NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Castillo de Devín

El castillo de Devín (en eslovaco: hrad Devín o Devínsky hrad, en húngaro: Dévény) es un castillo situado en Devín, una parte de Bratislava, la capital de Eslovaquia. Su posición estratégica, a una altitud de 212 m en la confluencia de los ríos Danubio y Morava, hace que constituya un lugar ideal para una fortaleza. Su dueño puede controlar la importante carretera comercial a lo largo del Danubio: este es el motivo por el que desde el Neolítico haya estado habitado, fortaleciéndose su construcción en la Edad del Bronce y en la Edad de Hierro. Más tarde, celtas y romanos construyeron su fortaleza en este lugar. Entre las ruinas de origen romano se encontraron las que constituyen la primera iglesia cristiana al norte del Danubio. El castillo eslavo fue fundado en el siglo VIII y desempeñó un papel crucial durante las frecuentes guerras entre Moravia y Francia. Después de su construcción, se añadió una iglesia, inspirada de los bizantinos de la región de Macedonia, lugar desde el que los santos Cirilo y Metodio llegaron a Moravia. La iglesia fue también decorada por pintores italianos. En el siglo XIII se erigió un castillo medieval de piedra para proteger la frontera occidental del Reino de Hungría: el nombre de "castelanus de Devin" apareció en 1320. En el siglo XV se le agregó un palacio al castillo, y sus fortificaciones fueron reforzadas durante las guerras contra el Imperio otomano. En 1809, el castillo fue destruido por Napoleón Bonaparte, durante la guerra de la Quinta Coalición. A partir del siglo XIX, Devín se convirtió en un símbolo nacional para los eslovacos, considerado como el punto más occidental del Reino de Hungría. Su historia ha inspirado a muchos poetas del Romanticismo, como el poeta húngaro Endre Ady utilizado como símbolo de la modernidad y la occidentalización en su poema "Góg y Magóg". Algunas partes del castillo se reconstruyeron en el siglo XX, de manera que hoy en día el castillo alberga un museo. Enlaces externos Descripción del Castillo de Devín (inglés)
Château de Devín

Le château de Devín (en slovaque : hrad Devín ou Devínsky hrad ; en hongrois : Dévény ; en allemand : Burg Theben) est une forteresse médiévale située dans le village historique de Devín qui constitue aujourd'hui une partie de Bratislava, la capitale de la Slovaquie. Elle s'élève sur un piédestal rocheux des Petites Carpates en haut de la confluence de la Morava et du Danube. À l'heure actuelle, le château est constitué essentiellement de ruines. Ayant une forte valeur identitaire pour la Slovaquie, il abrite un musée et des jardins et sert de lieu pour des festivités costumées et des reconstitutions historiques. Le château est depuis 1961 classé monument historique national et appartient aujourd'hui au musée municipal de Bratislava. Étymologie Devín se prononce [ˈɟɛviːn] (soit approximativement « diévine »). Mentionné en latin : Dowina, id est puella en 864, le nom slovaque pourrait provenir de dievča, « fille » (cf. Magdebourg). Histoire Le rocher qu'occupait le château a rempli un rôle stratégique important depuis la préhistoire. Cette immense forteresse représente un des hauts lieux archéologiques de la Slovaquie. Les traces les plus anciennes trouvées remontent à l’année 5000 av. J.-C. Au cours du Ier siècle av. J.-C., ce territoire était fortement peuplé par les tribus celtes, notamment les Boïens. Pendant la période romaine, il était un point militaire important, situé à la frontière septentrionale (limes) de la province de Pannonie près de la ville de Carnuntum. Le premier document à faire mention de la forteresse date de l’année 864 ; il s'agit des Annales de Fulda. Durant l’empire slave de Grande-Moravie, le château de Devín constitua une position fortifiée frontalière et fut un des centres politiques et administratifs. Certains historiens ont associé le château de Devín à l'ancienne forteresse de Vogastisburg citée au VIIe siècle ; toutefois, aucune preuve archéologique n'a été soumise jusqu'à présent. La forteresse fut possiblement un lieu d'exercice des saints Cyrille et Méthode à partir de 863. Après la chute de l’empire de la Grande Moravie au début du Xe siècle, le château devint un poste frontalier du royaume de Hongrie limitrophe des terres autrichiennes à l'ouest. Plusieurs familles s’y succédèrent : les seigneurs de Gara (1420–1459), les comtes de Svätý Jur et Pezinok (1460–1521), la famille des Báthory (1527–1605) (George Bot de Bélavar et Sycava (1500–1588) en fut le gouverneur) et enfin la famille des Pálffy (1635–1935). En 1809, au cours de la guerre de la cinquième coalition, les troupes de Napoléon le rayèrent de la carte. Dans le cadre d'un développement d'une conscience nationale slovaque, l'étudiant Ľudovít Štúr organise la sortie au château de Devín, qui eut lieu le 24 avril 1836. C'est au château qu'il évoque dans son discours l'histoire de la Grande-Moravie, et a récité des poèmes et des chants d'origine slovaque. Le 21 janvier 1935, le château fut cédé par les Pálffy à l'État tchécoslovaque pour la modique somme de mille couronnes. Liens externes Le château de Devín Slovenské hrady, Devín Portail des châteaux Portail de Bratislava
Devinska tvrđava

Devinska tvrđava (slk. Devínsky hrad, hrad Devín) je jedna od najstarijih tvrđava u Slovačkoj i predstavlja jednu od tri velike tvrđave Nitranske kneževine (uz Nitru i Bratislavu). Nalazi se u naselju Devinu, koje se nalazi u Bratislavi. Utvrda je smještena na visokoj stijeni iznad ušća rijeke Morave u Dunav i posjeduje jednu od najboljih strategijskih položaja u tom dijelu Europe jer su se iz nje mogli kontrolirati važni trgovački putevi. Povijest Odlična strateška pozicija Devinske tvrđave korištena je još u neolitu za ljudsko naselje koje je tijekom brončanog i željeznog doba utvrđeno, poslije čega su prvo Kelti, a potom i Rimljani na njemu podizali svoje utvrde. U sklopu rimske tvrđave podignuta je i crkva koja se smatra najstarijom kršćanskom bogomoljom sjeverno od Dunava. Slaveni (Slovaci) su svoje utvrđenje podigli u 8. stoljeću. Najstariji spomen Devina u povijesnim izvorima datiran je u 864. godinu kada je Ludvig Bavarski u njemu opsjedao velikomoravskog kneza Rastislava. Tijekom Rastislavove vladavine u tvrđavi je podignuta crkva u jasnom bizantskom stilu za što su sigurno zaslužna solunska braća koja su tijekom njegove vladavine počeli sa širenjem kršćanstva među tamošnjim Slavenima. Tvrđava je u 13. stoljeću dodatno utvrđena da bi se zaštitila zapadna granica kraljevine Mađarske, a u 15. stoljeću je u njemu podignut i dvorac. Posljednje utvrđivanje je izvršeno tijekom Osmanske navale. Godine 1809. tvrđavu je razorio Napoleon Bonaparte i ona je od tada napuštena. Devinska tvrđava je od početka slovačkog narodnog preporoda u 19. stoljeću bila jedan od nacionalnih simbola, ali je istovremeno predstavljala i svojevrstan simbol za Mađare koji su Devin smatrali zapadnom granicom svojih zemalja. Vanjske poveznice Kratak prikaz Devinskog Grada (www.castles.sk) (engl.)
Castello di Devín

Il castello di Devín (in slovacco: hrad Devín o Devínsky hrad, in ungherese: Dévény) è un castello situato a Devín, in Slovacchia. Storia Grazie alla propria posizione strategica, situato a un'altezza di 212 m. alla confluenza dei fiumi Danubio e Morava, costituiva un luogo ideale per una fortezza. Il proprietario poteva controllare l'importante strada utilizzata per i commerci lungo il Danubio: questo è il motivo per cui l'uomo si è sempre insediato su questo sito a partire dal Neolitico, fortificando poi le costruzioni nell'Età del Bronzo e nell'Età del Ferro. In seguito, sia i Celti che i Romani costruirono imponenti fortezze proprio in questo luogo. Tra le rovine romane, sono state trovate le prime chiese cristiane situate a nord del Danubio. Il castello, fondato nell'VIII secolo, giocò un ruolo cruciale durante le frequenti guerre tra la Moravia e i Franchi. In seguito alla sua costruzione, fu aggiunta una chiesa, ispirata a quelle bizantine della Macedonia, luogo dal quale i santi Cirillo e Metodio giunsero fino in Moravia. La chiesa è anche stata decorata da pittori italiani. Nel XIII secolo un castello medievale in pietra fu innalzato per proteggere la frontiera occidentale del Regno d'Ungheria: il nome "castelanus de Devin" apparve nel 1320. Nel XV secolo al castello fu aggiunto un palazzo, e le fortificazioni furono rinforzate anche durante le guerre contro l'Impero ottomano. Nel 1809 il castello fu distrutto da Napoleone Bonaparte. Dal XIX secolo, Devín è diventato un simbolo nazionale per gli slovacchi mentre gli ungheresi lo considerarono come porta occidentale del Regno d'Ungheria. La sua storia ha ispirato molti poeti del Romanticismo; il poeta ungherese Endre Ady lo utilizzò come simbolo di modernità e occidentalizzazione nella sua poesia Góg és Magóg fia vagyok én. Alcune parti del castello sono state ricostruite nel XX secolo: il castello ora ospita anche un museo. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su castello di Devín Collegamenti esterni (SK) Sito ufficiale, su muzeumbratislava.sk.
Kasteel van Devín

Het Kasteel van Devín (in het Slowaaks: hrad Devín of Devínsky hrad) is een burcht in het dorp Devín, een stadsdeel van de Slowaakse hoofdstad Bratislava. Een eerste vesting dateert uit het begin van onze jaartelling en diende ter verdediging van de strategische plek waar de Donau en de Morava samenvloeien; de Romeinen hebben deze vesting bewoond. Een eigenlijke burcht werd er opgericht in de 13e eeuw, bewoond door heel wat Slavische machthebbers. Napoleon verwoestte de burcht in 1809. In 1935 kocht de Tsjechoslowaakse staat de burcht op voor de som van 1000 kroon. Tegenwoordig blijft er van de burcht slechts een imposante ruïne over. In de ruïne is er ook een museum en de omliggende tuinen worden gebruikt voor allerhande festiviteiten en gekostumeerde historische reconstructies. Het kasteel staat geklasseerd als nationaal monument en wordt beheerd door het stadsmuseum van Bratislava. Toen de Franse president François Mitterrand een bezoek bracht aan het Kasteel van Devín, vroegen de Slowaken tot zijn verbijstering of Frankrijk niet de renovatie van het kasteel wilde betalen. Per slot van rekening waren het de Franse troepen die het kasteel in 1809 hadden verwoest. Mitterrand ging niet in op het voorstel. Een toren van het kasteel stond afgebeeld op de munt van 50 halierov tussen 1996 en 2008. Galerij
Девин (замок)

Девин (словац. Devínsky hrad) — разрушенный замок, один из народных символов Словакии. По имени Девина названы Девинские ворота — речные ворота, где Дунай пробил русло между Малыми Карпатами. Входит в список национальных памятников культуры Словакии. Крепость Девин возвышается над местом слияния рек Дунай и Морава, вблизи стародавних дунайских бродов, на перекрёстке Подунайской и Янтарной торговых дорог. Теперь эта территория входит в границы Братиславы. История Старейшие заселения возникли на этом месте ещё в раннем каменном веке. В позднем бронзовом веке тут находилось укреплённое поселение людей мадьяровской культуры. Первое укрепление на месте Девина появилось ещё в начале нашей эры как одно из звеньев древнеримской оборонительной системы. Великоморавский замок Девин впервые упоминается в 864 году в «Фульдских анналах» как «Довина». Замок играл важную роль в обороне Великой Моравии от франков. Он охранял стратегический брод через Дунай и два брода через Мораву. После падения Великой Моравии на некоторое время потерял своё значение, но в XIII веке снова стал играть важную роль во время столкновений Австрии и Венгрии. В 1233 году замок был взят и разрушен австрийским герцогом Фридрихом II Бабенбергом, ещё большие разрушения и опустошение замку и поселению под ним принесли войны с чешским королем Пршемыслом Отакаром II в 1271 и 1273 годах. В начале XIII века замок перешёл под контроль короля Рудольфа I Габсбурга. При Сигизмунде Люксембургском (1387—1437) Девин перешёл в руки феодалов, сначала его приобрел Микулаш Горянский и его потомки, а в 1460 году замок приобрели графы из Свети Юры и Пезинка, значительно перестроившие его в XV веке и владевшие им до тех пор, пока их ветвь не прервалась в середине XVI века, после чего он перешёл под контроль семьи Батори. В XVIII веке по мере ослабления угрозы со стороны Османской империи замок потерял военное значение и был заброшен. В 1809 году взорван солдатами Наполеона. В XIX веке развалины великоморавской крепости стали привлекать внимание ревнителей славянской старины. Прилежащее к замку селение Девинска Нова Вес (ныне — район Братиславы) впервые упоминается в источниках только в 1435 году, хотя известно о важных археологических находках VII—VIII веков на месте данного селения и о церкви, построенной во времена королей Арпадов в XI—XII веках. Село начало бурно развиваться после 1526 года, когда было дано разрешение на поселение в нём бежавших от турок крестьян с территории нынешней Хорватии. См. также Список замков Словакии Список национальных памятников культуры Словакии (1961—2002) Примечания Литература Anton Špiesz. Bratislava v stredoveku. — Bratislava: Perfekt, 2018. — 271 с.. Ссылки История и фотогалерея (словац.)
Дјевински замак

Дјевински замак (слч. Devínsky hrad, hrad Devín, мађ. Dévény, нем. Theben) је једна од најстаријих замкова у Словачкој и представља један од три велика замка Нитранске кнежевине (уз Нитру и Братиславу). Налази се у селу (насељу) Дјевину, које се налази у Братислави. Замак је смештен на високој стени (212 m нмв.) изнад ушћа Мораве у Дунав и поседује једну од најбољих стратегијских положаја у том делу Европе јер су се из ње могли контролисати важни трговачки путеви, као и део Ћилибарског пута. Данас је махом у рушевинама, али његова спектакуларна локација и изглед и даље остављају људе без даха. Неки њени делови су обновљени, а у њеном склопу се данас налази музеј. Историја замка Одлична стратешка позиција Девинског замка коришћена је још у неолиту за људско насеље које је током бронзаног и гвозденог доба утврђено, после чега су прво Келти, а потом и Римљани на њему подизали своје утврде. У склопу римске тврђаве подигнута је и црква која се сматра најстаријом хришћанском богомољом северно од Дунава. Словени (Словаци) су своје утврђење подигли у 8. веку, мада има претпоставки да је управо Девински замак (или можда Братиславски замак) био седиште Самове државе. Најстарији помен Девина у историјским изворима (у облику Dowina) датиран је у 864. годину када је Лудвиг Баварски ((817) 843-876) у њему опсео великоморавског кнеза Растислава (846–870). Током Растиславове владавине у замку је подигнута црква у јасном византијском стилу за шта су сигурно заслужна солунска браћа која су током његове владавине почели са ширењем хришћанства међу тамошњим Словенима. Фрескопис у њој су извели италијански мајстори. Замак је у 13. веку додатно утврђен да би заштитио западну границу краљевине Мађарске, а у 15. веку је у њему подигнут дворац. Последње утврђивање је извршено током Отоманске најезде. Замак је 1809. године разорио Наполеон и она је од тада напуштена и препуштена зубу времена. Симболика Девинског замка Девински замак је од почетка словачког националног буђења у 19. веку био један од националних симбола, али је истовремено представљао и својеврстан симбол за Мађаре који су Девин сматрали западном границом својих земаља. Замак је била и главна тема неколико песама, међу којима је и „Гог и Магог“ мађарског песника Ендреа Адија. Галерија Види још Њитранска кнежевина Дјевин Братислава Братиславски замак Њитра Њитрански замак Замкови у Словачкој Спољашње везе Кратак приказ Девинског замка (www.castles.sk) (језик: енглески)
Девін (Братислава)

Девін або Девінський град (словац. Devín, Devínsky hrad) — руїни замку в Братиславі, один з народних символів Словаччини. На честь Девіна названі Девінські ворота — річкові ворота, де Дунай пробив русло між Малими Карпатами. Замок лежить в однойменному братиславському районі, там де Морава впадає в Дунай. Історія Перше укріплення на місці Девіна з'явилося ще в римські часи і було одним з укріплень оборонної системи Лімес Романус. Великоморавський замок Девін вперше згадується 864 року в Фульдському літописі як «Довіна». Замок відігравав важливу роль в обороні Великої Моравії від франків. Після падіння Великої Моравії на деякий час втратив своє значення, але в XIII столітті знову став відігравати важливу роль під час зіткнень Австрії і Угорщини. В XV столітті замок був розширений. У XVI столітті сім'я Баторі значно зміцнила замок. В XVIII столітті, в зв'язку з поразкою Османської імперії замок перестав грати важливу роль і був покинутий. У 1809 році наполеонівська армія підірвала замок. У XIX столітті руїни Девіна, колишньої великоморавської фортеці стали легендарним місцем. Музей Відкрито цілий рік окрім грудня-березня. Галерея Посилання Історія і фотогалерея Дєвіна [Архівовано 8 серпня 2011 у Wayback Machine.] muzeum.bratislava.sk [Архівовано 14 січня 2014 у Wayback Machine.] Mestské múzeum Bratislava, expozícia Hrad Devín www.slovenskehrady.sk [Архівовано 20 лютого 2008 у Wayback Machine.] Slovenské hrady, Devín Panoramatické fotografie z Devínskeho hradu
Dr.-Josef-Mehrl-Hütte

Die Dr.-Josef-Mehrl-Hütte ist eine Schutzhütte der Kategorie III der Sektion Wien des Österreichischen Alpenvereins am Schönfeldsattel in den Nockbergen. Die Hütte liegt direkt an der Bundschuh Landesstraße (L267) und dient als Ausgangspunkt zu Wanderungen in die Nockberge. Zugänge Bundschuh: Straße 1300 m Innerkrems 1460 m. Gehzeit: 1 Stunde Karneralm 1893 m. Gehzeit: 2 Stunden Ramingstein über Arnoweg 974 m. Gehzeit: 6 Stunden Literatur Deutscher Alpenverein, Österreichischer Alpenverein, Alpenverein Südtirol (Hrsg.): Hoch hinaus! Wege und Hütten in den Alpen. (Hüttenverzeichnis). Band 2. Böhlau Verlag, Wien / Köln / Weimar 2016, ISBN 978-3-412-50203-4, S. 191.
Kalte-Rinne-Viadukt

Das Kalte-Rinne-Viadukt ist eine zweigleisige Eisenbahnbrücke auf der Ostrampe der Semmeringbahn im österreichischen Bundesland Niederösterreich. Es befindet sich bei Bahnkilometer 98,79. Beschreibung Das Viadukt besteht aus einer zweigeschoßigen Bogenbrücke mit oben zehn und unten fünf gleichgroßen Bogen. Baumaterial war Ziegelmauerwerk. Mit einem Kreisdurchmesser von rund 800 m macht die Trasse im Bereich der Brücke einen Kreisbogen von 193,5°, die Steigung beträgt 17 ‰. Beim damaligen Stand der Technik war der Bau der Brücke sowohl von der nicht-geraden Linienführung als auch von den örtlichen Gegebenheiten her eine große Herausforderung. Das Viadukt ist mit zahlreichen schmückenden Elementen versehen, so hat es Rosetten über den Pfeilern, Gesimse u. a. beim Übergang von Pfeiler zu Bogen und andersfarbige Steine zur Bogenumrandung. Wie auch bei den anderen ebenfalls zweigeschoßigen Viadukten entlang der Strecke fällt der mit Schmuck verzierte Baustil auf, der nach Auffassung von einigen Autoren an Palastbauten in Venedig erinnert. Der Erbauer der Semmeringbahn, Carl von Ghega, stammte aus Venedig. Die Semmeringbahn war die erste normalspurige Gebirgsbahn Europas für Adhäsionsantrieb. Die Bahn gehört seit 1998 zum UNESCO-Weltkulturerbe. Nach Osten schließt sich unmittelbar an die Brücke der 337 m lange Polleros-Tunnel an. Nach Westen steht neben der Strecke ein ehemaliges Bahnwärterhaus, das heute zu Ehren von Carl von Ghega als Museum genutzt wird. Unter strenger Beachtung der Denkmalschutzvorgaben wurde im Jahr 2023 die untere Ebene bei laufendem Betrieb aufwendig saniert. Die Steine der Brüstungsmauer wurden nummeriert, danach einzeln entfernt, von einem Steinmetz saniert und anschließend an der alten Stelle in das Bauwerk wieder eingesetzt. Durch den Einbau von Stahlbetonplatten wurde die Brücke ertüchtigt, eine Entwässerung für das Tragwerk wurde eingebaut und es wurden Anker zur Verbesserung der Stabilität gesetzt. Im Jahr 2026 wurden die Bauarbeiten fortgesetzt und die obere Ebene saniert, was von März bis Mai zu eingleisigem Betrieb zwischen Semmering und Breitenstein führte. Abbildungen Das Viadukt zusammen mit dem Bergpanorama im Hintergrund wird vielfach abgebildet. Es zierte u. a. den ab 1967 gültigen österreichischen 20-Schillingschein sowie aus Anlass des UNESCO-Weltkulturerbes eine österreichische Briefmarke zu 35 Schilling von 2001. Literatur Beschreibung der Anlage und des Betriebes der Semmeringbahn. Allgemeine Bauzeitung. 1860. (Digitalisat) Siehe auch Liste der Viadukte der Semmeringbahn Weblinks Einzelnachweise
APA-Hochhaus

Das APA-Hochhaus (offizielle Bezeichnung Internationales Pressezentrum (IPZ), umgangssprachlich auch APA-Turm) ist ein leerstehendes Bürohochhaus mit 52 Meter Höhe im Wiener Gemeindebezirk Döbling. Geschichte Der Spatenstich für das von Kurt Hlaweniczka geplante 13-stöckige Hochhaus fand 1968 statt. Als Internationales Pressezentrum stellte es TV-Büros und andere Büroräume für 15 Agenturen bereit. Sein Name bezieht sich auf die Austria Presse Agentur, abgekürzt APA, die ihren Schriftzug am Dach angebracht hatte. In unmittelbarer Nähe hatte auch die Kronen Zeitung ihren Unternehmenssitz. In den 1980er Jahren, nach dem Zerwürfnis der Krone-Teilhaber Hans Dichand und Kurt Falk, waren auch Teile der Krone, die nicht Dichand und Falk gemeinsam gehörten, im APA-Hochhaus untergebracht. Falk ließ auf eigene Kosten auf dem Dach des Pressezentrums – und im Blickfeld von Dichands Büro – eine Leuchtreklame für die Zigarettenmarke Falk installieren. Später verblieben noch die Schriftzüge der Tageszeitung Kurier auf dem Haus. Kritisiert wurden zu wenige Parkplätze und die fehlende Anbindung an die direkt nebenan vorbei führende Stadtbahnstrecke. Das Gebäude gilt als asbestbelastet. Im August 2005 zog die APA aus dem Gebäude aus, was auch andere Mieter zum Auszug bewegte. Seither steht das Gebäude leer. Das Gebäude gehörte ursprünglich der Bundesländer Versicherung, die später in der Uniqa Insurance Group aufgegangen ist. Ende 2012 kaufte der Architekt Heinz Neumann das Gebäude um 8,2 Mio. Euro von Uniqa. Da sich die Eigentümer der umliegenden Grundstücke nicht einigen konnten, blieb eine angedachte Revitalisierung unverwirklicht. 2018 verkaufte Neumann das Objekt weiter an Bai Bauträger Immobilien, ein Unternehmen der Signa Holding. Im Jänner 2020 wurde berichtet, dass Signa plane, das Gebäude abzureißen. Danach wurde der Asbest aus dem Gebäude entfernt, was es erforderlich machte, die Fensteröffnungen zum Schutz der Umgebung mit Bauplanken abzudichten. Im Juli 2025 wurde das Gebäude im Rahmen der Signa-Insolvenz an die Buwog verkauft. Der Preis soll laut Kaufvertrag 13,8 Millionen betragen haben. Im Frühjahr 2026 realisierte der spanische Künstler OKUDA auf dem Hochhaus das größte Wandgemälde Österreichs mit dem Titel In Equality. Im Mai 2026 wurde im Zuge des Calle Libre Festivals 2026 ein weiteres Mural südseitig am Gebäude von der niederländischen Streetartistin Judith de Leeuw (JDL) gemalt. Weblinks Internationales Pressezentrum im Wien Geschichte Wiki der Stadt Wien Einzelnachweise
Burg Neu-Ems

Die Burg Neu-Ems, auch „Schloss Glopper“ oder im Volksmund „Glopper“ genannt, ist eine mittelalterliche Höhenburganlage in der vorarlbergischen Stadt Hohenems. Geschichte Die Anlage war eine Burg des Adels- und Rittergeschlechts der Herren von Ems. 1343 erbaute Ritter Ulrich I. von Ems mit Genehmigung Kaiser Ludwigs des Bayern auf dem Bergrücken des Rheintales in Emsreute, nahe seiner Feste Alt-Ems eine neue Burg, um seiner vielköpfigen Familie in unruhiger Zeit einen festen Hort zu schaffen. 1407 im Appenzellerkrieg wurde die Burg der einstigen Grafen von Hohenems erstmals zerstört und gleich wieder aufgebaut. 1603 wurde eine Kapelle im Erdgeschoß eingerichtet, von der heute bis auf zwei Spitzbogenfenster in der Nordwand keine Reste mehr erhalten sind. Der frühere Flügelaltar dieser Kapelle (Antwerpener Meister, um 1515–1520) ist seit 1835 im Tiroler Landesmuseum. Seit 1843 befindet sich dieses außergewöhnlich einheitliche Bauensemble aus kleinräumiger Hochburg mit bergfriedartigem Bollwerk, angebautem Palas und tiefer gelegener Vorburg in Privatbesitz der Familie Waldburg-Zeil-Hohenems. Literatur Alois Niederstätter: Die Vorarlberger Burgen. Universitätsverlag Wagner, Innsbruck 2017, ISBN 978-3-7030-0953-2, S. 109–112. Weblinks Burg Neu-Ems auf der Website der Stadt Hohenems Glopper (Neu-Ems). In: burgen-austria.com. Martin Hammerl; abgerufen am 1. Januar 1900 Geschichte. In: schloss-glopper.at.