NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
ГЕС Санкт-Панталеон

ГЕС Санкт-Панталеон — одна із електростанцій в Австрії на річці Енс (права притока Дунаю), у провінції Нижня Австрія. Є найнижчою із станцій енського каскаду, знаходячись між ГЕС Mühlrading та Дунаєм. Річку перегородили греблею Thurndorf, яка дозволяє спрямувати воду у підвідний канал довжиною 6,8 км, що тягнеться по правобережжю Енса до ГЕС Санкт-Панталеон. Відпрацьована вода відводиться каналом прямо до Дунаю. Будівництво та запуск станції здійснили з 1962 по 1965 рік, встановивши в машинному залі дві турбіни типу Каплан потужністю по 27 МВт, які забезпечують річне виробництво на рівні 262 млн кВт-год. Видача електроенергії відбувається по ЛЕП, яка працює під напругою 110 кВ. Починаючи з 1977-го ГЕС Санкт-Панталеон керується дистанційно зі станції Mühlrading. Також можливо відзначити, що комплекс станції обладнаний рибоходом. Примітки
ГАЕС Фельдзее

ГАЕС Фельдзее (нім. Kraftwerk Feldsee) — гідроакумулююча станція на півдні Австрії у землі Каринтія. Доповнила споруджений кількома десятками років раніше гідроенергетичний вузол Фрагант, ставши в ньому найпотужнішою станцією. До того нею була ГЕС-ГАЕС Іннерфрагант у об'єднанні сховищ і річкових електростанцій Фрагант (нім. Kraftwerksgruppe Fragant). У гірському масиві північніше Лієнцу (басейн річки Мелль (нім. Möll), лівої притоки Драви) у 20-му столітті створили комплекс із кількох електростанцій. У його складі зокрема працювали греблі Фельдзее (забезпечує збір води для подальшого перекачування до системи водосховищ Гохвуртен-Гросзеє (нім. Hochwurten-Grosssee)) із наступним живленням найвищої сходинки в каскаді — ГЕС Циркніц (нім. Kraftwerk Zirknitz)) та Вуртен (нім. Wurten) (сюди надходить відпрацьована на Zirknitz вода). Земляна гребля Фельдзее (висота 20 метрів, довжина 250 метрів) утворює водосховище об'ємом 2,1 млн м3 (корисний об'єм 1,65 млн м3), нормальною зміною рівня в якому вважається коливання між позначками 2196 та 2217 метрів над рівнем моря. Гребля Вуртен утримує водосховище із об'ємом 2,7 млн м3 та розташована на висоті приблизно 1700 метрів над рівнем моря. Проектом ГАЕС запланували використати ці наявні сховища як верхній і нижній резервуари, забезпечивши таким чином значну економію на капітальних затратах при створенні гідроенергетичної схеми із напором від 524 до 542 метрів. Спорудження ГАЕС Фельдзее розпочалось у 2006-му, за три роки тут ввели в експлуатацію перший гідроагрегат, а ще через два — другий. У складі агрегатів працюють оборотні турбіни типу Френсіс загальною потужністю 140 МВт. Від верхнього резервуару до машинного залу вода подається через тунель довжиною 1,8 км, тоді як з нижнім резервуаром зал з'єднує водовід довжиною 0,4 км. Передача електроенергії відбувається по ЛЕП, що працює під напругою 110 кВ, причому враховуючи наявні об'єкти гідровузла потрібно було прокласти лише 1,8 км нової траси. Примітки
ГЕС Зельк

ГЕС Зельк (нім. Kraftwerk Sölk) – гідроелектростанція в центральній частині Австрії у землі Штирія. Будівництво станції велось з 1975 по 1978 роки, при цьому річку Гросзелькбах (нім. Grosssölkbach), що є одним із витоків Зелькбаха (нім. Sölkbach), правої притоки Енсу, перекрили греблею висотою 39 метрів та довжиною 129 метрів, що утворило водосховище з об’ємом 1,5 млн м3. Окрім прямого стоку сюди також надходить додатковий ресурс: - за допомогою водозбірного тунелю довжиною 3,3 км, який починається у розташованій західніше долині річки Клайнзелькбах (нім. Kleinsölkbach), що є другим витоком згаданої вище річки Зелькбах; - через тунель довжиною 12 км, який прямує зі східного напрямку із долини річки Доннерсбах (нім. Donnersbach) через сточище потоку Вальхенбах (нім. Walchenbach). Обидві річки є правими притоками Енсу. Від водосховища до машинного залу, розташованого біля селища Штайн-ан-дер-Енс (нім. Stein an der Enns) в місці впадіння Зелькбаха в Енс, веде дериваційний тунель довжиною 5,1 км, який переходить у напірний водовід довжиною 0,9 км. Зал обладнано однією турбіною типу Френсіс потужністю 61 МВт, що забезпечує річне виробництво на рівні 210 млн кВт-год. Видача електроенергії відбувається по ЛЕП, яка працює під напругою 110 кВ. Примітки
ГЕС-ГАЕС Нассфельд

ГЕС-ГАЕС Нассфельд — гідроелектростанція на заході Австрії у землі Зальцбург, розташована в долині річки Nossfelder Ache, яка стікає з північного схилу Високого Тауерну в Зальцах (права притока Інну). Є верхнім ступенем у створеному тут каскаді з трьох ГЕС, у якому поступається за потужністю розташованій нижче ГЕС Bockstein, проте єдина має можливість працювати в режимі гідроакумуляції. Під час будівництва, яке припало на період з 1980 по 1982 рік, на річці утворили нижній резервуар за допомогою греблі Нассфельд висотою 22 метри та довжиною 85 метрів. Окрім природного стоку, це водосховище поповнюється за допомогою дериваційного тунелю, який починається у розташованій далі на захід долині річки Huttwinklache (ще одна притока Зальцаху, що стікає з Високого Тауерну). Верхній резервуар — Bockhartsee — був створений кам'яно-накидною греблею висотою 33 метри та довжиною 240 метрів на струмку Bockhart (впадає у Nossfelder Ache трохи нижче греблі Нассфельд). Різниця у висоті між зазначеними резервуарами дозволяє забезпечити напір у 317 метрів. Машинний зал обладнаний однією оборотною турбіною типу Френсіс потужністю 31 МВт у турбінному та 26,7 МВт у насосному режимах. Відпрацьована на ГЕС вода відводиться до наступної станції по дериваційному тунелю, прокладеному в гірському масиві на правобережжі Nossfelder Ache. У середині 2000-х років на станції реалізували проект вартістю 12,6 млн євро, який мав на меті збільшити можливості з запасання електроенергії. Для цього на 8,5 метра наростили греблю верхнього резервуару, збільшивши його об'єм на 3,6 млн м3 до 18,5 млн м3. Збільшити подібним методом нижній резервуар видавалося проблемним, оскільки це призвело б до небажаного затоплення наявної тут інфраструктури. Тому обрали варіант зі спорудженням у лівобережному гірському масиві підземного сховища, яке складається з системи тунелів та має місткість у 0,23 млн м3. Вийнятий при спорудженні тунелів ґрунт використовували для робіт на верхній греблі. Примітки
ГЕС-ГАЕС Оттенштайн

ГЕС-ГАЕС Оттенштайн — гідроелектростанція на півночі Австрії у провінції Нижня Австрія. Становить верхню ступінь у каскаді, розташована вище від ГЕС Добра. У 1950-х роках на річці Камп (ліва притока Дунаю) спорудили декілька гребель. Аркова бетонна Оттенштайн, висотою 59 метрів та довжиною 240 метрів, утворила водосховище із площею поверхні 4,3 км2 та об'ємом 73 млн м3 (корисний об'єм — 51 млн м3). Так само аркова бетонна гребля Добра висотою 53 метри та довжиною 234 метри створила водосховище поверхні 1,5 км2 та корисним об'ємом 20 млн м3. При греблі Оттенштайн розмістили машинний зал електростанції, обладнаний чотирма турбінами типу Френсіс потужністю по 12 МВт. Дві з них працюють у складі гідроагрегатів, які включають в себе насоси, що дозволяє виконувати функцію гідроакумуляції, використовуючи водосховище Добра як нижній резервуар. Видача продукції відбувається по ЛЕП, що працює під напругою 110 кВ. Примітки
ГЕС-ГАЕС Гінтермур

ГЕС-ГАЕС Гінтермур (нім. Wasserkraftwerk Hintermuhr) — гідроелектростанція в Австрії у федеральній землі Зальцбург. Гідроелектростанція розташована у верхів'ях річки Мур (ліва притока Драви), на східному кордоні Високого Тауерну. Від свого витоку Мур кілька кілометрів тече у північно-східному напрямку, після чого повертає на південний схід і прямує уздовж хребта, на якому має свій початок. Тут він послідовно приймає праві притоки, що стікають з того ж гірського масиву: Мурітценбах (нім. Muritzenbach), Ротгюльденбах (нім. Rotgüldenbach), Альтенбергбах (нім. Altenbergbach). На Ротгюльденбаху на початку 1990-х спорудили кам'яно-накидну греблю висотою 45 метрів і довжиною 273 метри, яка створила водосховище Ротгюльдензе об'ємом 14,9 млн м3. До останнього також перекидається ресурс із згаданих сусідніх долин Альтенбергбаху, Мурітценбаху та верхнього Мура. Від водосховища до машинного залу прямує дериваційний тунель довжиною 6 км. Він прокладений під горою, яка відокремлює долини Ротгюльденбаху та Альтенбергбах, та створює напір у 601,35 метри. Первісно станцію обладнали однією турбіною типу Пелтон потужністю 36 МВт. У період з 2006 по 2008 рік до неї додали оборотну турбіну типу Френсіс потужністю 68 МВт, доповнивши таким чином можливості станції функцією гідроакумуляції. Як верхній резервуар при цьому використовується Ротгюльдензеє, як нижній — водосховище Елльшютцен (нім. Öllschützen), створене у 1922 році на Мурі для ГЕС Мурфалль (нім. Kraftwerk Murfall) потужністю 0,78 МВт. Елльшютцен має об'єм у 0,3 млн м3 та з'єднане із підземним машинним залом тунелем довжиною 1,7 км. З енергосистемою станцію зв'язує ЛЕП, що працює під напругою 110 кВ. Примітки
ГЕС Енцінгербоден

ГЕС Енцінгербоден (нім. Enzingerboden) — гідроелектростанція в Австрії, в федеральной землі Зальбург. Споруджена у складі гідровузла Штубахталь, який використовує ресурс центральної частини хребта Високий Тауерн. Основні споруди гідровузла пов'язані з верхів'ями річки Штубах (права притока Зальцаху, яка дренує північний схил хребта). У південній частині сточища її правого витоку Шрабаху на двох струмках, що течуть у паралельних долинах, створено водосховища Тауернмоосзее та Вайссзее. Перше утримує гравітаційна гребля висотою 53 метри та довжиною 1100 метрів, друге — так само гравітаційна, проте значно менша гребля — 5 метрів висоти та 64 метри довжини. До Вайссзее через водозбірний тунель Норд довжиною 6 км подається ресурс із двох інших водосховищ на північному схилі Високого Тауерну: Зальцплаттензее (нім. Salzplattensee), утвореного гравітаційною греблею висотою 17 метрів та довжиною 88 метрів в долині струмка, що є притокою Йодбаху (лівий виток згаданого вище Шрабаху); Амерталь (нім. Amertal), яке утворилось на річці Амербах (притока Зальцаху, долина якої пролягає західніше басейну Штубаху) внаслідок будівництва гравітаційної греблі висотою 30 метрів та довжиною 162 метри. Із Вайссзее накопичений ресурс подається тунелем до Тауернмоосзее, при цьому перепад висот у 220 метрів не використовується для виробництва електроенергії. Враховуючи зростаючий попит на балансуючі потужності на тлі розвитку відновлюваної енергетики, у другій половині 2010-х років планують збудувати тут нову ГАЕС Тауернмоосзе потужністю 130 МВт. Ще одним шляхом подачі ресурсу до Тауернмоосзе є дериваційна система Зюд, яку прокладено з протилежного, південного схилу хребта Високий Тауерн. Вона включає насосну станцію, що забезпечує підйом на 80 метрів, і тунель довжиною 8 км від сховища Баймзее (нім. Beimsee) в басейні річки Ландеггбах (ліва притока Ізелю, який в свою чергу впадає у Драву). На своєму шляху тунель також приймає воду з притоки Ландеггбаху зееторльбаху (нім. Seetorlbach), самого Ландеггбаху (2 пункти забору) та Моосбаху. Накопичена в Тауернмоосзее вода подається до машинного залу станції Енцінгербоден, розташованого біля злиття струмків, у верхів'ях яких знаходяться Вайссзее та Тауернмоосзее. Будівництво ГЕС Енцінгербоден розпочалось ще у 1921 році, а в 1929-му тут ввели в експлуатацію одну турбіну потужністю 20 МВт. Особливістю гідровузла була його належність до системи австрійських залізниць, для тягового складу яких він виробляє однофазний струм 16,7 Гц. Після Другої світової війни водозбір гідровузла суттєво розширили — саме тоді з'явились греблі Вайссзее (1952), Зальцплаттензее та Амерталь (1958). До 1973-го також наростили греблю Тауернмоосзее, збільшивши об'єм зберігання з 21 до 55 млн м³ води. Тоді ж, на тлі зростаючого попиту на залізничні перевезення, провели роботи з суттєвої модернізації основного обладнання, збільшивши його кількість до чотирьох гідроагрегатів із турбінами типу Пелтон загальною потужністю 80 МВт. Відпрацьована на станції Енцінгербоден вода потрапляє до однойменного водосховища, звідки подається на ГЕС Шнайдерау (середній ступінь гідровузла), а з 1991 року також на нижній ступінь ГЕС Уттендорф. Примітки
ГЕС-ГАЕС Лімберг

ГЕС-ГАЕС Лімберг (Капрун Верхня) — гідроелектростанція в Австрії в провінції Зальбург, споруджена у складі гідровузла Капрун (використовує водні ресурси центральної частини хребта Високий Тауерн). На початку 1950-х років на Kapruner Ache (правій притоці річки Зальцах, яка через Інн відноситься до басейну Дунаю) спорудили два водосховища, що стали основою гідровузла Капрун: - верхнє Mooserboden із площею поверхні 0,6 км2 та об'ємом 84,9 млн м3, утворене двома греблями — арковою висотою 112 метрів та довжиною 357 метрів і гравітаційною висотою 107 метрів та довжиною 494 метри. Окрім прямого стоку, сховище поповнюється за рахунок перекидання води з двох невеликих приток Kapruner Ache — Ebmattenbach та Wielingerbach. Проте значно масштабнішою є дериваційна система для постачання ресурсу з протилежного, південного схилу хребта Високий Тауерн. Вона включає насосну станцію потужністю 13,2 МВт, тунель довжиною 11,6 км та водосховище Margaritze об'ємом 3,2 млн м3, створене у верхів'ї річки Мьолль (ліва притока Драви). Останнє також поповнюється за допомогою деривації із правої притоки Мьолля Leiterbach, а на шляху згаданого тунелю до нього надходить вода зі струмка Kaferbach. Можливо відзначити, що важливим джерелом ресурсу для Mooserboden є льодовик Pasterzengletscher, розташований на найвищій вершині Австрії Гроссглокнер; - нижнє Wasserfallboden із площею поверхні 0,8 км2 та об'ємом 81,2 млн м3, утворене арковою греблею висотою 120 метрів та довжиною 357 метрів. Біля останнього розміщено машинний зал станції Лімберг, введеної в експлуатацію у 1955 році. Від Mooserboden до нього веде дериваційний тунель довжиною 4,3 км, що переходить у напірний водовід довжиною 0,8 км. Така схема створює середній напір у 365 метрів. Зал обладнано двома турбінами типу Френсіс загальною потужністю 112 МВт та двома насосами загальною потужністю 130 МВт, кожен із яких здатен забезпечити максимальний підйом у 420 метрів із показником 13,2 м3/с. Насоси дозволяють станції працювати в режимі гідроакумуляції, при цьому Mooserboden та Wasserfallboden виконують роль верхнього та нижнього резервуарів. Зв'язок з енергосистемою забезпечує ЛЕП, що працює під напругою 110 кВ. Також можна відзначити, що із нижнього резервуару вода подається на ГЕС Капрун Головна, а у 2011 році введена в експлуатацію станція Лімберг ІІ, яка використовує ті ж водосховища, що і ГЕС Лімберг. Примітки
ГЕС-ГАЕС Лімберг II

ГЕС-ГАЕС Лімберг ІІ — гідроелектростанція у Австрії в провінції Зальбург, споруджена у складі гідровузла Капрун (використовує водні ресурси центральної частини хребта Високий Тауерн). На початку 21 століття збільшення попиту на акумуляцію енергії у зв'язку із розвитком відновлюваної енергетики призвело до спорудження в Австрії цілого ряду нових ГАЕС на основі існуючих гідровузлів (наприклад, Фельдзеє, Рейссек ІІ). Одним з таких проектів стала станція Лімберг ІІ, введена в експлуатацію у 2011 році в долині річки Kapruner Ache. Вона споруджена за тією ж схемою, що й ГЕС-ГАЕС Лімберг (1950-ті роки), і використовує як верхній та нижній резервуари існуючі водосховища: розташоване вище по течії Mooserboden із об'ємом 84,9 млн м3, утворене двома греблями — арковою висотою 112 метрів та довжиною 357 метрів і гравітаційною висотою 107 метрів та довжиною 494 метри. Окрім прямого стоку, сховище поповнюється за рахунок перекидання води із протилежного, південного схилу хребта Високий Тауерн, де здійснюється забір води у верхів'ях річки Мьолль (ліва притока Драви); розташоване нижче по течії Wasserfallboden із об'ємом 81,2 млн м3, утворене арковою греблею висотою 120 метрів та довжиною 357 метрів. Від Mooserboden до підземного машинного залу веде дериваційний тунель довжиною 4 км та діаметром 7 метрів, що переходить у напірний водовід довжиною 0,6 км та діаметром 5,5 метра. Така схема створює середній напір у 365 метрів, а відпрацьована вода по тунелю довжиною 0,5 км із діаметром 8 метрів відводиться у водосховище Wasserfallboden. Підземний комплекс включає чотири зали: два розмірами 62х25х43 метри призначені для розміщення двох гідроагрегатів із оборотними турбінами типу Френсіс потужністю по 240 МВт (як в турбінному, так і в насосному режимах), ще два зали менших розмірів 61х15х16 метрів містять трансформаторне обладнання, призначене для роботи із максимальною напругою 380 кВ. Будівництво, розпочате у 2006 році, потребувало інвестицій у 365 млн євро. Примітки
ГЕС Капрун Головна

ГЕС Капрун Головна (Kaprun-Hauptstufe) — гідроелектростанція у Австрії в провінції Зальбург, яка становить нижній ступінь у складі гідровузла Капрун (використовує водні ресурси центральної частини хребта Високий Тауерн). Спорудження гідровузла розпочалось ще у 1938 році та продовжувалось під час Другої світової війни, коли тут застосовували примусову працю військовополонених та вивезених зі сходу цивільних працівників. Проте до кінця війни вдалося здійснити лише третину запланованих інвестицій, так що завершення проєкту відбувалось вже у межах «плану Маршалла». У 1947-му відновилось будівництво головної греблі Лімберг, зупинене ще 1943 року. Греблю завершили в 1953-му, а за два роки нарешті ввели в експлуатацію ГЕС Капрун Головна, яка стала нижнім ступенем гідровузла (верхній утворила запущена у 1955-му ГЕС Лімберг). Згадана вище гребля перекрила річку Kapruner Ache (права притока річки Зальцах, яка через Інн належить до басейну Дунаю). Ця аркова споруда має висоту 120 метрів, довжину 357 метрів та утворює водосховище Wasserfallboden із площею поверхні 0,8 км2 та об'ємом 81,2 млн м3. Воно поповнюється за рахунок відпрацьованої на верхньому ступені води, яка надалі спрямовується до розташованого нижче по долині машинного залу через головний дериваційний тунель завдовжки 7 км. Останній на своєму шляху приймає через водозбірний тунель додатковий ресурс із Zeferetbach, Grubbach (ліва притока Kapruner Ache), а також з інших приток Зальцаху, долини яких лежать далі на захід від долини Kapruner Ache — Dietersbach та Muhlbach (для цього працює насосна станція Maiskogel потужністю 2,2 МВт). В кінцевій точці головний тунель переходить у напірний водовід завдовжки 1,4 км. В цілому схема створює середній напір у 858 метрів. Машинний зал обладнаний чотирма турбінами типу Пелтон (дві потужністю по 45 МВт та дві по 65 МВт), які забезпечують середньорічне виробництво на рівні 0,55 млрд кВт-год. Відпрацьована вода надходить до балансуючого резервуару Klammsee об'ємом 0,2 млн м3, створеного на тій же Kapruner Ache за допомогою гравітаційної греблі заввишки 19 метрів та завдовжки 73 метри. Видача продукції відбувається по ЛЕП 110 кВ до підстанції Тауерн, звідки веде ЛЕП 220 кВ. На станції розташований центр управління рядом об'єктів, зокрема гідровузлами Zillertal та Мальта. Примітки
ГЕС Ахензее (Єнбах)

ГЕС Ахензее (Єнбах) — одна із електростанцій у австрійській провінції Тіроль. Для роботи ГЕС використовується ресурс із Ахенського озера (Ахензее), яке належить до басейну річки Ізар (права притока Дунаю, що протікає через столицю Баварії Мюнхен). Проте наближеність озера до долини Інну (інша права притока Дунаю, яка так само тече з Альп, але далі на схід у порівнянні з Ізаром), а також наявний тут значний перепад висот призвели до рішення створити дериваційну схему, за якою вода з Ахензее надходить до машинного залу, що знаходиться на березі Інну. Електростанцію ввели в експлуатацію ще у 1927 році. Вона обладнана п'ятьма турбінами типу Пелтон загальною потужністю 79 МВт, які при напорі у 390 метрів виробляють в середньому 220 млн кВт·год на рік (з них більше половини протягом зими). Видача електроенергії відбувається по ЛЕП, що працює під напругою 110 кВ. Примітки
Pfarrkirche Stainach

Die Pfarrkirche Stainach steht im Ort Stainach in der Gemeinde Stainach-Pürgg in der Steiermark. Die römisch-katholische Pfarrkirche Hl. Antonius von Padua gehört zum Dekanat Oberes Ennstal – Steirisches Salzkammergut in der Diözese Graz-Seckau. Geschichte Die Pfarrkirche hl. Antonius wurde von 1957 bis 1958 von Architekt Franz Kirchner erbaut und 1958 von Diözesanbischof Josef Schoiswohl geweiht. Es handelt sich um eine schlichte moderne Saalkirche. Im Jahre 1998 erfolgte eine Innenraumrestaurierung. Der Altarbereich und der große Wandteppich wurden von Marga Persson aus Kefermarkt gestaltet. Literatur Kirchenführer Stainach im steirischen Ennstal. 2003. Weblinks Webpräsenz der Pfarre
Kirche Hl. Vasilije Ostroški (Linz)

Die Kirche Hl. Vasilije Ostroški (serbisch: Црква Светог Василија Острошког, Crkva Svetog Vasilija Ostroškog), auch Hafenkirche genannt, steht in der Linzer Posthofstraße in Oberösterreich. Die Kirche ist dem Hl. Vasilije Ostroški gewidmet und war früher die katholische Pfarrkirche St. Severin. Die Kirche steht unter Denkmalschutz. Sie ist die Pfarrkirche der Pfarreien I und II und der gleichnamigen Kirchengemeinde im Dekanat Mittel-Österreich, der Eparchie Österreich-Schweiz der Serbisch-Orthodoxen Kirche. Vorsteher und Pfarrpriester der ersten Pfarrei der Kirche ist der Erzpriester Dragan Mićić und Pfarrpriester der zweiten Pfarrei ist Zoran Vrbaški. Der Kirche dienen die zwei Diakone Nemanja und Đorđe Mićić. Geschichte Im Jahre 1935 wurde nach Plänen von Hans Feichtlbauer die Kirche als katholische Pfarrkirche St. Severin für den Linzer Stadtteil Lustenau erbaut. Es ist ein einschiffiges Langhaus mit Querschiff, Chorturm und Bogenvorhalle. Die Gegend war zur Zeit des Kirchenbaus noch eher bäuerlich und kleinbürgerlich geprägt. Der Hafen mit der Industriezeile wurde erst ab 1938 von den Nationalsozialisten angelegt, wodurch sich der Stadtteil zum Industrie- und Gewerbegebiet gewandelt hat. Nachdem auch neue Wohngebiete im Kaplanhofviertel entstanden sind, entschloss man sich für einen Neubau der katholischen Kirche in der Lederergasse, die 1968 geweihte heutige Severinkirche. Die alte Hafenkirche blieb noch bis in die 1980er-Jahre als Filialkirche erhalten. 1990 wurde die Hafenkirche an die 1969 gegründete serbisch-orthodoxe Gemeinde in Linz verpachtet, später dann verkauft. Es folgten Renovierungen und eine Neugestaltung des Innenraums. Weblinks Geschichte der Hafenkirche Serbisch-Orthodoxe Kirche. In: stadtgeschichte.linz.at, Denkmäler in Linz. Informationen zur Kirchengemeinde auf der Seite der Eparchie Österreich-Schweiz, (serbisch)
Bahnhof Hartberg

Der Bahnhof Hartberg ist ein Haltepunkt der Thermenbahn in der Bezirkshauptstadt Hartberg in der Oststeiermark. Er liegt östlich des Hartberger Stadtzentrums. Geschichte Der Bahnhof wurde 1891 erbaut, als die Lokalbahn Fehring–Fürstenfeld bis Hartberg verlängert wurde. Von 1891 bis 1905 war dieser Bahnhof Endbahnhof der Strecke. Bis 1905 erfolgte die Verlängerung der Bahn nach Friedberg. In den 1950er- und 1960er-Jahren verkehrte hier ein Triebwagenschnellzugpaar Wien–Graz, mit Halten in Friedberg, Hartberg, Fürstenfeld, Fehring, Feldbach und Gleisdorf. 1941 verkehrte hier ein Eilzugpaar. Diese Zugpaare führten Kurswagen Wien–Bad Gleichenberg für die Kurgäste mit. Nach dem Zweiten Weltkrieg gab es zudem eine montägige Fernverbindung von Mogersdorf mit Stürzen in Fehring und Halt in Hartberg und Friedberg nach Wien, die Retour fuhr freitags. Der Bahnhof Hartberg war bis in die 1970er Jahre Sitz einer Streckenleitung. Bis in die späten 1990er Jahre war hier der Sitz einer Bahnmeisterei. Zudem war Hartberg, weil dort Züge endeten und ausgingen, Sitz einer Zugförderungsstelle. 2013 wurde der Bahnhof für 3,5 Mio. Euro modernisiert. Die Bahnsteiganzahl wurde auf die Hälfte reduziert (2 statt 4) und statt den beiden sehr schmalen Mittelbahnsteigen wurde ein neuer, 160 m langer barrierefreier Mittelbahnsteig erbaut. Der Park+Ride-Parkplatz am Bahnhof wurde 2014 für 300.000 Euro ausgebaut und bietet 53 Parkplätze. Die Finanzierung erfolgte von Land und der ÖBB zu je zur Hälfte. Beschreibung Der Bahnhof hat ein Empfangsgebäude und einen Güterschuppen, in dem sich eine Betriebsstelle der ÖBB befindet. Er besteht aus einem Mittelbahnsteig mit zwei Bahnsteigen und zwei Gütergleisen. Von hier aus kann man mit Regionalzügen direkt zum Hauptbahnhof Graz, Hauptbahnhof Wiener Neustadt sowie zur größten Stadt des Bezirkes, Fürstenfeld, reisen. Mehrmals täglich gehen von hier Regionalexpress-Züge nach Wien Meidling und Wiener Neustadt Hauptbahnhof aus. Weblinks Einzelnachweise