NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Palacio Liechtenstein

El palacio Liechtenstein es un palacio barroco que se encuentra en Rossau, hoy integrado en la ciudad de Viena, en el distrito de Alsergrund. Conserva las colecciones del Museo Liechtenstein y pertenece a la casa de Liechtenstein.​ Historia El príncipe Juan Adán de Liechtenstein adquirió en 1687 un parque con prados al conde Weikhard von Auersperg. A continuación, hizo construir un palacio al sur de la propiedad, así como una cervecería al norte de sus tierras agrícolas, en la localidad de Lichtental. El príncipe recibió en 1688 varias propuestas, como la de Fischer von Erlach, que desechó por su falta de funcionalidad. Aceptó, sin embargo, la de Domenico Egidio Rossi, a quien se debe el edificio. Este último fue reemplazado en 1692 por Domenico Martinelli. Los trabajos de construcción fueron terminados hacia 1700. Los frescos del salón de Hércules pertenecen a Andrea Pozzo, asistido por Christoph Tausch. Los de la entrada son obra de Johann Michael Rottmayr, con estucos de Santino Bussi. Este último trabaja igualmente en las dos escaleras, al salón de mármol, la galería y otras seis salas del palacio por dos mil doscientos florines. Entre 1805 y 1938, la familia principesca de Liechtenstein mostró sus colecciones de cuadros y de arte en un museo abierto al público en un ala del palacio. En 1980 dicho espacio fue alquilado a un museo de arte moderno, que en 2001 se trasladó al Museumsquartier de la capital austríaca. El museo Liechtenstein abre finalmente sus puertas el 29 de marzo de 2004, presentando al público las colecciones de la familia principesca que reagrupan cinco siglos de arte. Jardín El jardín está dibujado a la francesa con un sabor barroco. Los jarrones y las estatuas son de Giovanni Giuliani según los dibujos de Giuseppe Mazza. Fue rehecho en estilo clásico por Joseph Kornhäusel en 1820. En la fachada del palacio, se encuentra el orangerie, que da sobre la Fürstengasse, construida en 1700. Ilustraciones Referencias Fuentes Helmuth Furch: Herr Meister Ambrosius Ferrethi, Heiligenkreuzer Untertan und Richter in Steinbruch an der Leitha. Gartenpalast Liechtenstein. In: Mitteilungen des Museums- und Kulturverein Kaisersteinbruch. Nr. 38, 1995, S. 43–45. Bruno Grimschitz: Wiener Barockpaläste, Der Gartenpalast Liechtenstein in der Roßau. Wiener Verlag 1947, S. 6ff. Johann Kräftner, Gottfried Knapp (Hrsg.): Liechtenstein Museum. Ein Haus für die Künste. Das Gartenpalais in der Rossau. Prestel, Viena, 2004. ISBN 3-7913-3138-8. Alfred Wolf: Alsergrund-Chronik. Von der Römerzeit bis zum Ende der Monarchie. Wolf, Viena, 1981. ISBN 3-900447-00-4.
Palais Liechtenstein

Le palais Liechtenstein est un palais baroque se trouvant à Rossau, aujourd'hui intégré à la ville de Vienne dans l'arrondissement d'Alsergrund. Il abrite les collections du musée Liechtenstein. Il appartient toujours à la famille princière du Liechtenstein. Historique Le prince Jean-Adam Ier de Liechtenstein acquiert en 1687 un parc avec des prés qu'il achète au comte Weikhard von Auersperg. Il fait construire un palais au sud du domaine, ainsi qu'une brasserie au nord jouxtant ses terres agricoles et le village de Lichtental. Le prince fait en 1688 un appel d'offres sur concours auquel participe Fischer von Erlach, mais son projet peu fonctionnel est écarté en faveur de celui de Domenico Egidio Rossi. Ce dernier est remplacé en 1692 par Domenico Martinelli. Les travaux de construction sont terminés en 1700. Les fresques du salon d'Hercule sont d'Andrea Pozzo, assisté de Christoph Tausch, celles du rez-de-chaussée de Johann Michael Rottmayr avec des stucs de Santino Bussi. Ce dernier travaille également aux deux escaliers, au salon de marbre, à la galerie, et à six autres salles du palais pour deux mille deux-cents florins. De 1805 à 1938, la famille princière du Liechtenstein y présente ses collections de tableaux et d'art dans un musée ouvert au public qui occupe une partie du palais. Celui-ci est loué dans les années 1980-1990 à un musée d'art moderne qui déménage ailleurs en 2001. Le musée Liechtenstein ouvre finalement ses portes le 29 mars 2004 présentant au public les collections de la famille princière regroupant cinq siècles. Jardin Le jardin est dessiné à la française dans le goût baroque. Les vases et les statues sont de Giovanni Giuliani d'après des dessins de Giuseppe Mazza. Il est refait en style classique par Joseph Kornhäusel en 1820. En face du palais, se trouve l'orangerie donnant sur la Fürstengasse, construite en 1700. Illustrations Source (de) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en allemand intitulé « Palais Liechtenstein (Fürstengasse) » (voir la liste des auteurs). Liens externes (de) Site officiel Portail des châteaux Portail du baroque Portail du XVIIIe siècle Portail de Vienne
Palácio Liechtenstein

O Palácio Liechtenstein é um palácio barroco localizado em Viena, Áustria. Foi construído para Johann Adam Andreas I von Liechtenstein a partir de 1700, com projeto de Domenico Egidio Rossi adaptado por Domenico Martinelli. O palácio é famoso pelos seus afrescos, executados por Johann Michael Rottmayr e especialmente Andrea Pozzo, cuja decoração da Sala de Hércules é uma de suas criações mais celebradas. Os jardins são adornados com esculturas de Giovanni Giuliani. Depois de ter servido para vários usos ao longo de sua história, entre 2001 e 2003 foi restaurado e transformado no Museu Liechtenstein, abrigando a rica coleção de arte da família principesca. A partir de 2012, contudo, o museu foi fechado ao público e atualmente só recebe visitas pré-agendadas para acesso à coleção, que permanece no local, funcionado também como centro de eventos. Referências Ligações externas Página Oficial
Дворец Лихтенштейнов на Фюрстенгассе

О городской резиденции см. Дворец Лихтенштейнов на Банкгассе Загородный дворец Лихтенштейнов, называемый Садовым (Gartenpalais) — дворец в стиле барокко, принадлежащий княжескому роду Лихтенштейнов. Расположен в Альзергрунде — 9-м районе Вены. Здесь помещается художественная коллекция Лихтенштейнов. История В 1687 году князь Ханс Адам I фон Лихтенштейн купил у графа Вейкхарда фон Ауэршперга сад в Роззау. В южной части земли князь построил дворец, на севере он создал пивоварню и помещичьи земли, на которых вырос венский район Лихтенталь. В 1688 году был объявлен конкурс на проект дворца, среди участников этого соревнования был и Иоганн Бернхард Фишер фон Эрлах. Однако его ажурный, но малофункциональный (нем. durchlässiges) проект дворца был отвергнут князем. Конкурс выиграл Доменико Эджидио Росси, но уже в 1692 его проект был заменён проектом Доменико Мартинелли. Строительство было завершено в 1700 году. С 1805 по 1938 годы в этом дворце размещалась семейная коллекция, открытая для публичного просмотра. В 80-х и 90-х годах XX века дворец сдавался в аренду музею современного искусства, который в 2001 году переехал в новое помещение. С 29 марта 2004 года по 2011 год во дворце действовал музей Лихтенштейнов, чья коллекция включает картины и скульптуры четырёх столетий. Литература Helmuth Furch: Herr Meister Ambrosius Ferrethi, Heiligenkreuzer Untertan und Richter in Steinbruch an der Leitha. Gartenpalast Liechtenstein. In: Mitteilungen des Museums- und Kulturverein Kaisersteinbruch. Nr. 38, 1995, S. 43–45. Bruno Grimschitz: Wiener Barockpaläste, Der Gartenpalast Liechtenstein in der Roßau. Wiener Verlag 1947, S. 6ff. Johann Kräftner, Gottfried Knapp (Hrsg.): Liechtenstein Museum. Ein Haus für die Künste. Das Gartenpalais in der Rossau. Prestel, Wien 2004, ISBN 3-7913-3138-8. Alfred Wolf: Alsergrund-Chronik. Von der Römerzeit bis zum Ende der Monarchie. Wolf, Wien 1981, ISBN 3-900447-00-4. Примечания Ссылки Website des Liechtenstein-Museums Palais Liechtenstein auf planet-vienna.com Gartenpalais Liechtenstein auf burgen-austria.com
Палац Ліхтенштейн

Палац Ліхтенштейн — заміський бароковий палац династії Ліхтенштейнів, один з двох віденських палаців родини (інший — міський палац). Розміщений у 9 віденському районі Альзерґрунд. Поміж палацом і літнім палацом Бельведер розбитий парк, який з початку 2012 відкритий для відвідування. Частина приватного зібрання князів Ліхтенштейнів розміщені у картинній галереї палацу. Історія Князь Ганс Адам I фон Ліхтенштейн купив у графа Ауерсперга 1687 сад на передмісті Відня Россау. У південній частині ділянки він вирішив закласти палац, у північній броварню, селище Ліхтеншталь. Він оголосив 1688 конкурс на проєкт палацу. У ньому брали участь Йоган Фішер фон Ерлах, Доменіко Россі, Доменіко Мартінеллі, чий проєкт 1692 затвердив князь. Будівництво вартістю понад 50.000 гульденів 1700 завершили. Оздобленням у 1710-х роках серед інших займався художник з Італії Андреа Поццо. Бароковий сад переробили 1820 у класицистичному стилі. У палаці впродовж 1805—1938 років розміщувалась сімейна колекція династії Ліхтенштейнів, що була відкрита для відвідування. На час війни колекцію перевезли до нейтрального Ліхтенштейну. Впродовж 1960-х і 1970-х років палац Ліхтенштейнів здавався в оренду для мистецьких виставок. З 26 квітня 1979 тут розміщувались збірки музею «20er Haus», який переїхав 2001 до нової будівлі. З 29 березня 2004 по кінець 2011 тут розміщувалась експозиція Музею Ліхтенштейнів з 1600 картин, скульптур, що відтворює 5 віків історії мистецтв. Її відвідувало за рік до 300.000 екскурсантів. Це одна з найбільших приватних збірок, чия основна частина зберігається у замку Вадуц і належить фонду князів Ліхтенштейну (нім. Stiftung Fürst Liechtenstein). Колекція є одним з найбільших і найбільш цінних приватних колекцій творів мистецтва в світі, чия основна база в Вадуці (Ліхтенштейн) є. Як палацу, так само є колекція належить принца Ліхтенштейну фонду. 15 листопада 2011 було оголошено, що з січня 2012 припиняється відвідування палацу Ліхтенштейн, його регулярна робота як музею, а назва Музей Ліхтенштейнів більше не використовуватиметься. Експозиція буде доступною для груп з 2013 лише в «Ніч музеїв». У будівлі розміщуватиметься дирекція Energy Exchange Austria Див. також Музей сучасного мистецтва (Відень) Бельведер (Відень) Примітки Джерела Helmuth Furch: Herr Meister Ambrosius Ferrethi, Heiligenkreuzer Untertan und Richter in Steinbruch an der Leitha. Gartenpalast Liechtenstein. In: Mitteilungen des Museums- und Kulturverein Kaisersteinbruch. Nr. 38, 1995, S. 43–45. (нім.) Bruno Grimschitz: Wiener Barockpaläste, Der Gartenpalast Liechtenstein in der Roßau. Wiener Verlag 1947, S. 6ff. (нім.) Johann Kräftner, Gottfried Knapp (Hrsg.): Liechtenstein Museum. Ein Haus für die Künste. Das Gartenpalais in der Rossau. Prestel, Wien 2004, ISBN 3-7913-3138-8. (нім.) Alfred Wolf: Alsergrund-Chronik. Von der Römerzeit bis zum Ende der Monarchie. Wolf, Wien 1981, ISBN 3-900447-00-4. (нім.) Посилання Website Palais Liechtenstein (нім., англ.) Palais Liechtenstein auf planet-vienna.com (нім.) Gartenpalais Liechtenstein (нім.) Шенбрунн
Flugplatz Zell am See

Der Flugplatz Zell am See (ICAO-Code: LOWZ) ist ein österreichischer Flugplatz im Gemeindegebiet der Stadt Zell am See. Auf diesem Flugplatz dürfen Flugzeuge bis maximal 5,7 Tonnen Gesamtgewicht landen. Am Flugplatz ist der Rettungshubschrauber Alpin-Heli 6 des Betreibers ÖAMTC/SHS stationiert. Geschichte In den Jahren 1997 bis 2002 wurde der Flugplatz erheblich umgestaltet und insgesamt in südliche Richtung verlegt: Im Jahre 1997 wurde die neue, nach Süden verlegte und neu ausgerichtete Start- und Landebahn 08/26 eröffnet, die alte Landebahn wurde aufgelassen. Sie wird heute teilweise als Parkplatz benutzt. Im September 2002 wurde das ebenfalls nach Süden versetzte neue Flughafengebäude mitsamt den neuen Flugbetriebsflächen eingeweiht. 2008 wurde eine Erweiterung des Flugplatzes auf einen Flughafen für Maschinen mit bis zu 45 Sitzplätzen vorgeschlagen. Dieser Vorschlag wurde aber wieder verworfen. Im Herbst 2017 wurden die Arbeiten für eine Verlängerung der Piste um ca. 120 Meter begonnen und am 3. Juli 2018 wurde die verlängerte Piste mit 780 Metern in Betrieb genommen. Segelflug Am Flugplatz sind eine Segelflugschule und mehrere Segelflugvereine beheimatet. Zusätzlich zur Asphaltbahn existiert ein gesonderter paralleler Segelfluglandestreifen (Grasbahn). Der Flugplatz Zell am See ist sowohl Einstiegsmöglichkeit für das als Pinzgauer Spaziergang bezeichnete Streckenflugrevier im Oberpinzgau als auch für Leewellenflüge am Alpenhauptkamm. Zwischenfälle Am 17. Oktober 1998 kam eine mit 19 Fallschirmspringern und zwei Besatzungsmitgliedern besetzte Absetzmaschine des Typs Short Skyvan beim Abheben in eine unkontrollierte Fluglage und prallte an die Böschung der westlich des Flugplatzes vorbeiführenden Kaprunerstraße. Dabei wurde das Flugzeug zerstört, 17 Passagiere wurden leicht verletzt, zwei schwer. Im näheren Umfeld des Flugplatzes ereignete sich am 5. März 2007 eine folgenschwere Kollision, als ein am Flugplatz kurz zuvor gestartetes Leichtflugzeug Diamond DA20 in der Platzrunde mit einem etwa gleichzeitig unweit des Flugplatzes gestarteten Transporthubschrauber des Typs AS 332 Super Puma kollidierte, wobei acht Personen ums Leben kamen. Am 28. August 2011 kollidierten unmittelbar vor der Landeschwelle eine Cessna 150 und ein Motorsegler Diamond HK36 Super Dimona, die sich beide im Landeanflug befanden. Vier Personen wurden tödlich verletzt. Am 10. Juli 2016 startete ein aus Tschechien kommendes Flugzeug vom Typ Piper PA-28 161 zum Rückflug, konnte jedoch nicht genügend Höhe gewinnen, setzte hinter der Startbahn auf der Wiese auf und kollidierte mit einem Graben. Vier Personen wurden schwer verletzt, der Sicherheitspilot verstarb später im Krankenhaus. Eine vom Flugplatz Bonn/Hangelar kommende Cirrus SR22 kollidierte am 21. Dezember 2019 beim Landeanflug in unsichtigen Wetter mit einem Berghang bei der Ortschaft Fischhorn der Gemeinde Bruck. Der Pilot verstarb an der Unfallstelle, ein verletztes Kind später im Krankenhaus, ein Kind überlebte schwerverletzt. Einzelnachweise Weblinks Offizielle Internetseite des Flugplatzes Zell am See.
Zell am See Airport

Zell am See Airport (German: Flugplatz Zell am See, IATA: QOZ ICAO: LOWZ) is a public use airport located 4 kilometres (2 mi) south of Zell am See, Salzburg, Austria. The airport is usable for airplanes up to 5.7 tonnes. See also List of airports in Austria References External links Official Website of Zell am See Airport. Airport record for Zell am See Airport Archived 2014-05-22 at the Wayback Machine at Landings.com "Current weather for LOWZ". NOAA/NWS.
Döllersheim

Döllersheim è una frazione di Pölla, comune austriaco situato nel Land della Bassa Austria. Geografia fisica Il villaggio si trova nel Waldviertel, regione della Bassa Austria, ed è uno dei comuni catastali (Katastralgemeinden) che compongono Pölla. Storia È stato il villaggio dove venne battezzato il padre di Adolf Hitler, Alois. Dopo l'annessione nazista dell'Austria nel 1938, fu fatto un tentativo di rintracciare la sepoltura della nonna paterna di Hitler, Maria Anna Schicklgruber, che peraltro non produsse risultati, perciò le fu dedicata una lapide presso la chiesa da parte dei gruppi locali della gioventù hitleriana. Nel 1942, questa area divenne parte di una zona adibita alle esercitazioni militari e gli abitanti furono evacuati. Le esercitazioni militari continuarono sotto i sovietici dopo il 1945, e da parte dell'esercito austriaco sino al 1985 circa, motivo per cui la maggior parte delle località erano ridotte alla rovina. La chiesa parrocchiale di Döllersheim è ora in ristrutturazione. Il cimitero è stato recuperato, ma non vi sono tracce della tomba di Maria Schicklgruber. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Döllersheim Collegamenti esterni (DE) Sito di Döllersheim, su doellersheim.at. URL consultato il 12 gennaio 2008 (archiviato dall'url originale il 12 gennaio 2008).
Döllersheim

Döllersheim – opuszczona gmina w Dolnej Austrii, ewakuowana w 1938 r. w związku z utworzeniem poligonu Wehrmachtu. Początkowo poligon nosił jej nazwę Truppenübungsplatz Döllersheim. Od 1 stycznia 1964 należy do gminy Pölla w powiecie Zwettl. W miejscowym kościele zarejestrowano chrzest i zmianę nazwiska Aloisa Hitlera, ojca Adolfa Hitlera, który urodził się w pobliskim Strones. Na cmentarzu pochowano babkę Hitlera Marię Annę Schicklgruber. W 1938 r. grobu nie odnaleziono i zbudowano symboliczny grobowiec. Linki zewnętrzne Strona miejscowości
Дьоллерсгайм

Дьоллерсгайм (нім. Döllersheim) — покинуте селище в Нижній Австрії, евакуйоване в 1938 році у зв'язку зі створенням полігону Вермахту. Спочатку полігон називався Truppenübungsplatz Döllersheim. З 1 січня 1964 року належить до комуни Пьолла округу Цветтль. Записи про хрещення та зміну імені Алоїза Гітлера, батька Адольфа Гітлера, який народився в поблизькому селищі Штронес (нім. Strones), зберігались у місцевій церкві. На цвинтарі поховано бабусю Гітлера Марію Анну Шикльґрубер. У 1938 році могилу не знайшли і спорудили на цвинтарі символічну могилу. Посилання Сторінка місцевості
Technische Universität Graz

Technische Universität Graz (ofte bare kendt som TU Graz eller TUG) er et universitet i Graz i Østrig. TU Graz er Steiermarks næststørste universitet efter Karl-Franzens-Universität Graz, og har 9766 studenter og 1234 videnskabeligt ansatte. TU Graz blev grundlagt af Ærkehertug Johann i 1811. Fra begyndelsen af havde universitetet programmer i fysik, kemi, mineralogi, botanik og teknologi, og i 1818 kom også zoologi til. Efter den østrigske studiereformen i 2002 har TU Graz syv fakulteter. Eksterne henvisninger Universitetets hjemmesider (engelsk og tysk)
Université technique de Graz

L’université de technologie de Graz (Technische Universität Graz, TUG) ou Erzherzog-Johann-Universität (en l’honneur de l’archiduc Jean-Baptiste d'Autriche, 1782-1859), est une des cinq universités de Styrie en Autriche. Les autres étant la Karl-Franzens-Universität, la Kunstuniversität Graz (université d'arts), la Medizinische Universität Graz (université de médecine) et la Montanuniversität Leoben (École nationale supérieure des mines de Leoben, cette dernière est la seule n'étant pas à Graz). Elle est l'une des trois universités de technologie d'Autriche, avec celle de Vienne et l’École des mines de Leoben. Au semestre d'été 2005, 8 224 étudiants y étaient inscrits, dont 16,2 % d'étrangers et 18,6 % de femmes. Anciens élèves Anselm Franz Nikola Tesla Karl von Terzaghi Liens externes (de) Site officiel Portail des universités Portail de l'Autriche
Università tecnica di Graz

L'Università tecnica di Graz (in tedesco: Technische Universität Graz, acronimo TU Graz), conosciuta anche come Politecnico di Graz, è il secondo centro di formazione superiore della Stiria. È la terza accademia in Austria specializzata nel settore tecnologico-scientifico, dopo quella di Leoben (Montanuniversität Leoben) e quella di Vienna (Università tecnica di Vienna). Fu fondata nel 1811 dall'arciduca Giovanni d'Austria. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Università tecnica di Graz Collegamenti esterni (DE) Sito ufficiale, su tugraz.at. (EN) Sito ufficiale, su tugraz.at.
Technische Universiteit Graz

De Technische Universiteit Graz (TU Graz) (Duits: Technische Universität Graz) is een van de vijf universiteiten in de Oostenrijkse deelstaat Stiermarken en een van de drie technische universiteiten van Oostenrijk. Van deze drie is Graz het oudste onderzoeks- en onderwijsinstituut voor wetenschap en technologie. Het onderwijs en onderzoek is gericht op techniek en natuurwetenschappen. De openbare universiteit telt in 2022 16.500 studenten, verspreid over zeven faculteiten, en 3.900 personeelsleden, onder wie 1.900 academici. De universiteit is samen met de Karl-Franzens-Universität Graz een strategisch samenwerkingsverband aangegaan onder de naam NAWI Graz. De onderzoekskernen en auditoria zijn verspreid over drie campussen in Graz aangeduid als Alte Technik, Neue Technik en Inffeldgasse. Geschiedenis Het Joanneum werd op 26 november 1811 door aartshertog Johan van Oostenrijk opgericht ter ondersteuning van de oprichting met zijn private natuurwetenschappelijke collectie, tot heden de oudste kern van de collectie van het Universalmuseum Joanneum. Verbonden aan het Joanneum ontvingen ook meerdere hoogleraren een leerstoel om zich te verdiepen in mineralogie, fysica, chemie, astronomie, plantkunde en technologie. In 1864 hernoemde de landsdag van Stiermarken de instelling tot Steiermärkische landschaftliche Technische Hochschule am Joanneum zu Graz. In 1874 werd de universiteit overgenomen door de staat en herdoopt tot Kaiserlich-königliche Technische Hochschule in Graz. In 1901 verwierf de hogeschool het recht Wetenschappelijke promotie's toe te kennen. In 1934 werd de Technische Hochschule Graz kortelings in een fusie opgenomen met de Montanistischen Hochschule Leoben, en hernoemd tot Technischen und Montanistischen Hochschule Graz-Leoben. Deze fusie werd in 1937 ongedaan gemaakt. In 1975 werd de Technische Hochschule Graz formeel een universiteit, de Technische Universität Graz, die in 1976 formeel een tweede naam kreeg, de Erzherzog-Johann-Universität Graz. Alumni en docenten Tot de alumni en medewerkers van de instelling behoren onder meer de scheikundige en Nobelprijswinnaar Richard Adolf Zsigmondy, ingenieur Karl von Terzaghi, architect en kunsthistoricus August Essenwein, architect Erwin Leo Himmel, econoom en politicoloog Joseph Schumpeter, architect Raimund Abraham, scheikundige Karl Kordesch, kunstenaar Hartmut Skerbisch en architect en stedenbouwkundige Aglaée Degros. Van 2001 tot 2004 was Vincent Rijmen gastprofessor aan de universiteit.
Грацский технический университет

Грацский технический университет (нем. Technische Universität Graz, также Университет имени эрцгерцога Иоганна (нем. Erzherzog-Johann-Universität)) — высшее учебное заведение в городе Граце, Австрия, один из пяти университетов федеральной земли Штирия. Наряду с Венским техническим университетом он является одним из двух технических университетов Австрии. Цифры и факты На зимний семестр 2009/10 подали заявления 11 265 студентов, среди которых 14,7 % иностранцев. В 2015/16 учебном году зарегистрировано 13 171 студентов, среди которых 18,1% иностранцев. История Университет был основан в 1811 году как техническое учебное заведение эрцгерцогом Иоганном. Совместно с Грацским университетом имени Карла и Франца университет принимает участие в кооперационном проекте NAWI Грац, в рамках которого значительная часть факультета естествознания и соответствующие родственные подразделения Технического университета проводят совместные исследования и обучение. В зимний семестр 2006—2007 годов стартовали совместные программы обучения в области химии, молекулярной биологии и почвоведения. Разрабатываются совместные учебные программы по математике и физике. В летнем семестре 2015 года стартовала магистерская заочная программа «Space Systems and Business Engineering». Факультеты Факультет архитектуры Инженерно-строительный факультет Факультет машиностроения и экономических наук Факультет электроники и вычислительной техники Факультет технической математики и физики Факультет технической химии, технологических методов и биотехнологии Факультет информатики Знаменитые личности Никола Тесла — физик, инженер, изобретатель в области электротехники и радиотехники Карл Терцаги — геолог и инженер-строитель, один из основоположников механики грунтов Александр Торнквист — геолог и палеонтолог, ректор. Маргарете Шютте-Лихоцки — первая австрийская женщина-архитектор, деятельница антифашистского движения Ойген Зенгер — конструктор, автор идеи суборбитального «рикошетирующего» бомбардировщика Примечания Ссылки Официальный сайт Технического университета Грац
Технички универзитет у Грацу

Технички универзитет у Грацу (нем. Technische Universität Graz) је државни универзитет у Грацу. Основао га је надвојвода Јанез 1811. године, а данас представља најстарији научно-технолошки истраживачки и образовни институт у Аустрији. Има више од 16.000 студената, с више од 1.800 дипломаца сваке године. Сарађује са Универзитетом у Грацу у настави и истраживању природних наука. Кампус Универзитет има више кампуса, јер се налази на три локације у граду: два у центру Граца и једном на југоистоку града. Old Technik New Technik Inffeldgasse Референце Спољашње везе Званични веб-сајт