Szent Jakab-székesegyház (Innsbruck)

Az innsbrucki Szent Jakab-székesegyház, más néven innsbrucki dóm (németül: Dom zu St. Jakob) egy 18. századi barokk stílusú római katolikus templom, amely az ausztriai Innsbruck városában található. Az Innsbrucki egyházmegye székesegyháza, melyet Idősebb Szent Jakab apostolnak szenteltek. Johann Jakob Herkomer építész tervei alapján a székesegyházat 1717 és 1724 között építették egy 12. századi román stílusú templom helyén. A belső teret három, a hajót átívelő kupolás boltozat és a szentély felett egy laternás kupola határolja. A részben az Asam testvérek által kivitelezett pazar barokk belső térnek köszönhetően a Szent Jakab-székesegyházat Tirol legfontosabb barokk épületei között tartják számon. Története Valószínűleg az 1180-as szerződésben „ecclesia in foro”, illetve „diu chirche in dem markt” (piaci templom) néven említett templom már 1181/82-ben is létezett, ezzel az épület régebbi, mint maga Innsbruck városa. Egy Szent Jakab-templomról szóló első okleveles említés 1270-ből származik. 1438-ban Nicolaus Cusanus jelentős összegeket adományozott a templom teljes körű bővítésére. 1472-ben készült el az első sekrestye-leltár, amelyben nagy mennyiségű liturgikus könyv, hímzett miseruha és kehely szerepelt. 1495-ben Albrecht Dürer készítette el a gótikus templom első ábrázolását egy akvarellen, amelyet Velence felé tartó útja során festett. A templom egyetlen toronnyal látható a város erődített falai mögött. Az akvarell ma a bécsi Albertina múzeumban található. Ezt az épületet az 1556-ban a schwazi bányászkönyvben is megörökítették. A Szent Jakab-templom 1643-ban önálló plébánia lett, míg korábban Wilten filiatemploma volt. A plébánia címere Szent Jakab zarándokbotját és zarándokkagylóját ábrázolja. 1650-ben került a templomba id. Lucas Cranach híres Mária-kegyképe (Mariahilf), amelynek következtében a hely Mária-zarándokhellyé fejlődött. 1689-ben egy földrengés károkat okozott a templomban. 1717 és 1724 között barokk stílusban épült újjá Johann Jakob Herkomer és Johann Georg Fischer tervei alapján, a régi hosszház falainak felhasználásával. 1904-ben az innsbrucki városi plébániát prépostsági rangra emelték, a prépostot pedig különleges jogokkal ruházták fel. Ettől kezdve hivatali ideje alatt a prépost Protonotarius Apostolicus ad instar participantium (apostoli protonotárius) volt, és joga volt a mitra (püspöksüveg), a pektorálé (mellkereszt) és a gyűrű viselésére. 1944-ben a templomot szövetséges bombatalálatok rongálták meg. 1964-ben létrejött az Innsbrucki egyházmegye, amivel a plébániatemplomot püspöki székesegyház rangra emelték. A 2000. évben a déli toronyban szentségkápolnát alakítottak ki. Ugyanebben az évben került sor annak a 350. évfordulónak az ünnepségeire is, hogy a Mariahilf-kegyképet az akkori városi plébániatemplomba vitték, az új dómorgona egyidejű felszentelésével. A templom Szent Jakabnak történő szentelése utal Innsbrucknak a spanyolországi Santiago de Compostelába vezető zarándokúton (El Camino) elfoglalt helyzetére, amely Jeruzsálem és Róma mellett a középkor három legfontosabb zarándokhelyének egyike volt. A dóm restaurálása alkalmával végzett régészeti leletmentés során 2022-ben a templom bejárata előtt megtalálták az egykori 15. századi Tizennégy Segítőszent-kápolna alapfalmaradványait és egy papi kriptát is. Építészeti jellemzői Az épület külseje A Dóm téren magasodó innsbrucki dóm homlokzata egy kéttornyos, középen visszaugró barokk építmény. Két párkányzat fogja össze a homlokzatot, és osztja három vízszintes szakaszra. A főemeletet egymás fölé helyezett pilaszterek tagolják. A három portálnak felettük három félköríves ablak felel meg. A homlokzat előreívelő hajlatában kis szoborfülkék találhatók. Egy nagyobb szoborfülke a torony alsó szintjén is helyet kapott. A második szintet álló ovális ablakok tagolják, amelyek szemöldökpárkányzata felváltva szegmensíves és ívelt csúcsos formát mutat. Mindkét szinten az ablakkeretezések a mélyebben fekvő homlokzati elemekhez csatlakoznak: a főemeleten a portálkerethez, illetve az osztópárkányhoz, a második emeleten pedig a főpárkányhoz. A két főpárkány kialakítása eltérő: az alsó csak a pilaszterek felett fut végig és egyenes (unverkröpft), a felső folyamatos és golyvázott (verkröpft). A torony harmadik szintje egy négyzetes lábazatból és egy nyolcszögletű harangtoronyból áll; a lábazatot lizénák tagolják, az oktogonáis részt pedig a hangnyílások két oldalán elhelyezett egyszerű pilaszterek, valamint a ferde oldalak előtt álló kettős pilaszterek. A négyzetből a nyolcszögbe való átmenetet ívelt oromzattöredékek biztosítják. A tornyokat laternával és a glóbuszon álló, aranyozott keresztet tartó, másodlagos kupolával (hagymakupolával) ellátott toronysisakok zárják le. Az oromzat egy Mária-szobrot befogadó fülkének ad helyet, melyet egy ívelt párkányzat koronáz meg. Az épület belseje A Szent Jakab-dóm egy hosszházas épület, homorú nyugati homlokzattal, alig félköríves záródású kereszthajókkal és egyenes záródású szentéllyel. Az alaprajz négy egymást követő részterületet mutat: Három haránttéglalap alakú boltszakasz alkotja a hosszházat, a kórust pedig egy négyzet alakú boltszakasz. A harmadik hosszház-boltszakaszból keresztágak nyúlnak ki, így négyzet jelleget kap, a hosszháznál keskenyebb szentélyt pedig három oldalról további helyiségek veszik körül. A hosszházat harántovális kupolák fedik, a szentély felett pedig egy kör alakú tamburás kupola nyílik. A belső teret a fehér vakolt felületek és a vöröses pilaszterek, illetve párkánydarabok kontrasztja élteti. A teret három oldalról pilaszterekkel díszített, kiugró párkányzatokkal ellátott falpillérek tagolják ritmusosan. Egy elválasztó horony miatt a pilaszterek és árkádíveik eltávolodnak a faltól. A hosszház falai előtt oltárok állnak, melyek felső része (oromzata) belenyúlik a felettük lévő ovális ablakba. A folytonos, középen felívelő főpárkányzat felett úgynevezett termaablakok (Diocletianus-ablakok) találhatók. Az ablakokkal áttört nyugati fal előtt egy orgonakarzat helyezkedik el. A kereszthajókban alul nagy ablakok, az ismét felívelő főpárkányzat felett pedig álló ovális ablakok találhatók. A kupola tamburájában kettős pilaszterek és ablakok váltakoznak. A kupola héja felett egy laterna nyílik. A szentély falain szegmensíves oratóriumok kaptak helyet. A templomban található a Német Lovagrend nagymesterének és 1612-1618 között Tirol tartományurának, III. Miksa főhercegnek a síremléke. A terv Caspar Gras, mások szerint Hubert Gerhard munkája, az öntést Heinrich Reinhart végezte. Különösen érdekesek a salamoni (csavart) oszlopok, amelyeket többek között növények, csigák, madarak és sáskák díszítenek. Felül a tartományúr térdel Szent György és a sárkány társaságában. Szent György 1772-ig Tirol tartományi védőszentje volt, akit Szent József követett. 2005 óta Szent György Szent József mellett ismét a tartomány társvédőszentjévé vált. Egy síremlék (emléktábla) emlékeztet Habsburg–Tescheni Jenő főhercegre, az osztrák-magyar hadsereg első világháborús főparancsnokára, aki egyben a Német Lovagrend utolsó világi nagymestere volt. Az aranyozott szószéket Nikolaus Moll készítette 1724 körül. A szószéket a három isteni erény megtestesítői támasztják alá: a Hit (keresztet tartó angyal), a Szeretet (a szívre mutató angyal) és a Remény (horgonyt tartó angyal). A szószéket a Szentháromság szimbóluma, a háromszög, Mózes törvénytáblái és egy Isten dicsőségét hirdető, trombitáló angyal koronázza meg. A belső díszítésért az Asam testvérek feleltek: a mennyezetfreskók Cosmas Damian Asam alkotásai, a stukkókat pedig Egid Quirin Asam készítette. Ezek a barokk illúziófestmények (trompe-l’œil) közé tartoznak. A főoltárkép közepén idősebb Lucas Cranach Mariahilf (Segítő Szűz Mária) képe található. Magát a főoltárt Cristoforo Benedetti és fia, Teodoro készítette 1729-ben. A kegykép téglalap alakú keretezését fekete stukkómárvány oszlopok fogják közre. Ezt egy dicsfény öleli körül, mely felett egy baldachin és a galamb (a Szentlélek szimbóluma) látható. A mozgalmas párkányzat felett a volutákkal keretezett, koronával lezárt oromzat emelkedik. Szintén Benedetti és fia alkotása a szentély padlózata, valamint a további mellékoltárok, amelyek Kaspar Ignaz von Künigl, brixeni hercegpüspök megrendelésére készültek. Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben az Innsbrucker Dom című német Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. Ez a szócikk részben vagy egészben az Innsbruck Cathedral című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.