворота: Ворота Фридриха — Фридрихстор (нем. Friedrichstor), построенные в XV веке. На воротах Фридрихстор высечен герб Фридриха и девиз-анаграмма A.E.I.O.U. Ворота Рудольфа — Рудольфтор (нем. Rudolfstor), построенные в 1600 году. Примечания Ссылки Линц Linz Castle
Wien Universitet for Musik og Scenekunst

Wien Universitet for Musik og Scenekunst (tysk: Universität für Musik und bildende Kunst Wien) er et østrigsk universitet beliggende i hovedstaden Wien og er med over 3000 studerende Østrigs største musikuniversitet. Historie Allerede i 1808 blev oprettelsen af et musikkonservatorium efter det parisiske forbillede, Conservatoire de Paris, diskuteret. Det i 1812 grundlagte Musikvennernes Forening gjorde dette projekt til deres hovedopgave, så der allerede i 1819 med engagement fra violinprofessoren Joseph Böhm kunne lægges grundstenene til en sådan institution. I løbet af det 19. århundrede blev skolen udbygget kraftigt, således at der allerede i 1890'erne var 1000 studerende. I 1909 blev den indtil da private institution lemmet ind under kejseren og fik navnet k.k. Akademie für Musik und darstellende Kunst som statslig uddannelsesinstitution. Med dette tiltag kom også en ny bygning: I 1912 blev en prøvescene opført, som nu kendes under navnet Akademietheater. En udvidelse kom i 1928 med et akademi for skuespillere (Max-Reinhardt-Seminar) og et musikpædagogisk seminar. Mellem 1939 og 1945 blev jødiske lærere og studerende udelukket og efter anden verdenskrig fik skolen rang som kunstakademi. Først i 1970 blev den anført som højere læreanstalt og endelig i 1998 universitet. I 1952 etablerede Walter Kolm-Veltée særafdeling for filmudvikling. I 1960 kom en filmklasse også til. I 1963 blev de begge udlemmet til det nyoprettede "Afdeling Film og Fjernsyn". Herefter fulgte flere andre lignende uddannelsesretninger og siden 1998 har afdelingen været Filmakademi Wien.
Universität für Musik und darstellende Kunst Wien

De Universität für Musik und darstellende Kunst Wien (mdk, vertaald: Universiteit voor Muziek en Podiumkunst Wenen) is een academische muziek- en toneelschool in Wenen. Naar eigen opgave is het de grootste muziekuniversiteit ter wereld en de grootste kunstuniversiteit van Oostenrijk. De instelling heeft rond de 3000 studenten en 850 docenten. De instelling werd door de QS World University Rankings in het klassement van Performing Arts in 2019 samen met de Juilliard School in New York als de beste instelling ter wereld beschouwd. Geschiedenis De eerste stappen voor de oprichten van een conservatorium naar het Parijse voorbeeld werden in 1808 gezet. Vier jaar later werd de Gesellschaft der Musikfreunde in Wien opgericht die zich de oprichting als hoofddoel stelde. In 1817 werd een zangschool in het leven geroepen die de basis vormde voor het huidige instituut. Vanaf 1819 begon de violist Joseph Böhm met vioolles, waarmee voor het eerst les in een muziekinstrument werd gegeven. Met korte onderbrekingen werd het onderwijspakket in de loop van de 19e eeuw sterk uitgebreid. In het laatste decennium van deze eeuw kende het instituut inmiddels meer dan duizend studenten. In 1909 werd het privé-instituut door keizer Frans Jozef verstatelijkt en heette het sindsdien de 'k.k. Akademie für Musik und darstellende Kunst'. In de eeuw daarna wijzigde de naam nog verschillende malen. Studierichtingen Compositie en muziektheorie Dirigeren Doctoraalstudie Film en televisie Geluidstechniek/productie (Tonmeister) Kerkmuziek Muziekinstrumentonderwijs Muziekpedagogie Podiumkunst Zangkunst en muziektheaterregie Instituten De volgende instituten zijn aan de universiteit verbonden: Institut für Komposition, Elektroakustik und TonmeisterInnen-Ausbildung Institut für Musikleitung Institut für Musikwissenschaft und Interpretationsforschung Institut für Konzertfach Klavier Institut für Konzertfach Streichinstrumente, Gitarre und Harfe Leonard Bernstein Institut für Konzertfach Blas- und Schlaginstrumente Joseph Haydn Institut für Kammermusik, Alte Musik und Neue Musik Institut für Orgel, Orgelforschung und Kirchenmusik Institut für Gesang und Musiktheater Institut für Schauspiel und Schauspielregie Institut für Film und Fernsehen Institut für musikpädagogische Forschung, Musikdidaktik und Elementares Musizieren (IMP) Institut für Musik- und Bewegungspädagogik/Rhythmik sowie Musikphysiologie Institut für Musiktherapie Institut für Popularmusik Ludwig van Beethoven Institut für Klavier und Cembalo in der Musikpädagogik Josef Hellmesberger Institut für Streichinstrumente, Gitarre und Harfe in der Musikpädagogik Franz Schubert Institut für Blas- und Schlaginstrumente in der Musikpädagogik Antonio Salieri Institut für Gesang und Stimmforschung in der Musikpädagogik Anton Bruckner Institut für Chor- und Ensembleleitung sowie Tonsatz in der Musikpädagogik Volksmusikforschung und Ethnomusikologie Institut für musikalische Akustik - Wiener Klangstil (IWK) Institut für Musiksoziologie Institut für Kulturmanagement und Gender Studies (IKM)
Universität für Musik und darstellende Kunst Wien

Uniwersytet Muzyki i Sztuk Scenicznych w Wiedniu (niem. Universität für Musik und darstellende Kunst Wien), skr. MDW – wyższa uczelnia muzyczna w Wiedniu. Historia Uczelnia została założona w 1817 roku. Od 1909 do 1919 była akademią muzyczną, od 1919 do Anschlussu Austrii – Staatsakademie, 1938–1945 – Reichshochschule, po II wojnie światowej z powrotem Staatsakademie, w latach 1970–1999 – Hochschule für Musik und darstellende Kunst, a od 1999 – uniwersytet. Mieści się w dzielnicy Landstraße. Jej pierwszym dyrektorem był Antonio Salieri. Wykładowcy Anton Bruckner Robert Fuchs Arnold Schönberg Paul Badura-Skoda Absolwenci Przypisy Bibliografia Strona oficjalna