NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Pałac Augarten

Pałac Augarten (niem: Palais Augarten) – barokowy pałac w dzielnicy Leopoldstadt, w Wiedniu, stolicy Austrii. Zbudowany został pod koniec XVII wieku przez Johanna Bernharda Fischera von Erlach na miejscu zamku myśliwskiego i ogrodów. Pałac i ogrody zostały rozbudowane w XIX wieku pod panowaniem cesarza Franciszka Józefa I. Pomimo rozległych zniszczeń podczas II wojny światowej, pałac zachował prawie swój pierwotny wygląd, a wiele oryginalnych mebli wciąż można tam odnaleźć. Dziś Pałac Augarten jest domem i salą prób dla Wiedeńskiego Chóru Chłopięcego, który ma tam również własną szkołę. Pałac znajduje się w parku Augarten o powierzchni 130 akrów, który jest najstarszym barokowym ogrodem w Wiedniu. Przypisy
Palatul Augarten

Palatul Augarten este un palat în stil baroc aflat în districtul Leopoldstadt din Viena, Austria. Construit la sfârșitul secolului al XVII-lea de Johann Bernhard Fischer von Erlach pe locul unui castel de vânătoare și grădinile adiacente, palatul și grădinile au fost extinse în secolul al XIX-lea sub împăratul Franz Joseph al Austriei. În ciuda avariilor suferite în timpul celui de-al Doilea Război Mondial, palatul a fost menținut aproape în aspectul lui original iar o mare parte din mobilierul și decorațiunile originale mai există și astăzi. În prezent, palatul găzduiește Corul de Băieți din Viena, care au aici o sală de repetiții și o școală. Palatul este localizat în parcul Augarten de 52 hectare, care este cea mai veche grădină în stil baroc din Viena. Istoric Până în secolul al XVIII-lea, actualul district Leopoldstadt era acoperit de păduri care erau folosite de curtea imperială ca zonă de vânătoare. În 1614, împăratul Matia I a construit aici un castel de vânătoare. În 1649, împăratul Ferdinand al III-lea a adăugat o grădină în stil olandez. Sub succesorul său, împăratul Leopold I, zona Augarten a început să fie locuită de nobili și călugării carmelitani, devenind ulterior parte a Vienei. Leopold I, care a dat numele districtului, a adăugat o mare grădină în stil baroc în jurul castelului de vânătoare al predecesorilor săi. În 1683, în timpul celui de-al doilea asediu al Vienei, trupele otomane au folosit zona ca bază militară și, la sfârșitul războiul, întreaga grădină a fost complet distrusă. În 1688 castelul de vânătoare a fost vândut omului de afaceri Zacharias Leeb, care l-a angajat pe Johann Bernhard Fischer von Erlach să construiască un palat. Parcul Augarten a rămas în posesia Împăratului. Palatul a fost finalizat în 1692, având inițial numele de "Palatul Leeb". În deceniile următoare, palatul a fost extins și remodelat de câteva ori, având mai mulți proprietari. În 1712, împăratul Carol al VI-lea l-a angajat pe grădinarul peisagist francez Jean Trehet să reproiecteze grădina barocă în stil francez. În 1780 palatul a ajuns în posesia lui Iosif al II-lea. Până la începutul secolului al XX-lea a rămas în posesia Casei de Habsburg. În această perioadă, în special în secolul al XIX-lea, a găzduit numeroase baluri. Printre oaspeții din acele vremuri s-au numărat Richard Wagner și Franz Liszt. Cel mai mare bal la palat a avut loc în 1873 cu ocazia Expoziției Universale de la Viena; printre oaspeți s-au numărat împăratul Franz Joseph al Austriei și țarul Alexandru al II-lea al Rusiei. În 1897 palatul fost remodelat de familia arhiducelui Otto, nepotul împăratului Franz Joseph. Din 1934 până în 1936 palatul a fost locuit de Cancelarul Austriei, Kurt Schuschnigg. În timpul celui de-al Doilea Război Mondial, palatul a fost puternic avariat, dar a fost complet restaurat după război. În 1948 a fost oferit Corului de Băieți din Viena. Astăzi, palatul, la fel ca și restul complexului Augarten, se află în posesia statului austriac. Note Bibliografie
Палац Ауґартен

Палац Ауґартен (нім. Palais Augarten) — бароковий палац у районі Леопольдштадт, Відень, Австрія. Побудований наприкінці XVII століття Йоганном Бернгардом Фішером фон Ерлахом на місці замку і садів, палац і сади були розширені у XIX столітті за часів австрійського імператора Франца Йосифа I. Незважаючи на значні пошкодження, яких палац зазнав під час Другої світової війни, він зберігся майже в первісному вигляді, і в ньому все ще можна знайти багато оригінальних предметів інтер'єру. Сьогодні Палац Ауґартен є домом і репетиційною базою Віденського хору хлопчиків, який також має власну школу. Палац розташований у парку Ауґартен площею 130 акрів, який є найстарішим бароковим садом у Відні. Історія До 18 століття сучасний район Леопольдштадт складався з лісових угідь, які використовувалися імператором та його двором як мисливські угіддя. У 1614 році імператор Матіас побудував на цьому місці мисливський замок. У 1649 році імператор Фердинанд ІІІ додав сади в голландському стилі. За його наступника, імператора Леопольда І, територія Ауґартена почала заселятися знаттю та монахами-кармелітами і врешті-решт стала частиною Відня. У 1677 році Леопольд І, який дав назву району (Леопольдове місто), додав до мисливського замку своїх попередників розлогий сад у стилі бароко. У 1683 році, під час Віденської битви, турецькі війська використовували цю територію як військову базу, а до кінця війни барокові сади були повністю знищені. У 1688 році мисливський замок Ауґартен був проданий підприємцю Захаріасу Леєбу, який найняв Йоганна Бернгарда Фішера фон Ерлаха для будівництва палацу на цьому місці. Парк Ауґартен залишився у власності імператора. Палац Ауґартен був завершений у 1692 році і спочатку називався «Палац Лееба». У наступні десятиліття палац кілька разів розширювався і перебудовувався, неодноразово змінюючи власників. У 1712 році імператор Карл VI найняв ландшафтного дизайнера Жана Трегета для перепланування барокового парку у французькому стилі. У 1780 році палац перейшов у власність Йосифа ІІ, імператора Священної Римської імперії. До початку ХХ століття він залишався у власності родини Габсбургів. У цей період, а особливо в ХІХ столітті, в палаці відбувалося багато балів, був відкритий салон. Серед гостей у той час були Ріхард Вагнер, Ференц Ліст, Ганс Макарт. Найбільший бал у Палаці Ауґартен відбувся з нагоди Віденської всесвітньої виставки 1873 року; серед гостей були імператори Франц Йосиф І та Олександр ІІ. У 1897 році палац був значно перероблений для родини ерцгерцога Отто, племінника імператора Франца Йосифа. З 1934 по 1936 рік у палаці жив австрійський канцлер Курт Шушніг. Під час Другої світової війни маєток сильно постраждав, але після війни був повністю відновлений. У 1948 році його передали Віденському хору хлопчиків. Тут також розташована Віденська порцелянова мануфактура Ауґартен. Сьогодні палац разом з рештою Ауґартену перебуває у власності держави Австрія. Примітки
Turracher See

Der Turracher See oder Turrachsee ist ein Gebirgssee auf der Turracher Höhe an der Landesgrenze zwischen Kärnten und der Steiermark. Beschreibung Der See ist 19,4 ha groß und an seiner tiefsten Stelle in der südöstlichen Ecke 33 Meter tief, die durchschnittliche Tiefe beträgt 13,6 Meter. Aufgrund seiner Lage in 1.780 Metern Seehöhe (Seeoberfläche) ist er durchschnittlich sechs Monate im Jahr mit einer bis zu einem Meter dicken Eisschicht bedeckt. Im Sommer erreicht er eine Temperatur von maximal 18 °C. Als Badesee wird er daher kaum genutzt; Ausnahme ist eine 10 × 25 Meter große Fläche am Südufer, die von einem Hotelbetrieb mit 3,5 Meter hohen Seitenwänden vom See abgegrenzt wird und innerhalb der das Wasser mittels Wärmepumpen auf 28 bis 30 °C gebracht wird. Der Turracher See wird von einem am Westufer einmündenden Bach sowie aus Sumpfwiesen gespeist. Der Abfluss (75 l/s) erfolgt als Vorderer Seebach im Norden, der sich mit dem vom Turracher Schwarzsee kommenden Hinteren Seebach zur Turrach vereinigt, die durch das Turracher Seitental nordwärts abfließt und schließlich in Predlitz in die Mur mündet. Da der See stark durch die umgebenden Fremdenverkehrsbetriebe belastet war, war der Turracher See der erste Kärntner See, an dem eine Kanalisationsanlage installiert wurde. Der Kärntner Teil gehört heute zum Biosphärenpark Salzburger Lungau und Kärntner Nockberge. Im Osten liegt der Schwarzsee. Etwas weiter entfernt in südlicher Richtung befindet sich der Grünsee. Tiere im Turracher See Im Turracher See kommen nur die folgenden sechs Fischarten vor: Bachforelle (Salmo tutta f. fario) Bachsaibling (Salvelinus fontinalis) Elritze (Phoxinus phoxinus) Flussbarsch (Perca fluviatilis) Seeforelle (Salmo trutta f. lacustris) Seesaibling (Salvelinus alpinus) Während Forellen, Seesaiblinge und Elritzen zu den autochthonen Fischarten zählen, gelangten Barsche erst in letzter Zeit unbeabsichtigt mit dem Besatz anderer Fische in den See. Weblinks Turracher See (Kärntner Institut für Seenforschung) Einzelnachweise
Turracher See

Lake Turrach (German: Turracher See) is an Alpine lake at Turracher Höhe Pass, on the state border of Carinthia and Styria in Austria. Geography The lake is located within the Gurktal Alps (Nock Mountains) at a height of 1,763 m (5,784 ft) above sea-level. Due to the altitude, it frequently freezes over in winter. In summer, the water temperature can reach a maximum of 18 °C (64 °F); the waters therefore are hardly used for bathing, except for a hotel beach on the southern shore equipped with thermal pumps. Lake Turrach is fed by a mountain stream and several marshy meadows, the water drains northwards into the Styrian Mur valley at Predlitz. It was the first Carinthian lake to be protected from the discharge of wastewater by a sewage system. Today, several species of fish occur, among them brown trout and arctic char. Since 2012 the Carinthian part of the lake belongs to the UNESCO Salzburg Lungau and Nock Mountains biosphere reserve. External links Carinthian Institute of Limnology
Туррах-Зе

Туррах-Зе (Туррахер-Зе; нем. Turracher See) — высокогорное озеро в Австрии, расположено на границе федеральных земель Каринтия и Штирия. Площадь озера 19,4 га, средняя глубина составляет 13,6 м, максимальная в юго-восточной части достигает 33 м. Озеро Туррах-Зе расположено в Альпийском регионе Туррахер-Хёэ, на высоте 1763 м, в связи с чем почти в течение 6 месяцев в году покрыто толстым, до метра, слоем льда. Летом вода может прогреваться до 18 °C, что делает озеро практически непригодным для купания, за исключением небольшого ограждённого участка у южного берега размером 10 на 25 м и глубиной 3,5 м, обогреваемого местным курортом до температуры 28-30 °C. Озеро питается впадающим в него с западного берега ручьём и водой с примыкающих болотистых лугов. Отток осуществляется через отходящий с северной стороны Передний ручей (нем. Vorderer Seebach), который, объединяясь с Задним ручьём, вытекающим из озера Шварцзе, образует реку Туррах, стекающую в долину и впадающую в реку Мура у городка Предлиц. В 300 м к востоку от Туррах-Зе находится другое озеро — Туррахер-Шварцзе (нем. Turracher Schwarzsee), расположенное на высоте 1840 м над уровнем моря, имеющее глубину 4 м и площадь 2,6 га. Шварцзе (в переводе Чёрное озеро) обязано своим названием окружающей его болотистой почве, богатой антрацитами, придающими поверхности тёмный цвет. Питание озеро получает частично от подземных источников, частично от заболоченных берегов. В северной части из озера вытекает Задний ручей (нем. Hinterer Seebach). На берегах озера произрастает карликовая берёза — реликт ледникового периода. Немногим далее находится ещё одно озеро — Туррахер-Грюнзе (нем. Turracher Grünsee, Зелёное озеро), расположенное на высоте 1765 м над уровнем моря, площадью 1,48 га и глубиной до 12 м. Зелёную окраску озеру придают харовые водоросли. Склоны вокруг озера поросли лиственницей и европейским кедром. Из озера вытекают ручьи Гольцбах и Штангенбах, впадающие в верховья реки Гурк. Оба малых озера отнесены к особо охраняемым природным территориям, в связи с чем природа вокруг них осталась практически нетронутой. См. также Озёра Австрии Примечания Ссылки Turracher See im Kärntner Institut für Seenforschung (нем.). Архивировано из оригинала 24 июля 2008 года.
Turrachsee

Turrachsee eller Turracher See är en sjö i Österrike. Den ligger i den centrala delen av landet, 240 km sydväst om huvudstaden Wien. Turrachsee ligger 1 862 meter över havet. I omgivningarna runt Turrachsee växer i huvudsak blandskog. Runt Turrachsee är det ganska tätbefolkat, med 56 invånare per kvadratkilometer. Vattnet är ganska klart med ett genomsnittlig siktdjup av 5,7 meter. I sjön finns några alger av släktena Cyclotella, Fragilaria och Aulacoseira (alla Bacillariophyceae), av släktena Peridinium och Ceratium (båda dinoflagellater) samt av arten Planktothrix rubescens. Naturliga strandlinjer är sällsynta. Sjön är upp till 6 månader täckt av is. Den avvattnas av vattendraget Turrach som senare mynnar i floden Mur. Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Turrachsee.
Туррахер-Зее

Туррахер-Зее (нім. Turracher See) — високогірне озеро в Австрії, розташоване на кордоні федеральних земель Каринтія та Штирія. Площа озера 19,4 га, середня глибина складає 13,6 м, максимальна глибина в південно-східній частині досягає 33 м. Озеро лежить на висоті 1763 м над рівнем моря. Впродовж 6 місяців на рік воно покрите товстим шаром льоду, до одного метра завтовшки. Влітку вода може прогріватись до 18 °C, що робить озеро практично непридатним для купання, за винятком невеликої огородженої ділянки біля південного берега розміром 10 на 25 м та глибиною 3,5 м, що обігрівається місцевим курортом до температури 28-30 °C. Озеро живиться струмком, що впадає в нього із західного берега, і водою з прилеглих болотистих лук. Відтік здійснюється через Передній струмок (нім. Vorderer Seebach), що відходить з північної сторони, який, об'єднуючись із Заднім струмком, що випливає з озера Шварцзе, утворює річку Туррах, що стікає в долину і впадає в річку Мура біля містечка Предліц. За 300 м на схід від Туррахер-Зее знаходиться інше озеро — Туррахер-Шварцзее (нім. Turracher Schwarzsee), розташоване на висоті 1840 м над рівнем моря, що має глибину 4 м і площу 2,6 га. Шварцзее (у перекладі Чорне озеро) зобов'язане своєю назвою навколишньому болотистому ґрунту, багатого антрацитами, що надає поверхні темний колір. Живлення озеро отримує частково від підземних джерел, частково від заболочених берегів. У північній частині з озера витікає Задній струмок (нім. Hinterer Seebach). На берегах озера росте карликова береза — релікт льодовикового періоду. Дещо далі знаходиться ще одне озеро — Туррахер-Грюнзее (Turracher Grünsee, Зелене озеро), що розташоване на висоті 1765 м над рівнем моря, площею 1,48 га та глибиною до 12 м. Зеленого забарвлення озеру надають харові водорості. Схили навколо озера поросли модриною та європейським кедром. З озера витікають струмки Гольцбах та Штангенбах, що впадають у верхів'я річки Гурк. Обидва малі озера віднесені до особливо охоронюваних природних територій, у зв'язку з чим природа навколо них залишилася практично недоторканою. Див. також Озера Австрії Примітки Посилання Turracher See im Kärntner Institut für Seenforschung (нім.). Архів оригіналу за 24 липня 2008.
Palais Equitable

Das Palais Equitable ist ein Palais im 1. Wiener Gemeindebezirk Innere Stadt auf dem Stock-im-Eisen-Platz 3. Ursprünglich befanden sich hier seit dem Mittelalter fünf kleine Häuser, die zwischen 1856 und 1886 abgebrochen wurden, teilweise, um eine Verbreiterung der Kärntner Straße zu ermöglichen. 1887 bis 1891 ließ hier die New Yorker Lebensversicherungsanstalt The Equitable Life Assurance Society of the United States, die 1991 Teil der französischen Axa Gruppe wurde, vom Architekten Andreas Streit eines der eindrucksvollsten Palais Wiens errichten. Es ist eines der wenigen Wiener „Palais“, die so genannt werden, obwohl sie nie Adelssitz waren. In einer Nische an der Ecke zur Kärntner Straße ist der Stock im Eisen aufgestellt. Die Fassade des Palais ist reichlich geschmückt und auf dem Giebel befinden sich – passend zum Auftraggeber – amerikanische Adler. Auf dem Dach befindet sich ein Segelschiffsmodell, das symbolisch die weltumspannende Tätigkeit der amerikanischen Versicherung darstellen soll. Die ursprüngliche Takelage des Schiffes ist nach einer Restaurierung nicht mehr angebracht worden. Die Bronzereliefs auf der Eingangstüre stellen die Sage vom Stock im Eisen dar und wurden von Rudolf Weyr geschaffen, die sonstigen Plastiken stammen von Viktor Tilgner und Johann Schindler. Das Palais ist auch im Inneren sehr eindrucksvoll gestaltet, für das prächtige Stiegenhaus und das Vestibül wurde Marmor aus Hallein und Granit aus Sachsen verwendet. Der Innenhof ist vollständig mit Fliesen und Majolika verkleidet. Im Vorraum befindet sich ein Deckengemälde, das ebenso wie die Stuckverzierung im ersten Stock von Julius Victor Berger stammt. Der k.u.k. Hoflieferant Wilhelm Beck & Söhne hatte in dem Gebäude sein Geschäft. Das Palais wurde im Februar 1944 bei einem Luftangriff schwer beschädigt und musste evakuiert werden. 1949 wurde das Gebäude wieder instand gesetzt, der Eingangsbereich wurde 1997 von Rüdiger Lainer neu gestaltet. Heute ist das Palais Equitable Sitz verschiedener Firmen und Organisationen. Literatur L(udwig) Gassebner: Bericht über die Besichtigung des Neubaues „Equitable“ in Wien am 23. September 1891. In: Wochenschrift des österreichischen Ingenieur- und Architekten-Vereines, Jahrgang 1891, Nr. 44/1891 (XVI. Jahrgang), S. 391 ff. (online bei ANNO).Vorlage:ANNO/Wartung/ina Weblinks Planet Vienna – Palais Equitable
Palais Equitable

The Palais Equitable is an office building in Stock-im-Eisen-Platz (now part of Stephansplatz) in the Innere Stadt of Vienna, Austria, that was built in the 19th century for The Equitable Life Assurance Society of the United States and that incorporates a medieval nail-tree (the Stock im Eisen) on one exterior corner. The building is on the site of five small medieval buildings that were demolished between 1856 and 1886, partly in order to expand Kärntner Straße. It was designed by Andreas Streit and constructed between 1887 and 1891. The Palais Equitable has a richly detailed façade featuring American eagles. The Stock im Eisen, enclosed in glass, is in a niche on the Kärntner Straße corner of the building, and bronze reliefs by Rudolf Weyr on the main doors depict its history. The remainder of the ornamentation is by Viktor Oskar Tilgner and Johann Schindler. The interior is also extremely sumptuous: marble from Hallein and granite from Saxony were used for the dramatic stairway and the vestibule, and the glass-covered interior courtyard is completely clad in tile and maiolica. (The stairway was apparently intended to be adaptable for access to a future subway.) A painting on the ceiling of the lobby and the stucco ornamentation on the second floor are by Julius Victor Berger. Wilhelm Beck & Söhne, providers of uniforms to the Austro-Hungarian Empire, had its shop in the building, and the United States consulate was located there. The Palais Equitable was damaged in World War II but was restored in 1949. The entrance area was renovated by Rüdiger Lainer in 1997. Today the building houses offices of various companies and organizations including the Austrian division of Sal. Oppenheim, and a retail outlet for Augarten Porcelain. References Sources Eve Marie Young. Art and Enterprise: The 19th Century Administrative Buildings of a U.S. Life Insurance Company: With Particular Consideration of the Vienna, Austria, building known as "zum Stock in Eisen". Dissertation, University of Bonn, 1991 External links Palais Equitable at Nicolas Janberg's Structurae Palais Equitable at Planet Vienna 360° panorama of Stephansplatz at Panoramic Earth
Palais Equitable

El Palais Equitable es un edificio situado en la Stock-im-Eisen-Platz (actualmente parte de la Stephansplatz) de la Innere Stadt de Viena, Austria, construido en el siglo XIX para The Equitable Life Assurance Society of the United States, y que incorpora el Stock im Eisen en una esquina. El edificio se sitúa en la parcela de cinco pequeños edificios medievales que fueron demolidos entre 1856 y 1886, en parte para ampliar Kärntner Straße. Fue diseñado por Andreas Streit y construido entre 1887 y 1891.​​ Es uno de los pocos palacios o mansiones de Viena que nunca han sido residencia aristocrática. El Palais Equitable tiene una fachada rica en detalles​ que incluye águilas americanas. El Stock im Eisen, rodeado de cristal, está en una hornacina en la esquina de Kärntner Straße del edificio, y en la puerta principal hay relieves de bronce de Rudolf Weyr que representan su historia. El resto de la decoración es de Viktor Oskar Tilgner y Johann Schindler. El interior también es muy suntuoso: en la espectacular escalera y el vestíbulo se usó mármol de Hallein y granito de Sajonia, y el patio interior está cubierto con cristal y revestido completamente en azulejos y mayólica.​ (Parece que la escalera fue diseñada para ser adaptable como acceso a un futuro metro.​​) Una pintura en el techo del vestíbulo y la decoración de estuco de la segunda planta son de Julius Victor Berger. Wilhelm Beck & Söhne, proveedores de uniformes al Imperio Austro-Húngaro, tenía su tienda en el edificio, y también se situaba allí el consulado de los Estados Unidos.​ El Palais Equitable fue dañado en la Segunda Guerra Mundial pero fue restaurado en 1949. La zona de la entrada fue renovada por Rüdiger Lainer en 1997.​ En la actualidad el edificio alberga oficinas de varias empresas y organizaciones, incluida la división austriaca de Sal. Oppenheim, y una tienda de Aurgarten Porcelain. Véase también Graben Referencias Bibliografía Young, Eve Marie (1991). Art and Enterprise: The 19th Century Administrative Buildings of a U.S. Life Insurance Company: With Particular Consideration of the Vienna, Austria, building known as "zum Stock in Eisen" (en inglés). Universidad de Bonn. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Palais Equitable. Palais Equitable at Nicolas Janberg's Structurae Palais Equitable at Planet Vienna 360° panorama of Stephansplatz at Panoramic Earth
Palais Équitable

Le palais Équitable est un édifice situé sur la Stock-im-Eisen-Platz (qui fait maintenant partie de la Stephansplatz) dans l'Innere Stadt de Vienne, en Autriche. Il a été construit au 19e siècle pour la compagnie américaine The Equitable Life Assurance Society. Histoire et description Le bâtiment se trouve sur le site de cinq petits bâtiments médiévaux démolis en 1856–1886, en partie afin d'élargir la Kärntner Straße. Il a été conçu par Andreas Streit et construit en 1887–91. Il est l'un des rares palais ou demeures à Vienne, qui n'a jamais été une résidence aristocratique. Le palais Équitable possède une façade richement décorée, mettant en vedette des aigles américains. L'intérieur est également extrêmement somptueux: marbre de Hallein et granit de Saxe ont été utilisés pour le spectaculaire escalier et le vestibule, et la verrière de la cour intérieure est entièrement revêtue de carrelage et de majolique. (L'escalier était apparemment destiné à être adaptable pour accéder à une future station de métro.) Guillaume Beck & Söhne, les fournisseurs d'uniformes de l'Empire austro-hongrois, avaient leur atelier dans le bâtiment, et le consulat des États-Unis s'y trouvait également. Le palais Équitable a été endommagé durant la Seconde Guerre mondiale, mais a été restauré en 1949. L'entrée a été rénovée par Rüdiger Lainer en 1997. Aujourd'hui, le bâtiment abrite des bureaux de diverses entreprises et organisations, notamment la division autrichienne de la banque privée Sal. Oppenheim, et un point de vente pour la porcelaine Aurgarten. Références Eve Marie Young. Art et Entreprise : Les Bâtiments Administratifs 19e siècle d'une Société d'Assurance-Vie Américaine : Avec une attention particulière du bâtiment de Vienne connu comme "zum Stock in Eisen". Thèse de doctorat, Université de Bonn, 1991. Liens externes Palais Équitable sur Nicolas Janberg de Structurae Palais Équitable sur Planète Vienne Panorama à 360° de la Stephansplatz Panoramic Earth Portail de Vienne Portail de l’architecture et de l’urbanisme