NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Burgtheater

Burgtheater er det nationale teater i Wien i Østrig og et af de mest betydende tysksprogede teatre i verden. Burgtheater blev etableret i 1741 af kejserinde Maria Theresia og flyttede i 1748 ind i en teaterbygning, der oprindelig lå på Michaelerplatz frem til 1888. Herefter flyttede teatret til en ny bygning på Ringstraße tegnet og opført af arkitekten Karl von Hasenauer, delvist i samarbejde med Gottfried Semper. Bygningen brændte som følge af bombeangreb i 1945 ned til grunden og frem til genåbningen den 14. oktober 1955 fungerede Ronacher Teater som nationalteater. Tre Mozart-operaer har haft premiere i Burgtheater: Bortførelsen fra Seraillet (1782), Figaros Bryllup (1786) og Così fan tutte (1790). Genåbningen af Burgtheater i 1955 skete kun få måneder efter underskrivelse af den Østrigske Statstraktat, der betød grundlæggelsen af den 2. østrigske republik. Det var derfor af stor symbolsk betydning, at det første teaterstykke i det genåbnede teater var det nationale skuespil Köng Ottokars Glüch und Ende af Franz Grillparzer. Stykkets handling foregår i 1200-tallet, hvor kong Ottokar II., hertug af Østrig, netop er blevet skilt fra sin hustru Margarete, der var datter af den sidste Babenberger. Gennem ægteskab med det ungarske kongehus forsøgte Ottokar at tilegne sig den tyske kejserkrone, men valget faldt i stedet på Habsburgeren Rudolf I. Ottokar måtte dermed give Østrig og Steiermark fra sig og fik kun ganske ubetydelige besiddelser. Ottokar anerkendte ikke Rudolf men besejres – og dræbes – på Moravafeltet i 1278. Stykket skildrer begyndelsen af Habsburgernes magt i Østrig samt taberens lykke og fald. Stykket blev også opført ved teatrets 50-års jubilæum i 1995. Fra marts 2014 ledes teatret af den tyske teaterekspert Karin Bergmann. Referencer Eksterne henvisninger Burgtheater
Burgtheater

El Burgtheater (Teatro imperial de la corte), originalmente llamado K.K. Theater an der Burg, y a partir de 1920 K.K. Hofburgtheater, es el Teatro Nacional de Austria en Viena y uno de los más importantes teatros del mundo en idioma alemán.​ El Burgtheater fue inaugurado en 1741 y la población de Viena lo conoce por el nombre "die Burg";​ su compañía de teatro ha creado un estilo tradicional y el decir de sus locuciones es distintivo del Burgtheater. En la actualidad el edificio que alberga al teatro se encuentra situado en la Ringstraße. Historia Fue fundado el 14 de marzo de 1741 por la Emperatriz María Teresa I de Austria con la finalidad de contar con un teatro que estuviera en cercanías de su palacio, y su hijo el emperador José II lo llamaba el "Teatro Nacional Alemán" en 1776. Tres óperas de Mozart fueron estrenadas aquí: Die Entführung aus dem Serail (1782), Le nozze di Figaro (1786) y Così fan tutte (1790). A partir de 1794, el teatro fue denominado el "K.K. Hoftheater nächst der Burg". El teatro se mudó a un nuevo edificio de estilo neobarroco en la Ringstraße el 14 de octubre de 1888, el cual había sido diseñado por Gottfried Semper y Karl Freiherr von Hasenauer. El 12 de marzo de 1945 el Burgtheater fue seriamente dañado en un bombardeo y, un mes después, el 12 de abril de 1945, el Burgtheater se dañó aún más a causa de un incendio de origen desconocido.​ Después de la guerra, el teatro fue restaurado entre 1953-1955.​ El estilo clásico del Burgtheater y el lenguaje Burgtheater-Alemán fueron una tendencia a seguir por los teatros alemanes. Directores del Burgtheater Joseph Schreyvogel (1814-1832) Heinrich Laube (1849-1867) Hermann Röbbeling (1932-1938) Mirko Jelusich (1938) Lothar Müthel (1939-1945) Raoul Aslan (1945-1948) Josef Gielen (1948-1954) Adolf Rott (1954-1959) Ernst Haeussermann (1959-1968) Paul Hoffmann (1968-1971) Gerhard Klingenberg (1971-1976) Achim Benning (1976-1986) Claus Peymann (1986-1999) Klaus Bachler (desde 1999) El Burgtheater ha servido como sitio de estreno de numerosas obras escritas por autores como Thomas Bernhard, Elfriede Jelinek, Peter Handke, Peter Turrini y George Tabori, por lo que Claus Peymann opina que eso lo coloca entre los escenarios más destacados de Europa. Entre su grupo de 120 actores se destacan: Sven-Eric Bechtolf, Klaus Maria Brandauer, Kirsten Dene, Andrea Clausen, Bruno Ganz, Karlheinz Hackl, Robert Meyer, Gertraud Jesserer, Ignaz Kirchner, Jutta Lampe, Susanne Lothar, Michael Maertens, Tamara Metelka, Birgit Minichmayr, Nicholas Ofczarek, Hedwig Pistorius, Elisabeth Orth, Martin Schwab, Peter Simonischek, Ulrich Tukur, Gert Voss, Gusti Wolf, y Heinz Zuber. Algunos actores famosos hoy ya retirados, han sido Max Devrient, Josef Kainz, Josef Lewinsky, Joseph Schreyvogel, Adolf von Sonnenthal, Charlotte Wolter, Ludwig Gabillon, Zerline Gabillon, Attila Hörbiger, Paula Wessely, Paul Hörbiger, y Fritz Muliar. Véase también Burgtheater (movie) Raimund Theater Volkstheater Wien Referencias Galería de imágenes Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Burgtheater. Página oficial del Burgtheater
Burgtheater

Burgtheater (Dvorsko kazalište) jedna je od znamenitosti na bečkom Ringu i jedna od najcjenjenijih pozornica njemačkog govornog područja. Nalazi se u samom središtu Beča u neposrednoj blizini gradske vijećnice te zgrada austrijskog Parlamenta i Bečkog sveučilišta. Kazalište se izvorno nazivalo k.k. Theater nächst der Burg, te kasnije k.k. Hof-Burgtheater do 1918. godine. Stara zgrada kazališta nalazila se na Michaelerplatz-u, u kojoj je zadnja predstava izvedena 12. listopada 1888. godine. "Novi" Burgtheater na Ringu nasuprot gradske vijećnice sagradili su u neobaroknom stilu Gottfried Semper (tlocrt) i Karl Hasenauer (pročelja). Izgradnja je započela 16. prosinca 1874. i protegnula se na dugih 14 godina, tijekom kojih se arhitektonski dvojac razišao. Poznati bečki slikar Gustav Klimt zajedno je s bratom Ernstom Klimtom i Franzom Matschom oslikao stropove novog kazlišta u godinama između 1886. i 1888. Od 2009. umjetnički direktor kazališta je Matthias Hartmann. Vanjske poveznice www.burgtheater.at
Burgtheater

Het Burgtheater is een theater in Wenen, dat in handen is van de Oostenrijkse overheid. De stijl en de taal van het Burgtheater zijn bepalend geweest voor de Duitstalige toneelwereld. Het oorspronkelijke Burgtheater werd gebouwd in opdracht van Maria Theresia van Oostenrijk en werd in het jaar 1741 voltooid. Het gebouw lag aan de Michaelerplatz. In 1888 werd het theater verplaatst naar een locatie aan de Ringstraße, tegenover het Rathaus. Het oude theater werd gesloopt om plaats te maken voor een nieuwe vleugel van de Hofburg. Het nieuwe theatergebouw werd ontworpen door Gottfried Semper, die ook de Semperoper in Dresden bouwde, en Karl Freiherr von Hasenauer. De plafondschilderingen in de trappenhuizen werden gemaakt door Gustav Klimt, diens broer Ernst Klimt en Franz Matsch. Bij bombardementen in 1944-1945 werd het gebouw zwaar beschadigd. Het werd gerestaureerd en opende opnieuw zijn deuren in 1955. Zie ook Duitse en Oostenrijkse theaterpraktijk in de Nieuwste Tijd
Burgtheater

Burgtheater (tłum. Teatr Zamkowy; początkowo k.k. Theater nächst der Burg, później do 1920 k.u.k. Hofburgtheater) – budynek teatru w Wiedniu usytuowany przy Ringu. Został oficjalnie otwarty 14 marca 1741 roku. Pierwotny gmach, wzniesiony za panowania Marii Teresy, zastąpiono pod koniec XIX wieku istniejącym do dziś budynkiem, w stylu włoskiego renesansu według projektu Karla von Hasenauera i Gottfrieda Sempera. W 1897 roku został zamknięty w celu przebudowy po tym, jak okazało się, że z części miejsc na widowni nie widać sceny. Czterdzieści osiem lat potem budynek uległ zniszczeniu podczas bombardowania, które nie tknęło jedynie skrzydeł bocznych z wielkimi klatkami schodowymi. Odbudowa teatru sprawiła, że dziś trudno jest odróżnić części zrekonstruowane od oryginalnych. Freski na sklepieniach, w tym tzw. „Wóz Tespisa” przedstawiający pierwszego tragika greckiego, wykonali bracia Klimtowie, Gustav i Ernst oraz Franz Matsch. Linki zewnętrzne Oficjalna strona internetowa
Burgtheater

O Burgtheater, originalmente como o teatro de K.K. um der Burg, até então 1920 como o K.K. Hofburgtheater, é o Teatro nacional Austriaco em Viena e o teatro germanófono, assim como um dos mais importantes do mundo. O Burgtheater foi criado em 1741 e tornou-se como o “dado Burg” pela população Viennese sua companhia do teatro membros de mais ou mais menos regulares criou um estilo e um discurso tradicionais típicos de desempenhos de Burgtheater. História Foi criado em 14 março 1741 pela imperatriz Maria Teresa da Áustria para ser um teatro ao lado da sua residência oficial, o Hofburg, e o seu filho, imperador José II chamado o “o Theatre nacional alemão” em 1776. Três óperas de Mozart estreiram lá: O rapto do serralho (1782), As bodas de Fígaro (1786) e Così fan tutte (1790). Começando em 1794, o theatre foi chamado de “o der Burg do nächst K.K. Hoftheater”. O theatre foi movido para um edifício novo no Ringstraße em 14 outubro 1888 projetado por Gottfried Semper e por Karl Freiherr von Hasenauer. Março em 12, 1945 o Burgtheater foram destruídos pela maior parte em uma invasão do bombardeio, e, um mês mais tarde, abril em 12, 1945, o Burgtheater foi danificado mais mais por um fogo de origem desconhecida. [1] Após a guerra, o theatre foi restaurado entre 1953-1955. [1] O estilo clássico de Burgtheater e a língua Burgtheater-Alemão tend-estavam ajustando-se para teatros alemães da língua.
Burgtheater

Burgtheater (în traducere Teatrul Curții Imperiale), denumit la început K.K. Theater an der Burg, apoi până în 1918 K.K. Hofburgtheater, este teatrul național austriac din Viena, unul dintre cele mai importante teatre de limbă germană din lume. Burgtheater a fost înființat în 1741 și a devenit cunoscut sub numele de die Burg în rândurile vienezilor; compania sa de teatru formată din membri mai mult sau mai puțin regulați a creat un stil tradițional și o vorbire tipică performanțelor de la Burgtheater. În data de 15 iunie 1810 a avut loc aici prima audiție a uverturii Egmont, compusă de Ludwig van Beethoven. Note Legături externe Materiale media legate de Burgtheater la Wikimedia Commons Burgtheater homepage Burgtheater informații și fotografii Arhivat în 30 noiembrie 2020, la Wayback Machine. Documents and clippings about Burgtheater în 20th Century Press Archives din cadrul Bibliotecii Naționale de Economie din Germania (ZBW)
Burgtheater

Burgtheater je gledališče na Dunaju, ki ga je leta 1748 ustanovila cesarica Marija Terezija. Burgtheater je tako drugo najstarejše gledališče v Evropi. Zgodovina Stara stavba Burgtheatra se je nahajala na Michaelovem trgu in je bila neposredno povezana s cesarsko palačo. Leta 1888 se je gledališče preselilo na današnjo lokacijo. Tako se danes stavba Burgtheatra nahaja na Dr. Karl Lueger Ringu. Med drugo svetovno vojno je bil Burgtheater med bombardiranjem Dunaja povsem uničen, skoraj po čudežu pa je ostala nepoškodovana večina stenskih poslikav, ki so delo avstrijskega slikarja Gustava Klimta. Gledališče je bilo po vojni obnovljeno, ponovno pa so ga odprli 14. oktobra 1955. Zunanje povezave Uradna spletna stran (nemško)
Дворско позориште

Дворско позориште или Бургтеатар (нем. Burgtheater) је најеминентније аустријско и једно од најзначајнијих и најцењенијих позоришта немачког говорног подручја. Налази се у самом центру Беча, на бечком Рингу наспрам градске Скупштине и недалеко од аустријског Парламента и главног Универзитета. Првобитна стара сцена позоришта налазила се на Михаеловом тргу (нем. Michaelerplatz) од 1748. године све до свечаног отварања новог здања на Рингу 14. октобра 1888. године. Овим је бечки Бургтеатар друго најстарије позориште у Европи, након Француског театра (фр. Comédie-Française, Théâtre-Français). Литература Речник основних позоришних појмова, II допуњено издање, Милорад Здравковић, стр. 25, ISBN 978-86-84897-17-8 Спољашње везе www.burgtheater.at -Званична интернет презентација;
Burgtheater

Burgtheater är en teater i Wien. Teatern grundades 1741 Den nuvarande byggnaden vid Ringstrasse uppfördes 1888 efter ritningar av Gottfried Semper och Karl Freiherr von Hasenauer. Bakgrund Maria Teresia av Österrike lät 1741 inrätta en teater i sitt bollhus där såväl italiensk opera som tyska skådespel uppfördes. 1748-1756 ombyggdes bollhuset efter hand till en verklig teater och 1752-1772 spelade främst franska skådespelare där. Under Josef II fick teatern sin fasta och nationella form. Den lades 1826 helt under hovförvaltningen och utvecklade sig sedan med frikostigt understöd av kejsaren särskilt under Heinrich Laube och Franz von Dingelstedts tid som teaterledare. Teatern blev efter revolutionen 1918 statsteater. Byggnaden skadades svårt under en bombräd 12 mars 1945 och ytterligare skador orsakades av en brand en månad senare. Teatern återuppbyggdes 1953-55. Burgtheater har ett stort internationellt anseende. Den betraktas ibland som en av Europas förnämsta scener. Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Burgtheater.﻿
Pfarrkirche St. Pölten-Spratzern

Die Pfarrkirche Spratzern steht im Stadtteil Spratzern in der Stadt St. Pölten in Niederösterreich. Die römisch-katholische Pfarrkirche hl. Therese von Lisieux gehört zum Dekanat St. Pölten in der Diözese St. Pölten. Die Kirche steht unter Denkmalschutz. Geschichte Aufgrund des starken Bevölkerungswachstums wurde 1931 beschlossen, zusätzlich zur Mariahilfkapelle eine eigene Pfarre einzurichten. Den Architektenwettbewerb für die neue Pfarrkirche entschieden Hans Zita und Otto Schottenberger für sich, der Bau konnte schon im Juli 1932 fertiggestellt werden. Die Kirche wird mit ihren klaren Linien dem Stil Neue Sachlichkeit zugerechnet. Weblinks Webpräsenz der Pfarre Literatur Anton Zehetgruber: Festschrift 70 Jahre Pfarre Spratzern. St. Pölten 2004. Klaus-Martin Bresgott: Heilige Thérèse von Lisieux St. Pölten-Spratzern, in: ders.: Neue Sakrale Räume. 100 Kirchen der Klassischen Moderne. Zürich 2019. S. 178f.
Pfarrkirche St. Pölten-Wagram

Die Pfarrkirche St. Pölten-Wagram steht im Stadtteil Wagram in der Stadt St. Pölten in Niederösterreich. Die römisch-katholische Pfarrkirche hl. Michael gehört zum Dekanat St. Pölten in der Diözese St. Pölten. Die Kirche steht unter Denkmalschutz. Geschichte Die Kirche mit kreuzförmigem Grundriss besitzt ein abgewalmtes Satteldach und ist durch einen Laubengang mit dem freistehenden Glockenturm und dem Pfarrhof verbunden. Sie wurde von 1937 bis 1938 nach Plänen von Rudolf Wondracek erbaut, seit 1940 bildet sie das Zentrum der neuen Pfarre Wagram. Erwähnenswert sind die kunstvoll gestalteten Glasfenster. Weblinks Webpräsenz der Pfarre
Pfarrkirche Kematen an der Ybbs

Die Pfarrkirche Kematen an der Ybbs steht am nördlichen Siedlungsrand in der Marktgemeinde Kematen an der Ybbs im Bezirk Amstetten in Niederösterreich. Die auf die Heilige Familie geweihte römisch-katholische Pfarrkirche – dem Stift Seitenstetten inkorporiert – gehört zum Dekanat Waidhofen an der Ybbs in der Diözese St. Pölten. Die Kirche steht unter Denkmalschutz (Listeneintrag). Geschichte Die Kirche wurde nach den Plänen des Linzer Dombaumeisters Matthäus Schlager im Jahr 1929 als moderne Saalkirche errichtet. Die Zubauten von 1949 bis 1951 mit der Vorhalle, Marienkapelle und Südturm erfolgten nach den Plänen des Architekten Josef Friedl. 1958 waren Bauarbeiten zum Chor und der Sakristei. Die Pfarre wurde 1932 gegründet. 1953 wurden die Glocken geweiht. Architektur Das Kirchenäußere zeigt einen ungegliederten Kirchenbau mit Rundbogenfenster unter einen Satteldach. Der etwas höhere Rechteckchor hat hohe Betonschlitzfenster mit quergestelltem Gewände und Glasziegelbahnen. Die Südfront bildet seitlich links der vorgestellte Turm unter einem Zeltdach mit einem dreiteiligen Flacherker im unteren Bereich und seitlich rechts die zweigeschoßige Vorhalle mit einem schlichten breiten Rechteckportal und darüber mit einem Zwillingsbogenfenster. Die Marienkapelle und die Sakristei sind seitlich angebaut. Das Kircheninnere zeigt sich mit einem Saalraum unter einer Flachdecke, die Wände sind über einem umlaufenden Sockel mit Putzlisenen gegliedert. Die Orgelempore steht auf abgefasten Rechteckstützen. Der überhöhte eingezogene Rechteckchor unter einer Holzbalkendecke hat eine starke seitlich geführte Lichtführung. Die ostseitige rechteckige Marienkapelle wirkt als querschiffartige Raumerweiterung. Die Wandmalerei Heilige Familie an der Chorwand malte Robert Herfert 1961. 1997 wurden die Kirchenfenster mit dem Thema der sieben Schöpfungstage von Carla Kamenik gestaltet, 2004 wurde der Altarraum von ihr umgestaltet. Ausstattung Den Hochaltar und den Tabernakelaltar schuf der Bildhauer Leopold Radax und Sohn um 1930. Darüber ist eine Statuette Auferstandener Christus in barocken Formen. Der Seitenaltar in der Marienkapelle trägt die Statue Maria Fatima vom Bildhauer Bortolotti 1933. Das monumentale Missionskreuz an der Chorwand ist aus 1963. Über der polygonalen Hängekanzel hängt eine Kruzifix in mittelalterlichen Formen aus der Mitte des 20. Jahrhunderts. Die Konsolstatuen Herz Jesu, Antonius von Padua und Josef von Nazaret sind aus dem ersten Drittel des 20. Jahrhunderts. Das Gemälde Judas Thaddäus nennt P.II.F. Rom. Jacobs 1943. Die Kreuzwegreliefs sind Werke von Kunibert Zinner 1975. Die Orgel baute Orgelbau Pieringer 2000. Literatur Kematen an der Ybbs, Pfarrkirche Hl. Familie am nördlichen Siedlungsrand. In: Die Kunstdenkmäler Österreichs. Dehio Niederösterreich südlich der Donau 2003. S. 922. Weblinks Pfarre Kematen-Gleiß: Webpräsenz der Pfarre Kematen-Gleiß Einzelnachweise
Galsterberg

Galsterberg est une station de ski de taille moyenne, située près de Pruggern dans l'ouest du Land de Styrie en Autriche. Galsterberg est membre du réseau de stations Espace Salzburg Amadé Sport World. Voir aussi Liste des stations de sports d'hiver en Styrie Liens externes (de) Site officiel de la station de Galsterberg Portail des sports d’hiver Portail de l'Autriche
ГЕС Шварцах

ГЕС Шварцах — електростанція на річці Зальцах (притока Інну) в австрійській провінції Зальцбург. Найбільша станція у каскаді на Зальцах та єдина в його складі з потужністю більше від 50 МВт. ГЕС Шварцах, спорудження якої почалось у 1954 році та завершилось введенням в експлуатацію у 1960-му, виконана за дериваційною схемою. Створений греблею ГЕС Wallnerau Salzach підпір використовується для постачання води у тунель довжиною 17 км. Останній тягнеться паралельно Зальцаху та завершується балансуючим резервуаром Brandstatt із об'ємом 1,8 млн м3, який дозволяє розширити діапазон режимів роботи ГЕС Шварцах. Від резервуару до машинного залу йде водовід довжиною 0,9 км. Описана схема дозволяє забезпечити середній напір на рівні 139 метрів. Відпрацьована вода повертається в Зальцах у водосховище ГЕС Wallnerau Underwater по підземному відвідному каналу довжиною 200 метрів. Обидві названі вище гідроелектростанції, греблі яких перегороджують Зальцах, мають характерну для каскаду невелику потужність (13 МВт та 5 МВт відповідно). Тоді як потужність станції Шварцах сягає 120 МВт, що забезпечується роботою чотирьох однотипних турбін типу Френсіс, виготовлених компанією Voith. В сукупності це обладнання виробляє за рік біля 0,5 млрд кВт-год. Видача електроенергії відбувається по ЛЕП, яка працює під напругою 110 кВ. Примітки
ГЕС Гіфлау

ГЕС Гіфлау (нім. Kraftwerk Hieflau) — одна з електростанцій в Австрії на річці Енс (права притока Дунаю), у провінції Штирія. Найвища станція створеного на Енсі каскаду. У межах проєкту, розпочатого будівництвом у 1952 році та введеного в експлуатацію у 1956-му, спорудили земляну греблю Ваг висотою 12 метрів та довжиною 1100 метрів, яка утворила водосховище з об'ємом 1,66 млн м3. Від греблі до машинного залу ведуть водоводи довжиною 260 метрів, які забезпечують напір у 85 метрів. Сам зал первісно був обладнаний двома турбінами типу Френсіс, до яких у 1965 році додали третю, що довело потужність ГЕС до 63 МВт. У 2007—2013 роках ГЕС пройшла комплексну модернізацію. Окрім реновації всіх турбін, здійснили гідроізоляцію спорудженого у вапняках водосховища, завдяки чому втрати води практично дорівнюють нулю. Крім того, для збільшення виробітки електроенергії організували додаткове надходження ресурсу до водосховища за допомогою 6-кілометрового тунелю. Можливо також відзначити, що під час модернізації комплекс обладнали рибоходом. Видача продукції відбувається по ЛЕП, що працює під напругою 110 кВ. Примітки
ГЕС Гроссрамінг

ГЕС Гроссрамінг — одна із електростанцій в Австрії на річці Енс (права притока Дунаю), у провінції Верхня Австрія. Розташована між іншими станціями каскаду — Weyer (вище по течії) та Losenstein. Є напотужнішою серед ГЕС на Енсі. Будівництво станції розпочалось під час Другої Світової війни у 1942 році. Первісний проект дещо відкоригували, оскільки тут вирішили встановити гідроагрегати у складі турбін компанії Voith та генераторів Siemens-Schuckert, замовлені раніше для гідроелектростанції в Уругваї. Виконання замовлення у воєнний період не видавалось можливим, а отже ці комплекти призначили для ГЕС Гроссрамінг. На будівництві використовувалась примусова праця військовополонених та цивільних працівників зі сходу, а також в'язнів концтаборів. Втім, завершити спорудження до капітуляції Німеччини так і не вдалось. Роботи відновились вже у серпні 1945 року. У 1950-му завершили зведення бетонної греблі висотою 41 метр та довжиною 122 метри, при цьому під час будівництва виконали земляні роботи об'ємом 0,637 млн м3 та використали 226 тис.м3 бетону. Частину основного обладнання прийшлось виготовити заново, проте у 1950 та 1951 роках нарешті ввели в експлуатацію два гідроагрегати, розташовані обабіч центрального блоку із двох водопропускних шлюзів. В 2001—2003 роках пройшла модернізація ГЕС, під час якої обидві турбіни замінили на виготовлені компанією Andritz із потужністю по 35,5 МВт. Також встановлена третя допоміжна турбіна потужністю 0,5 МВт, яка забезпечує власні потреби станції. Починаючи з 2000 року, ГЕС Гроссрамінг, як і декілька інших станцій енського каскаду, управляється дистанційно із центру на станції Weyer. Примітки
Laufkraftwerk St. Pantaleon

Das Laufkraftwerk St. Pantaleon ist ein zwischen den Orten Enns und St. Pantaleon gelegenes Laufwasserkraftwerk am Fluss Enns und wird von der Ennskraftwerke AG betrieben. Errichtung Es wurde zwischen 1960 und 1965 errichtet und zwischen 1976 und 1977 modernisiert. Bei der Modernisierung erfolgte die Automatisierung von Maschinen und die Verlegung der Fernsteuerung des Werks nach Mühlrading. Technik Das Kraftwerk verfügt über zwei Maschinensätze mit Kaplan-Turbinen und Synchrongeneratoren. Die Turbinen weisen eine maximale Durchflussmenge von je 145 m³/s auf, wodurch je Maschinensatz eine Ausbauleistung von 27,287 MW erreicht wird. Ein Maschinensatz verfügt über einen Einphasen-Generator zur Speisung des Bahnstromnetzes mit einer Netzfrequenz von 16,7 Hz, der andere über einen Drehstrom-Generator für das öffentliche Stromnetz mit einer Netzfrequenz von 50 Hz. Das Kraftwerk verfügt zudem über 500-kVA-Drehstrom-Eigenbedarfstransformator, der die Leistung einem 20-kV-Netz entnimmt, das durch das Laufwasserkraftwerk Thurnsdorf gespeist wird. Das Eigenbedarfsnetz hat eine Nennspannung von 400 V. Weblinks Laufkraftwerk St. Pantaleon. Verbund AG, abgerufen am 17. Mai 2023. Übersicht Wasserkraftwerke und Bezugsrechte. Energie AG Oberösterreich, abgerufen am 17. Mai 2023.
Kraftwerk Sankt Paleon

Kraftwerk Sankt Paleon är ett vattenkraftverk i Österrike. Det ligger i distriktet Amstetten och förbundslandet Niederösterreich, i den nordöstra delen av landet, 140 km väster om huvudstaden Wien. Kraftwerk Sankt Paleon ligger 248 meter över havet. Kraftverket byggdes mellan 1960 och 1965. Det har 2 kaplanturbin som med en fallhöjd på drygt 19 meter och levererar 51,9 MW. Kraftverket moderniserades mellan 1976 och 1977. Källor