NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Музей глобусов

Музей глобусов (нем. Globenmuseum) — публичное собрание глобусов. Расположен в Вене, во дворце Клари-Альдрингенов, в одном здании с Австрийской национальной библиотекой. Основан в 1956 году на основе собрания глобусов, хранившегося в Австрийской национальной библиотеке. Многие из этих глобусов попали в библиотеку из собрания австрийских императоров, либо как подарки (так, например, Винченцо Мария Коронелли специально для императора Леопольда I выполнил два глобуса с портретом императора и гравированной дарственной надписью), либо были куплены. В 1921 году географ Ойген Оберхуммер провёл инвентаризацию собрания и обнаружил 8 глобусов разных размеров (как земных, так и небесных), и две армиллярных сферы. В 1922 году эти глобусы были перенесены в Географическое собрание, где к 1948 году оказалось уже 28 глобусов. В ежегодном отчёте директора собрания за 1948 год было отмечено, что глобусы относятся к самым редко используемым предметам. Открытие музея стало возможно благодаря работе энтузиаста и коллекционера глобусов Роберта Хардта. Музей глобусов был открыт 14 апреля 1956 года, в собрание вошли 63 экспоната. В следующие 30 лет собрание музея выросло до 145 объектов, за счёт покупки, подарков и обмена с другими музеями. В 1996 году в музее насчитывалось 260 экспонатов. Музей несколько раз менял помещение, с 1 декабря 2005 года находится во дворце Молларда-Клари. Кроме собственно собрания музея, выставлены также несколько десятков глобусов из частных собраний, переданных на долговременное хранение в музей. Кроме глобусов Коронелли, к ценнейшим экспонатам музея относятся глобусы Меркатора 1541 (земной) и 1551 (небесный) годов, а также глобус Геммы Фризиуса 1536 года, старейший из глобусов, находящихся в Австрии. Кроме глобусов, в музее выставлены различные астрономические инструменты. На январь 2009 года собрание содержало 590 объектов, из которых 250 находились в экспозиции. См.также Физико-математический салон Примечания Источники Elisabeth Zeilinger, Das Globenmuseum der Österreichischen Nationalbibliothek und seine Geschichte
Globenmuseum

Globenmuseum i Palais Mollard-Clary är en avdelning inom det Österrikiska nationalbiblioteket i Wien. Det grundades 1956 och är världens enda museum för jordglober och samlingen överträffas endast av National Maritime Museum i Greenwich. Samlingarnas mest anmärkningsvärda föremål är en glob av Vincenzo Coronelli (110 cm i diameter) och två glober av Gerard Mercator från 1541 respektive 1551. Den äldsta jordgloben är tillverkad av Gemma Frisius 1536. Samlingarna omfattar även planetarier, armillarsfärer och tellurier. 250 av de sammanlagt över 700 föremålen visas offentligt. Referenser Elisabeth Zeilinger, Das Globenmuseum der Österreichischen Nationalbibliothek und seine Geschichte. Externa länkar Globe Museum (på engelska) på Österreichische Nationalbibliotheks hemsida. Presentation av 50 utvalda objekt (på tyska).
Музей глобусів

Музей глобусів (нім. Globenmuseum) — єдине у світі публічне зібрання глобусів. Музей розташований у Відні, в палаці Клари-Альдрингенів, в одній будівлі з Австрійською національною бібліотекою. Заснований в 1956 році на основі зібрання глобусів, що зберігалися в Австрійській національній бібліотеці. Велика частина цих глобусів потрапила до бібліотеки з колекцій австрійських імператорів, або як подарунки (так, наприклад, Вінченцо Марія Коронеллі спеціально для імператора Леопольда I виконав два глобуси з портретом імператора і гравійованим дарчим написом), або були куплені. У 1921 році географ Ойген Оберхуммер провів інвентаризацію зібрання й виявив 8 глобусів різних розмірів (як земних, так і небесних), і дві армілярні сфери. У 1922 році ці глобуси були перенесені до Географічних зібрань, де до 1948 року виявилося вже 28 глобусів. У щорічному звіті директора зібрання за 1948 рік було відмічено, що глобуси належать до рідко використовуваних предметів. Відкриття музею стало можливе завдяки роботі ентузіаста і колекціонера глобусів Роберта Хардта. Музей глобусів був відкритий 14 квітня 1956 року, до колекції увійшли 63 експонати. У наступні 30 років зібрання музею виросли до 145 об'єктів, за рахунок купівлі, подарунків і обміну з іншими музеями. У 1996 році в музеї налічувалося 260 експонатів. Музей кілька разів міняв приміщення, з 1 грудня 2005 року знаходиться в палаці Молларда-Клари. Окрім власне зібрання музею, виставлено також декілька десятків глобусів із приватних колекцій, переданих на довготривале зберігання до музею. Окрім глобусів Коронелли, до цінних експонатів музею належать глобуси Меркатора 1541 (земний) і 1551 (небесний) років, а також глобус Гемми Фризіуса 1536 року, найстаріший з глобусів, що знаходяться в Австрії. Окрім глобусів, у музеї експонуються різні астрономічні інструменти. На січень 2009 року зібрання містили 590 об'єктів, з яких 250 перебували в експозиції. Література Jan Mokre, Peter E. Allmayer-Beck (Hrsg.): Das Globenmuseum der Österreichischen Nationalbibliothek. Bibliophile Edition, Wien 2005. Franz Wawrik, Helga Hühnel, Elisabeth Zeilinger: Kartensammlung und Globenmuseum der Österreichischen Nationalbibliothek. In: Österreichische Nationalbibliothek (Hrsg.): Handbuch der historischen Buchbestände in Österreich, Band 1, Hildesheim 1994, S. 137—143 (online) Ресурси Інтернету Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Музей глобусів Elisabeth Zeilinger, Das Globenmuseum der Österreichischen Nationalbibliothek und seine Geschichte Webpräsenz des Globenmuseums Globenkatalog der ÖNB[недоступне посилання] Bilder des Museums auf [Архівовано 29 січня 2009 у Wayback Machine.] Flickr Michael Frank: Globenmuseum. Der Nabel der Welt.[недоступне посилання з квітня 2019] Artikel in der Süddeutsche Zeitung vom 1. Dezember 2005. Примітки
Schottenkirche

La Schottenkirche en Viena, Austria, es una iglesia fundada por monjes benedictinos irlandeses en el siglo XII. El nombre alemán Schotten viene del latín (Scotia Minore), que es el término para denominar a Irlanda. Los edificios que rodean la iglesia, actualmente siguen habitados por monjes benedictinos. Un terremoto en 1443 dejó muy dañada la iglesia. Su restauración fue completada en 1449, pero fue muy ligera debido a la falta de dinero. El 21 de mayo de 1634, durante una visita de Fernando II de Habsburgo, Emperador del Sacro Imperio Romano Germánico, su techo se vino abajo en presencia del soberano. En 1638, un rayo cayó en la torre, provocando un incendio y su derrumbe. Esto fue visto como una oportunidad de reconstruir la iglesia en estilo barroco. Los pintores Carlo Carlone y Marco Spazzio se encargaron de la decoración de 1638 a 1641. La obra fue continuada de 1643 a 1648 por los pintores Andrea Allio el Viejo, Andrea Allio el Joven y Silvestro Carlone, que decoraron la nave principal y el lado oeste. De 1883 a 1889 se renovó el altar mayor según diseños del arquitecto Heinrich Ferstel (1828-1883), con mosaicos de cristal de Innsbruck realizados por Michael Riese. El pintor Julius Schmid (1854-1935) realizó los frescos de la iglesia. El interior de la iglesia tiene varias capillas. La torre del coro fue restaurada en 1893. Cuando el compositor Franz Joseph Haydn falleció en Viena, el servicio funerario se celebró en la Schottenkirche el 15 de junio de 1809, durante el cual fue interpretado el Réquiem K.626 de Mozart. El director de cine Fritz Lang fue bautizado en la Schottenkirche. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Schottenkirche.
Ruine Stubenberg

Die Ruine Stubenberg, auch Burgruine Gutenbrunn oder Burgruine Kirchau genannt, ist die Ruine einer Niederungsburg im Gemeindewald zwischen Kirchau und Haßbach in der Marktgemeinde Warth im Bezirk Neunkirchen in Niederösterreich. Geschichte Chuno von Kirchowe, auch als der „wilde Chuno“ bekannt, gehörte zu einem Ministerialengeschlecht der Kirchauer und ist seit dem 12. Jahrhundert urkundlich nachweisbar. Um 1160 begannen Chunos Kinder, Heinrich, Wilhelm und Mechthild mit dem Bau der Burg Gutenbrunn, benannt nach der einzigen in der Gegend vorhandenen ergiebigen Wasserquelle. Die Burg besaß einen überdimensionalen Wehrturm, von dem aus der rege Güterverkehr auf der Hochstraß (Warth – Aichhof, Kirchau, Molfritz, Haßbach) besonders gut zu kontrollieren war. Mitte des 13. Jahrhunderts wurde die Burg von den Ungarn zerstört. 1320 ließ Herzog Albrecht die Burg Gutenbrunn wieder instand setzen und zu einem Bollwerk gegen den Feind vergrößern. 1381 verkaufte Konrad Perner die Burg an Wulfingen von Stubenberg. Wahrscheinlich wurde Gutenbrunn im Mittelalter nie mit Stubenberg bezeichnet. 1470 erstürmten die Kaiserlichen Gutenbrunn und zerstörten 1474 die Burg. Dies sollte eine Geste von Kaiser Friedrich III. an die Ungarn, wegen eines unerwünschten Waffenstillstandes mit ihnen, sein. Quelle Text von Josef Kerschbaumer, nach Aufzeichnungen der Pfarrchronik Kirchau Weblinks Ruine Stubenberg bei wehrbauten.at, abgerufen am 22. August 2019
Dürrnbachalm

Die Dürrnbachalm ist eine Alm im Forst Reit im Winkl in der Gemeinde Reit im Winkl. Der Kaser auf der Dürrnbachalm steht unter Denkmalschutz und ist unter der Nummer D-1-89-139-48 in die Bayerische Denkmalliste eingetragen. Baubeschreibung Beim denkmalgeschützten Lummerkaser auf der Dürrnbachalm handelt es sich um einen Blockbau, welcher an der Firstpfette mit dem Jahr 1919 bezeichnet ist. Heutige Nutzung Die Dürrnbachalm ist bestoßen und bewirtet. Lage Die Dürrnbachalm befindet sich in an der Grenze zu Österreich in der Nähe des Dürrnbachhorns unterhalb des Dürrnbachecks auf einer Höhe von 1330 m ü. NHN. Oberhalb der Alm befindet sich das bewirtete Dürrnbachhaus sowie die Bergstation des historischen Sesselliftes. Weblinks Dürrnbachalm. In: Datenbank AgrarKulturerbe. Gesellschaft für Agrargeschichte Einzelnachweise
Obere Hemmersuppenalm

Die Obere Hemmersuppenalm ist eine Alm im Forst Reit im Winkl in der Gemeinde Reit im Winkl. Sie bildet mit der Unteren Hemmersuppenalm das Almgebiet Hemmersuppenalm. Mehrere Almhütten, zwei Klaubsteinmauern sowie die Almkapelle St. Anna auf der Oberen Hemmersuppenalm stehen unter Denkmalschutz und sind in die Bayerische Denkmalliste eingetragen. Baubeschreibung Heutige Nutzung Die Hemmersuppenalm ist bestoßen, die Hindenburghütte und der Sulznerkaser sind bewirtet. Lage Die Obere Hemmersuppenalm befindet sich in den Chiemgauer Alpen unterhalb vom Farrenleitenkopf auf einer Höhe etwa 1300 m ü. NN. Weblinks Obere Hemmersuppenalm. In: Datenbank AgrarKulturerbe. Gesellschaft für Agrargeschichte Einzelnachweise
Schloss Walkersdorf

Das Schloss Walkersdorf ist ein Schloss in der Gemeinde Grafenegg im Bezirk Krems in Niederösterreich. Geschichte Das Göttweiger Urbar nennt 1302/22 „Tiemo de Walkersdorf“ und „dominus Ulricus de Radeprunn de Walkersdorf“. Das Schloss hatte häufig wechselnde Eigentümer, unter anderem das Stift Melk und die Grafen Breuner und Stubenberg. Beschreibung Walkersdorf liegt in der Niederung des Kamps, knapp 1 km nordwestlich von Etsdorf am Kamp. Der heutige, einen Ehrenhof bildende, dreiflügelige, zweigeschoßige Bau stammt aus dem Ende des 18. Jahrhunderts. Die zur Siedlung gewandte Hauptfront zeigt klassizistische Bauelemente, die den sonst sehr nüchternen, modern umgeformten Bau akzentuieren. Er beherbergt heute Wohnungen, ein Weingut und ein Heurigenlokal. Literatur Georg Binder: Die Niederösterreichischen Burgen und Schlösser. 2 Bände. II, Wien / Leipzig 1925, S. 48. Bertrand Michael Buchmann, Brigitte Fassbinder: Burgen und Schlösser zwischen Gföhl, Ottenstein und Grafenegg. Burgen und Schlösser in Niederösterreich. Band 17 Birken-Reihe. St. Pölten / Wien 1990, S. 73 ff. Falko Daim, Karin Kühtreiber, Thomas Kühtreiber: Burgen – Waldviertel, Wachau, Mährisches Thayatal. 2. Auflage. Verlag Freytag & Berndt, Wien 2009, ISBN 978-3-7079-1273-9, S. 128 f. Georg Clam-Martinic: Österreichisches Burgenlexikon. Linz 1992, ISBN 9783902397508, S. 203. Online bei Austria-Forum Gerhard Reichhalter, Karin und Thomas Kühtreiber: Burgen Waldviertel Wachau. Verlag Schubert & Franzke, St. Pölten 2001, ISBN 3705605305, S. 102. Weblinks Schloss Walkersdorf. In: NÖ-Burgen online. Institut für Realienkunde des Mittelalters und der frühen Neuzeit, Universität Salzburg; abgerufen am 1. Januar 1900
Общини в Австрия

Общината (на немски: Gemeinde) е най-малката административна единица в Австрия, която обикновено обхваща едно селище. Към 2013 година в страната има 2354 общини. Общините се разделят на три групи – 201 града (Städte), 771 пазарни общини (Marktgemeinden) и 1382 обикновени общини (Gemeinden). 15 от градовете се определят като статутни градове (Statutarstädte) и в административно отношение са приравнени към окръзите.
Commune (Autriche)

Les communes (en allemand : Gemeinden) en Autriche sont le niveau le plus bas de l'organisation territoriale inscrite dans la Constitution fédérale. Elles sont au nombre de 2 092 le 1er janvier 2025. Les structures organisationnelles et les tâches de la capitale, Vienne, et des autres villes statuaires diffèrent sensiblement des communes ordinaires. Historique Après la révolution autrichienne de 1848, l'empereur François-Joseph Ier a arrêté, par décret du 17 mars 1849, un premier code des communes (Gemeinde-Gesetz) valable pour les terres de l'empire d'Autriche à l'exception du royaume de Hongrie. Jusqu'ici, les domaines étaient sous la domination de chaque seigneur représenté par un bailli (Dorfrichter) ; un concept qui est resté pratiquement inchangé depuis l'époque féodale. Le 5 mars 1862, le nouveau Conseil d'Empire (Reichsrat) a adopté la Loi impériale sur les dispositions fondamentales relatives à la réglementation des communes. Après la Première Guerre mondiale, l'assemblée nationale provisoire de la république d'Autriche allemande a décidé le 18 décembre 1918 que le droit de vote et d'éligibilité est exercé à tous les niveaux sans distinction de sexe. La Loi portant adoption de la Constitution fédérale (Bundes-Verfassungsgesetz, B-VG), entré en vigueur le 10 novembre 1920, déterminait encore des principes fondamentaux de la structure communale ; les modalités précises sont laissées au choix des États fédérés. Dans le cadre de l'annexion de l'Autriche par le Troisième Reich (Anschluss) de 1938 à la fin de la Seconde Guerre mondiale, la législation locale d'Allemagne s'appliquait. Par la Loi de transition adopté le 1er mai 1945, l'ancienne situation juridique est rétablie. En 1962, le Conseil national a adopté une législation modifiant la constitution et les principes fondamentaux de l'administration conformément à la Charte européenne de l'autonomie locale qui a été ensuite ratifiée par l'Autriche en 1988. Néanmoins, la fusion des communes au cours des réformes territoriales suscite des réactions enflammées de part et d'autre. Statuts Elles ont plusieurs statuts : la commune (Gemeinde), pour les communes n'ayant pas le statut de ville ; la commune marché ou le bourg (Marktgemeinde), pour les communes n’ayant pas le statut de ville mais où il se tient un marché hebdomadaire ; la ville-commune (Stadtgemeinde), qui est une commune qui a le statut de ville mais qui n'a pas le système législatif approprié ou un statut citadin ; la ville statutaire (Statutarstadt). Sources (de) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en allemand intitulé « Gemeinde (Österreich) » (voir la liste des auteurs). Références Bibliographie (de) Hans Neuhofer, « Gemeinderecht: Organisation und Aufgaben der Gemeinden in Österreich », Reihe Springers Handbücher der Rechtswissenschaft, Springer,‎ 1998, article no 2 (ISBN 978-321182929-5) Compléments Articles connexes Deuxième République (Autriche) Liste de villes d'Autriche Liens externes Österreichischer Gemeindebund Gemeindeordnungen Portail de l'Autriche
Municipalitate (Austria)

În Republica Austria, municipalitatea (germană Gemeinde / Ortsgemeinde) este diviziunea administrativă care cuprinde un singur sat, oraș sau oraș. Municipalitatea are statut corporativ și autonomie locală pe baza democrației reprezentative de tip parlamentar: un consiliu municipal (Gemeinderat) aleși printr-un sistem de liste de partid, adoptă legi municipale, un consiliu executiv municipal (Gemeindevorstand) și un primar (Bürgermeister, fem. Bürgermeisterin) numiți de consiliu sunt responsabili de administrația municipală. Austria este în prezent (1 ianuarie 2025) împărțită în 2.092 de municipalități, cu o populație cuprinsă între aproximativ cincizeci (satul Gramais din Tirol) și aproape două milioane (orașul Viena). Nu există teritoriu neîncorporat în Austria. Municipalitățile sunt democrații parlamentare în miniatură, cu un corp legislativ ales de popor și un executiv instalat și supravegheat de legislativ: Consiliul municipal (Gemeinderat) servește drept organ legislativ comunal. Membrii săi sunt aleși în alegeri libere, secrete și universale. Orice rezident permanent înregistrat al municipalității în cauză, care este eligibil să voteze (sau să candideze) la alegerile provinciale (în provincia în care se află municipalitatea), este, de asemenea, eligibil să voteze (sau să candideze) la alegerile municipale locale. În mod implicit, acest lucru restricționează dreptul de vot la cetățenii austrieci, dar provinciile pot alege să extindă dreptul de vot și de a candida la alegerile municipale și la cetățenii altor state membre ale Uniunii Europene. Consiliul executiv municipal supraveghează aparatul administrativ al comunității. Numărul de locuri deținute de fiecare partid politic în consiliu este proporțional cu numărul de locuri pe care le deține în consiliu. Primarul este șeful guvernului comunității. În mod implicit, primarul este ales de consiliu. Provinciile pot stipula ca primarul să fie ales de circumscripția electorală. Legislația provincială poate prevedea referendumul municipal și alte forme de democrație directă, în anumite limite. Administrațiile municipale nu au ramuri judiciare. În ceea ce privește populația, există variații mari în cadrul fiecărei clase de municipalități: Galerie Note Vezi și Lista orașelor din Austria
Österrikes kommuner

Österrikes kommuner (tyska: Gemeinde Österreichs) är de administrativa enheterna för lokal självstyrelse i Österrike. Den kommunala självstyrelsen i Österrike är inskriven i författningen, medan den kommunala organisationen regleras av lagar på förbundslandsnivå. Österrike har en enhetlig kommuntyp. Österrike har 2 093 kommuner (per 1 januari 2023) med i genomsnitt 4 350 invånare. Bara 87 kommuner har fler än 10 000 invånare. En kommun tillhör normalt ett distrikt. Det finns 79 distrikt som består av totalt 2 078 kommuner. Resterande 15 kommuner är städer med egen statut (tyska: Statutarstadt), vilket innebär att de även handhar de uppgifter som annars är ålagda distriktet. Wien är både kommun och förbundsland. 201 av kommunerna har benämningen stad (tyska: Stadt) och 704 av kommunerna har benämningen köping (tyska: Markt). Dessa benämningar har dock ingen rättslig innebörd. Varje kommun har ett kommunfullmäktige (tyska: Gemeindevertretung eller Gemeinderat) som väljs i allmänna val samt en kommunstyrelse (tyska: Gemeindevorstand eller Stadtrat) som väljs av kommunfullmäktige. Kommunstyrelsens ordförande är borgmästaren som i tre förbundsländer väljs av kommunfullmäktige och i övriga sex förbundsländer direkt i allmänna val. Kommunernas uppgifter inom den lokala självförvaltningen är dels ålagda (till exempel förvaltning av kommunens förmögenhet, indrivning av kommunalskatt, socialtjänst, räddningstjänst, underhåll av det kommunala vägnätet m.m.), dels frivilliga (kommunala bostäder, viss teknisk service m.m.). Dessutom sköter kommunerna vissa uppgifter på uppdrag av staten som till exempel nationalrådsval, folkräkning, folkbokföring m.m. Se även Lista över städer i Österrike Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Österrikes kommuner.
Громада (Австрія)

Громада (нім. Gemeinde) в Австрійській Республіці — адміністративна одиниця, що охоплює одне село, селище або місто. Муніципалітет має корпоративний статус і місцеве самоврядування на основі представницької демократії парламентського типу: муніципальна рада, обрана за системою партійних списків, приймає муніципальні закони, муніципальна виконавча рада і мер, які призначаються радою, відповідають за муніципальне управління. Наразі (1 січня 2020 року) Австрія поділена на 2095 муніципалітетів, чисельність населення яких варіюється від приблизно п'ятдесяти осіб (село Грамайс у Тіролі) до майже двох мільйонів (місто Відень). В Австрії немає немуніципальних територій. Основи Існування муніципалітетів та їхня роль як носіїв права на самоуправління гарантується конституцією Австрії (B-VG Art. 116 (1)). Конституція означає, що муніципалітети повинні бути автономними у будь-якому питанні, яке село, містечко чи місто, як можна вважати, зацікавлене вирішити та найкраще здатне вирішити у власній компетенції. Муніципальні органи влади зобов'язані дотримуватися національного та земельного законодавства та можуть бути притягнуті до відповідальності перед судами за недотримання верховенства права, але вони не несуть політичну відповідальність перед національними чи земельними адміністраторами та не приймають від них наказів (B-VG 116 (2)). Уся нерухомість в Австрії підпадає під межі муніципалітету, а це означає, що немає немуніципальних територій і немає можливості ні для уряду, ні для будь-якого мешканця обійти вимогу, аби кожен постійний житель був частиною муніципальної громади (B-VG 116 (2)). Усі муніципалітети є корпораціями та мають право володіти власністю, вести бізнес, стягувати муніципальні податки та загалом керувати своїми фінансовими справами (B-VG 116 (3)). Муніципалітети мають право створювати муніципальні асоціації під наглядом провінційної адміністрації (B-VG 116a) і укладати договори з іншими муніципалітетами (B-VG 116b). Посилання Bundes-Verfassungsgesetz (B-VG)] as last amended May 15, 2018. Austrian Chancellery. Процитовано 13 вересня 2018.
Shopping City Süd

Shopping City Süd je obchodní centrum v Rakousku. Leží na území obcí Vösendorf a Wiener Neudorf necelých 15 km jihozápadně od centra Vídně. Jeho majitelem je společnost Unibail-Rodamco. Centrum má celkovou plochu 270 000 m² a prodejní plochu 192 500 m², je největší v Rakousku a jedno z největších v Evropě. Nacházejí se v něm přes tři stovky obchodů, pracuje zde okolo 5000 zaměstnanců a ročně jím projde více než 25 milionů návštěvníků. SCS má deset tisíc parkovacích míst, je dostupné po dálnici A2 nebo po železnici Badner Bahn. Založil je Hans Dujsik a bylo otevřeno 22. září 1976. O rok později zde vznikl první obchod IKEA v Rakousku. Počet zákazníků se zvýšil po otevření hranic v roce 1989, kdy začali přijíždět i Čechoslováci a Maďaři. Po smrti Hanse Dujsika v roce 2003 majetek spravovala nadace a v květnu roku 2007 bylo centrum prodáno Unibail-Rodamco za 607 milionů eur. V roce 2011 se centrum připojilo k Rakouské klimatické alianci a zavázalo se snížit emise oxidu uhličitého o 5300 tun. V letech 2012 až 2014 prošel areál rozsáhlou rekonstrukcí. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Shopping City Süd na Wikimedia Commons Oficiální stránky