NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Palais Equitable

Het Palais Equitable is een paleis in Wenen aan de Stock-im-Eisen-Platz tegenover de Stephansdom. Oorspronkelijk stonden op de plaats van het paleis vijf kleine middeleeuwse huizen, die tussen 1856 en 1886 afgebroken werden om een verbreding van de Kärntner Straße mogelijk te maken. Van 1887 tot 1891 liet de New Yorkse levensverzekeringsmaatschappij Equitable het gebouw door architect Andreas bouwen. Het moest een van de indrukwekkendste paleizen van Wenen worden. Anders dan de meeste andere paleizen in Wenen is het nooit een adellijk woonhuis geweest. De gevel van het paleis is rijk versierd en op het dak staan - in verband met de herkomst van de opdrachtgever - Amerikaanse adelaars. De bronzen reliëfs op de deur werden gemaakt door Rudolf Weyr, andere beelden werden door Viktor Tilgner en John Schindler gemaakt. Het interieur van het paleis is eveneens rijk versierd, met een prachtige trap en een hal versierd met marmer en graniet uit Hallein. In de lobby is een plafondschildering die net als het stucwerk op de eerste verdieping door Julius Victor Berger gemaakt is. Het Palais Equitable werd tijdens de Tweede Wereldoorlog beschadigd, maar werd gerestaureerd in 1949. De entree is gerenoveerd door Rüdiger Lainer in 1997. Tegenwoordig huizen in het gebouw kantoren van diverse bedrijven en organisaties.
Дворец Экитабль

Дворец Экитабль (нем. Palais Equitable) — эклектическое здание в историческом центре Вены, на площади Шток-им-Айзен-плац. Имеет статус памятника архитектурного наследия. История Со средневековых времён на его месте стояло пять небольших домов, которые были снесены между 1856 и 1886 годами для расширения Кернтнерштрассе. Здание было построено в период с 1887 по 1891 год по заказу нью-йоркской страховой компании «The Equitable Life Assurance Society of the United States», которая с 1991 года является частью французской AXA Group. Заказ выполнил архитектор Андреас Стрейт (нем. Andreas Streit). В 1931 году архитектор Губерт Гесснер спроектировал в здании офис для кондитерской компании «Küfferle», ныне часть компании «Lindt». Некоторое время во дворце находился магазин поставщика Его императорского величества «Wilhelm Beck & Söhne». Также в здании располагалось консульство США. В феврале 1944 года дворец сильно пострадал во время авианалета, и его пришлось полностью эвакуировать. Здание было вновь отреставрировано в 1949 году, а в 1997 году Рюдигер Лайнер (нем. Rüdiger Lainer) реконструировал парадный вход здания. Дворец продолжает использоваться как штаб-квартира различных компаний и организаций. Архитектура здания Фасад богато украшен, на фронтоне установлены скульптуры американского орла, в честь страны происхождения заказчика. На крыше находится парусник, который призван символически представлять глобальную деятельность американской страховой компании. Изначальный такелаж корабля после реставрации не был восстановлен. На углу здания со стороны Кернтнерштрассе в нише установлен Шток-им-Айзен. Бронзовые барельефы на двери дворца изображают легенду о Шток-им-Айзене и были созданы Рудольфом Вейром. Скульптуры герм — Виктором Тильгнером, а остальные скульптуры были созданы Иоганном Шиндлером (нем. Johann Schindler). Вестибюль и парадная лестница дворца также очень впечатляют: для их отделки использовали мрамор из Халлайна и гранит из Саксонии. Атриум дворца полностью покрыт изразцами и майоликой. Потолок лобби расписан Юлиусом Виктором Бергером, который, также, является автором лепнины на втором этаже. Примечания
Redl-Zipf

The Redl-Zipf V-2 rocket facility (code name Schlier) located in central Austria between Vöcklabruck and Vöcklamarkt and established in September 1943 began operation for V-2 liquid oxygen production and rocket motor testing after oxygen machines originally earmarked for Raxwerke and combustion chamber test equipment from Friedrichshafen were moved there. The facility tested V-2 combustion chambers' compatibility with turbopumps since the rocket did not have a controller for reducing the turbopumping of propellant into the chamber if pressure became too high. The World War II facility used as a starting base the cellars and storage tunnels of an old brewery. Construction of the facility was under the command of SS-Obergruppenführer Hans Kammler who was responsible for Nazi civil engineering projects and its top secret weapons programs and used forced labor from the Schlier-Redl-Zipf subcamp of the Mauthausen-Gusen concentration camp. The construction added a large number of tunnels and supporting structures and included a liquid oxygen generation plant in one of the tunnels. A large explosion on 29 February 1944, killed 14 people, destroyed several installations, and halted production of liquid oxygen at the facility for almost two months. A report to Albert Speer indicated the cause of the explosion was a liquid oxygen leak and an open carbide lamp carried by the plant foreman. Another serious explosion at 12:29 PM on 28 August 1944, killed 27 people and caused significant damage to the facility. Among the 27 casualties was Ilse Oberth (1924–1944), the youngest daughter of rocket pioneer Hermann Julius Oberth. Ilse Oberth worked at the facility as a rocket technician and had arrived four months earlier on 28 April 1944. All of those killed in the explosion were given a state funeral and are interred at the Vöcklabruck-Schöndorf cemetery. After the August 1944 explosion, liquid oxygen production at the Schlier plant stopped once again which led to the establishment of a third V-2 liquid oxygen plant (5000 tons/month) at a slate quarry at Lehesten near the Mittelwerk (turbopump/chamber compatibility testing for Mittelwerk production was also performed at the Lehesten facility). Karl Heimberg, who had worked at Peenemünde Test Stand 7, was transferred to "Vorwerk Süd" at Redl-Zipf and then, for the period from late 1944 to early April 1945, to Lehesten (he later returned to Peenemünde with Walter Riedel III to burn design office files and participated in the post-war Operation Backfire). The Operation Bernhard forced labor team at Sachsenhausen concentration camp for producing counterfeit British money was transferred to the Schlier-Redl-Zipf subcamp until the beginning of May 1945, when the team of prisoners was ordered to transfer to the Ebensee concentration camp. External links References
Redl-Zipf

A instalação de foguetes Redl-Zipf V-2 (nome de código Schlier), localizada na Áustria central entre Vöcklabruck e Vöcklamarkt e estabelecida em setembro de 1943, começou a operar para testes de motores de foguetes V-2 depois que o equipamento de teste Raxwerke foi transferido de Friedrichshafen. A instalação testou a compatibilidade das câmaras de combustão do V-2 com turbobombas, já que o foguete não tinha um controlador para reduzir o turbobombeamento de propelente na câmara se a pressão ficasse muito alta. A instalação da Segunda Guerra Mundial usou como base inicial as adegas e os túneis de armazenamento de uma antiga cervejaria. A construção da instalação estava sob o comando do SS-Obergruppenführer Hans Kammler, que era responsável pelos projetos de engenharia civil nazista e seus programas de armas ultrassecretos e usava trabalho forçado do Schlier-Redl-Zipfsubcampo do campo de concentração de Mauthausen-Gusen. A construção acrescentou um grande número de túneis e estruturas de suporte e incluiu uma usina de geração de oxigênio líquido em um dos túneis. Referências
Gaberl Pass

Gaberl Pass (el. 1,551 m [5,089 ft]) is a high mountain pass in the Austrian Alps in the Bundesland of Styria. A steep road connects Köflach with the upper Mur River valley, running next to the Stubalpe. This road dates from Roman times. It is a popular destination for both summer and winter sports. On a clear day, the views are wide to the Dachstein in the northwest, the Riegersburg in the south and east, and into Hungary and Slovenia. See also List of highest paved roads in Europe List of mountain passes
Gaberl

Le Gaberl est un col de montagne ainsi qu'une petite station de ski, situés près de Salla dans le sud du Land de Styrie en Autriche. Une route raide — à l'origine une voie romaine — mène au col situé à une altitude de 1 547 mètres. Le col est très prisé en été pour la pratique de la randonnée pédestre, et en hiver pour la pratique du ski. Par temps dégagé, il est possible de voir le massif du Dachstein au nord-ouest, ainsi que les prémices de la Hongrie et de la Slovénie à l'est et au sud. Depuis 2006, deux éoliennes ont été installées au niveau du col, d'une puissance de 1 600 kW. Notes et références Voir aussi Articles connexes Liste de cols des Alpes Liste des stations de sports d'hiver en Styrie Liens externes (de + en) Site officiel de la station de Gaberl Portail de la montagne Portail des Alpes Portail des sports d’hiver Portail de l'Autriche
Gaberl-hágó

A Gaberl-hágó (németül: Gaberlpass) az ausztriai Stájer tartomány egyik közúti hágója. A Gaberl szó egyrészt egy hegyvidéki hágó (1551 m. tszf.), valamint egy stájerországi síkörzet elnevezése. Jól kiépített, széles út vezet a Stubalpe 1551 méteres Köflach előtti magasságára a felső Murtalba. Az útvonalon már a régi római korban is útvonal vezetett. Ma a Gaberlstrasse Ausztria egyik tartományi útja (B77), és 49,9 kilométer hosszával a Stubalpe vidékén át kapcsolja össze Judenburg és Knittelfeld/a.d.Mur városokat a lavannttáli alpok szegélyén fekvő Köflach és Voitsberg városokkal. Még a Pack-utat (B70) is beleértve, a Gaberlstrasse biztosítja a legrövidebb közúti kapcsolatot Stájerország északnyugati területei felől a tartományi székhelyhez, Gráchoz. Az útvonal mintegy felénél található az útnak is nevet adó Gaberl Sattel. Az út története A grazi kerületi hivatal 1822-ben döntött a mai Gaberl-út megépítéséről. Az építkezés 1831-ben még nem fejeződött be teljesen. A Köflachból Sallán át Weißkirchenig tartó útvonalat a kerületi utakról szóló 1868. október 3-i rendelet „Bezirkenstrasse I. Kl. (osztály)-ba sorolta. 1938. április 1-től az utat, mint tartományi utat, Stájerország szövetségi tartomány fennhatósága alá rendelték. A Gaberl-utat 1951.január 1-től 1961. június 1-ig az osztrák szövetségi úthálózatban szerepeltetik. 1973. január 1. óta visszatérően ismét az osztrák szövetségi úthálózatba tartozik. A Gaberl-vidéke A Gaberl a tágabb környezet számára kedvelt pihenőhely. Nyáron a jól kialakított útvonalaknak köszönhetően élénk a hegyjáró turizmus, télen pedig a családok számára nyújt kedvelt sísportolási lehetőségeket. Nyilvános családi sínapokat szerveznek. Tiszta időben nagy távolságra is kilátás nyílik, feltűnik nyugaton a Dachstein-hegycsoport, délen Riegersburg vára, sőt Magyarországig és Szlovéniáig is ellátni. Gaberl település 2006 óta egy kis szélerőművel (két erőműegységgel és egy gyűjtőrendszerrel) rendelkezik, amely összesen 1200 kW elektromos teljesítményt biztosít. Az elvezetett elektromos energia – hálózaton keresztül – jut Köflachba. A Gaberl-hágótól délre a hasonló magasságú Hirschegger-nyereg található, ugyanúgy a muravölgyi Köflachhoz tartozóan. Jegyzetek Források Jon Mathieu: Die Alpen (Raum-Kultur-Geschichte) - RECLAM Verl. Stuttgart, 2015. - ISBN 978 3 15 011029 4 A. Cousy- C.Donzel- M.Raspre- M.Walter: Legendäre Reisen in den Alpen (Sonderausg.) - Frederkind & Thaler 2015. München - ISBN 978 3 95416 170 6. Steffan Bruns: Alpenpässe - vom Saumpfad zum Basistunnel, 4. k. Pethő T. - Szombathy V. Ausztria - Bp. Panoráma K. 1969. - P 70418-1-6971. Karl Baedeker: Tirol (Handbuch für Reisende) – Leipzig, Karl Baedeker, 1923 – 306 p 453 – KT_archiv_VeML Képgaléria
Lycée Français de Vienne

Lycée Français de Vienne ("French Lycée of Vienna") is a French curriculum secondary school in Alsergrund, Vienna. It is directly operated by the Agency for French Education Abroad (AEFE), an agency of the French government. The Lycée Français de Vienne is one of the world's largest schools accredited by the AEFE and has more than 2000 students. The private school (private from the standpoint of Austria) shares its boarding school with Theresianum. Academic results French Baccalauréat The Lycée Français de Vienne has the following results: Baccalauréat results 2015 Percentage of honours "Mention Très Bien": 30% of the students. Percentage of honours "Mention Bien": 33% of the students. Percentage of honours "Mention Assez Bien": 20% of the students. Percentage of total honours : 83% of the students. Notable alumni Timna Brauer Guillaume de Fondaumière Mark Kidel Arabella Kiesbauer Princess Adelheid of Liechtenstein Christoph Matznetter Julius Meinl Ariel Muzicant Marjane Satrapi Lisa Schettner Zoë Straub Toto Wolff References External links Lycée Français de Vienne (in French and German)
Graz Hauptbahnhof

Graz Hauptbanhof (česky lze přeložit jako Štýrský Hradec hlavní nádraží) je železniční stanice ve Štýrském Hradci, hlavním městě rakouské spolkové země Štýrsko. Nádraží se nachází asi 2 kilometry západně od centra města. S centrem je dopravně spojeno pomocí tramvajové trati. Nádraží má obrat 42 000 cestujících denně a 520 vlaků denně. Dějiny nádraží Od roku 1825 prosazoval arcivévoda Jan Habsbursko-Lotrinský železniční spojení, které by spojilo Vídeň s přístavem v Terstu. 21. října 1844 byla otevřena trať Štýrský Hradec – Mürzzuschlag a tím zároveň i nádraží Graz Südbahnhof (Štýrský Hradec jižní nádraží), která byla definitivně dostavena v roce 1847. První výpravní budova byla navržena v roce 1843 architektem Moritzem von Loehrem, s délkou 89 metrů a šířkou 15 metrů. V letech 1871 až 1876 byla postavena přístavba historizujícím stylu, navržena architektem Wilhelmem von Flattichem. Postupně se v letech 1900 až 1914 přidalo elektrické osvětlení. Za druhé světové války byla druhá výpravní budova natolik poškozena, že musela být zbourána, současná budova nádraží byla dokončena v roce 1956. V roce 2001 bylo nádraží modernizováno (přibyly jezdící schody a malá nákupní oblast). Rozložení Nádraží má pět nástupišť, která obsluhují 9 kolejí. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Graz Hauptbahnhof na Wikimedia Commons
Graz Hauptbahnhof

Graz Hauptbahnhof, abbreviated Graz Hbf (German for Graz Main Station; sometimes translated as Graz Central Station), is the main railway station in Graz, the capital of the Austrian federal state Styria. The station is located some 2 kilometres (1.2 mi) west of the city centre, to which it is connected by tram. It is the most frequented railway station in Austria, outside of Vienna. The station serves as a major node on the Southern Railway, which links it to Vienna in the north, and Slovenia in the south. It is also the terminus of the Styrian Eastern railway line, which runs eastwards towards Hungary, and of the local Köflach railway line to the west. In the future, the Koralm Railway will provide a direct link from Graz to Italy via Klagenfurt. History The first railway station was opened here in 1847 and due to an increase in passenger numbers a larger station was constructed on the same site between 1871 and 1876. In 1945 the railway station from 1876 was totally destroyed in allied bombing raids. In 1956 the construction of the current station was completed. The station was built in the typical style of the 1950s and the main ticket hall is now a listed building. In 2001 the station was modernised and partly rebuilt to incorporate escalators to the platforms and also a small shopping mall. Project Hauptbahnhof 2020 Since 2010 the station has been adapted for its new role as an international transport hub and to cope with increasing national and regional traffic. When the construction of the Koralm Railway is completed all international traffic from Vienna to Italy will pass through Graz. This includes rebuilding and lengthening all platforms and the construction of two extra platforms for regional trains. All platforms have new, modern roofing. One of the two pedestrian tunnels to the platforms has been extended to the Wagner Biro Straße giving access to the station from the west as well. The railway bridge over the Eggenberger Straße has also been rebuilt to make room for extra tracks. A new local transport hub for trams and buses has been built on and under the station forecourt to connect four tram lines to the station. Up until recently two of these tramlines used to terminate on the station forecourt while the other two passed the station nearby. To rectify this problem a new subsurface tram stop was built under the station forecourt, enabling all four tram lines to stop outside the main entrance of the station. Layout Graz Hauptbahnhof has five platforms serving nine tracks. Train services The station is served by the following services: RailJet services: Graz - Vienna - Břeclav - Brno - Pardubice - Prague EuroCity services: Zagreb - Maribor - Graz - Vienna See also Rail transport in Austria References External links Media related to Graz Hauptbahnhof at Wikimedia Commons
Gare centrale de Graz

La gare centrale de Graz (en allemand : Graz Hauptbahnhof) est la gare ferroviaire principale de Graz en Autriche. Située à 2 km à l'ouest du centre de la ville, elle y est connectée grâce à 4 lignes de tramway. Fréquentée par environ 30 000 personnes chaque jour, elle est l'une des gares les plus importantes d'Autriche. Situation ferroviaire Historique Mise en service en 1847, son bâtiment est détruit en 1945 lors de la Seconde Guerre mondiale mais est reconstruit en 1956. Service des voyageurs Accueil Desserte Intermodalité Notes et références Voir aussi Articles connexes Transport ferroviaire en Autriche Liens externes (de) Site officiel Portail du chemin de fer Portail de l'Autriche
Graz Hauptbahnhof

Graz főpályaudvar (németül Graz Hauptbahnhof, röviden Graz Hbf) egy 1847-ben átadott vasútállomás Ausztriában, Stájerország fővárosában, Grazban. Naponta kb 30 ezer utas fordul meg az állomáson. A városközponttól kb. 2 km-re helyezkedik el, mellyel a villamosok és helyi autóbuszok-járatok is összekapcsolják. Vasúti kapcsolata van kelet felé az osztrák fővárossal, Béccsel, dél felé pedig Szlovéniával. A Koralmbahn közvetlen kapcsolatot biztosít Klagenfurttal. Az 1a vágány közelében 275 kerékpár tárolására is alkalmas parkoló található. 2003-ban a Schönster Bahnhof Österreichs verseny első helyezettje lett. Kapcsolódó vasútvonalak Az állomást az alábbi vasútvonalak érintik: Südbahn (KBS 600) Koralmbahn Steirische Ostbahn (KBS 530) Köflacherbahn Forgalom Regionális- és helyi forgalom Távolsági forgalom Képek Jegyzetek További információk Information on Graz Hbf from OBB web site (angolul) Offizielle Homepage zum Umbauprojekt Graz Hauptbahnhof 2020 (németül) Webcams der Stadt Graz und der ÖBB-Infrastruktur mit Blick auf die Bauarbeiten im Bereich der Nahverkehrsdrehscheibe und des Bahnhofs (németül) Private Seite zur Nahverkehrsdrehscheibe Graz Hauptbahnhof mit Bildern der Fortschritts und Bauberichte (németül) Projektseite der ÖBB (németül)
Stazione di Graz Centrale

La stazione di Graz Centrale (in tedesco Graz Hbf) è la stazione ferroviaria principale della città austriaca di Graz. Storia Il 21 ottobre 1844 fu inaugurata la linea ferroviaria Graz-Mürzzuschlag e con essa la Südbahnhof di Graz, allora nota come Stationsplatz Graz, che fu completata nel 1847. Il primo fabbricato viaggiatori fu progettato dall'architetto Moritz von Loehr. Negli anni Sessanta del XIX secolo, la Südbahn passò in possesso della Kkp Südbahngesellschaft. Con la ripresa economica, la stazione ferroviaria risultò essere troppo piccola. Tra il 1871 e il 1876 fu quindi costruito un ampliamento in stile storicista sotto la guida dell'architetto Wilhelm von Flattich; l'edificio precedente fu demolito nel 1878. L'illuminazione elettrica parziale delle strutture della stazione fu introdotta nel luglio 1900, seguita dall'illuminazione elettrica completa il 27 aprile 1914. Il 1º aprile 1913 la stazione fu rinominata con il nome attuale. Nel 1924 le Ferrovie Federali Austriache (BBÖ) assunsero la gestione della Südbahn e con essa anche la stazione di Graz. L'edificio della seconda stazione fu così gravemente danneggiato durante la seconda guerra mondiale che dovette essere demolito. Fu indetto un concorso per la riprogettazione dell'edificio, vinto dall'architetto Wilhelm Aduatz. L'edificio fu completato nella primavera del 1956. L'atrio è tuttora conservato ed è un edificio classificato. Da allora, la stazione è stata ricostruita e ampliata diverse volte, l'ultima delle quali nel 2016 nell'ambito del progetto Graz Hauptbahnhof 2020, in cui la stazione è stata ampliata e modernizzata per renderla al 100% priva di barriere architettoniche. Nel 2001, l'atrio è stato chiuso da due ali laterali in vetro che formano una galleria commerciale. In precedenza, sul piazzale nord era stato costruito un hotel Ibis con un supermercato. Note Voci correlate S-Bahn della Stiria Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su stazione di Graz Centrale Collegamenti esterni (DE) Sito ufficiale, su oebb.at.
Graz Hauptbahnhof

Graz Hauptbahnhof – stacja kolejowa w Grazu, w kraju związkowym Styria, w Austrii. Jest jedną z najważniejszych stacji kolejowych w Austrii. Stacja łączy ruch dalekobieżny z lokalnym. Obecny budynek dworca został zbudowany w 1950, na miejscu zniszczonego w czasie wojny starego budynku dworcowego. Dworzec od tego czasu był wielokrotnie przebudowywany, ostatnio w 2001. Historia Od 1825 roku arcyksiążę Johann opowiadał się za połączeniem kolejowym między Dunajem a Adriatykiem, aby połączyć Wiedeń z najważniejszym portem w Trieście. 21 października 1844 r. otwarto linię kolejową Graz – Mürzzuschlag, a tym samym również Dworzec Południowy w Grazu, wówczas jako plac dworcowy w Grazu, który ostatecznie ukończono w 1847 r. W ramach budowy wytyczono również ulice Annenstraße i Keplerstraße. Pierwszy budynek dworcowy został zaprojektowany w 1843 roku przez architekta Moritza von Loehra, miał 89 metrów długości, 15 metrów szerokości i miał wcześniej wybudowaną halę pasażerską, długie łukowe okna i ośmioboczną wieżę zegarową. W latach sześćdziesiątych XIX ze względu na poprawę koniunktury gospodarczej stacja stała się za mała. Tak więc w latach 1871–1876 pod kierunkiem architekta Wilhelma von Flatticha zbudowano dobudówkę w stylu historyzmu; Poprzedni budynek został rozebrany w 1878 roku. Ta stacja miała dużą centralną salę z trzema dużymi łukowatymi oknami i dwoma niższymi skrzydłami podłużnymi z końcowymi pawilonami. Wyglądem przypominał dworzec kolejowy w Salzburgu, którego hala wygląda tak do dziś. W lipcu 1900 r. uruchomiono częściowe oświetlenie elektryczne obiektów stacyjnych, a 27 kwietnia 1914 r. całkowicie je podświetlono elektrycznie. 1 kwietnia 1913 roku stacja została przemianowana na Graz Hauptbahnhof. W 2003 i 2004 roku stacja została uznana przez pasażerów za najpiękniejszą stację w Austrii. W kolejnych wyborach stacja regularnie stawała na podium. W latach 2005–2008 przebudowano nastawnię z wykorzystaniem technologii elektronicznej (ESTW). Przebudowa odbywała się w trzech etapach. Od 2008 roku wszystkie zwrotnice i sygnalizacja w aglomeracji Grazu są stamtąd centralnie sterowane. Przypisy
Cetatea Berneck

Cetatea Berneck este o cetate medievală, lângă Kauns în Trol, Austria. Așezare Cetataea este amplasată la est de satul Kaun, pe un vârf de munte cu o altitudinea de 1079 m deasupra n.m.. Inspre sud este un perete vertical stâncos de 130 m, spre valea „Faggenbach”. Spre vest este un teren abrupt spre valea Kauner, iar spre nord și est terenul urcă puțin spre vârful muntelui. Cetatea din punct de vedere strategic este mai puțin importantă, se presupune că a fost clădită mai mult pentru a asigura supreveghearea și siguranța drumului din valea Innului. Istoric Cetatea este amintită pentru prima oară în anul 1225 ca proprietatea familiei von Berneck. După ce ultimul descendent al familiei Blasius von Berneck moare în anul 1396 fără a lăsa urmași, cetatea ajunge prin căsătorie în posesia lui Viktor von Firmian și în cele din urmă ajunge proprietatea ducelui Friedrich IV. (Tirol) care vinde cetatea. In anul 1976 ea a fost cumpărată de arhitectul Ekkehard Hörmann,