NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Almreserlhaus

Das Almreserlhaus ist eine private Schutzhütte nahe Puchberg am Schneeberg in Niederösterreich. Lage Das Almreserlhaus liegt am Fadensattel an der Nordabdachung des Schneeberg-Massivs auf 1222 m ü. A. Höhe. Geschichte Zeitgleich mit der ersten Doppelsesselbahn auf den Fadensattel wurde direkt neben der Bergstation auch das Almreserlhaus gebaut. Die Anlage wurde 2005 jedoch abgetragen. Heute endet die neue Vierer-Sesselbahn einige 100 Meter weiter südlich. Aufstieg Bergstation der Salamander-Sesselbahn – Almreserlhaus, Gehzeit 7 Minuten Losenheim – Almreserlhaus, Gehzeit 1,5 Stunden Übergang zu anderen Hütten Edelweisshütte Fischerhütte: ca. 2 Stunden über Wurzengraben ca. 1 Stunde über Fadensteig Kienthalerhütte Einzelnachweise
Alois-Drasche-Park

Der Alois-Drasche-Park im 4. Wiener Gemeindebezirk, Wieden, ist eine nach dem Tuchfabrikanten und Wiedner Wohltäter Alois Drasche († 1892) benannte, 1,6 Hektar große, verkehrsfreie Parkanlage in der Nähe des Wiedner Gürtels. Der Park wird von gehobenen Mietwohnhäusern späthistoristischen und sezessionistischen Charakters gesäumt, die Felix Czeike ebenso wie Friedrich Achleitner als von unterschiedlicher architektonischer Qualität bezeichnete. Das Viertel um den Park, das ehemalige Blecherne-Turm-Feld, wurde kurz vor 1900 parzelliert. 1898 wurde amtlich der Alois-Drasche-Platz benannt, 1899 wurde die Benennung auf Park geändert. Man hatte sich nämlich – eine Besonderheit für Wien – in der Stadtverwaltung entschlossen, zwischen den direkt am Park zu bauenden Häusern und der Grünanlage keine Fahrbahnen vorzusehen, die querenden Gassen beim Park zu unterbrechen und den Park zur Gänze verkehrsfrei zu halten. Diese Häuser grenzen rückseitig an den Park an und sind über andere Gassen zugänglich. Für die angrenzenden Häuser wurden zusätzlich zu ihren Hauptadressen die Identadressen Alois-Drasche-Park 1 bis 18 vergeben, die Nummerierung beginnt im Norden an der Ecke Seisgasse und erfolgt, wie bei Plätzen in Wien üblich, im Uhrzeigersinn. Der südwestliche Außenrand der Parkumbauung (Blechturmgasse) bildet die Grenze des 4. zum 5. Bezirk. Nächstgelegene Haltestellen öffentlicher Verkehrsmittel sind die unterirdische Station Blechturmgasse der Straßenbahnlinie 18 und die Haltestelle Rainergasse der Autobuslinie 13A. Die bekanntesten hier tätigen Architekten waren Otto Wagner junior und Carl Holzmann. Von Wagner jun. stammten die Entwürfe zu den Häusern Nr. 8 (Schelleingasse 46; Baujahr 1902) und Nr. 9 (Radeckgasse 1; Baujahr 1902) sowie die benachbarten Häuser Johann-Strauß-Gasse 42 (Baujahr 1904) und Schelleingasse 44 (Baujahr 1904). Holzmann entwarf die Häuser Nr. 6 und Nr. 7 (Johann-Strauß-Gasse 36 und 38). Die unmittelbar an den Park angrenzenden Häuserblöcke sind gemeinsam mit ein paar anderen Häusern in der Blechturmgasse, der Johann-Strauß-Gasse und der Schönburggasse zu der von der Stadt Wien definierten baulichen Schutzzone Draschepark zusammengefasst. Der bürgerlich-ruhige Park im gründerzeitlichen Kerngebiet der Stadt sollte nicht verwechselt werden mit dem Draschepark in Wien-Liesing, einer peripher gelegenen und durch eine Stadtautobahn (Knoten Inzersdorf) beeinträchtigten Grünanlage. Einzelnachweise Literatur Eva Berger: Historische Gärten Österreichs: Wien Wien, 2004, S. 156 Claudia Loidl-Reisch: Alois-Drasche-Park, Wien. Zum Umgang mit dem Jahrhundertwendepark Typoskript im Auftrag des Bundesdenkmalamtes, Wien 1990 Dehio Wien, 1993, S. 166 Weblinks Präsentation durch das Stadtgartenamt Bild des Parks aus 1910 Auszug aus Eva Berger, Google Books
Alois-Günther-Haus

Das Alois-Günther-Haus ist eine ganzjährig geöffnete Schutzhütte der Sektion Edelweiss des ÖAV auf 1782 m ü. A. in den Fischbacher Alpen am Gipfel des Stuhlecks. Geschichte Alois Günther, Obmann der alpinen Gesellschaft D' Stuhlecker, war Hauptinitiator der Errichtung der Hütte, deren Grundstein 1914 gelegt und die 1915 fertiggestellt wurde. Eröffnet wurde das während des Ersten Weltkriegs leer stehende Haus am 20. August 1919. Im Jänner 1959 erwarb die Sektion Edelweiss des ÖAV die Hütte. Übergänge Karl-Lechner-Haus, 1450 m ü. A., ca. 45 Minuten Roseggerhaus-Pretul, 1653 m ü. A., ca. 1 Stunde 30 Minuten Wetterkoglerhaus, 1743 m ü. A., ca. 5 Stunden 30 Minuten Das Alois-Günther-Haus ist auch Stützpunkt am Zentralalpenweg, einem Weitwanderweg von Hainburg an der Donau nach Feldkirch. Weblinks Einzelnachweise
Pavilon Secese

Výstavní pavilon secese (také Wiener Secessionsgebäude, Ausstellunggebäude der Wiener Secession, Ausstellungshaus der Wiener Secession, zkráceně a hovorově Secession) je významná secesní architektonická památka ve Vídni z let 1897–1898, jejímž autorem je opavský rodák Joseph Maria Olbrich. Funguje jako výstavní síň moderního umění. Historie V roce 1897 skupina umělců, kteří odmítali tradiční konzervativní umění, založila spolek Vídeňské secese (Künstlervereinigung Secession). Prvním prezidentem se stal Gustav Klimt. Pro pořádání výstav moderního umění se sdružení rozhodlo vybudovat vlastní stánek. Stavba byla z velké části financována z prostředků poskytnutých členy, pozemek poskytlo město Vídeň zdarma. Dokončena byla v roce 1898. Autorem návrhu byl architekt J. M. Olbrich a jeho záměrem bylo vytvořit palác umění, z jehož srdce vyrůstá strom rodící zlaté plody. Na výzdobě budovy se podílel Koloman Moser. Stavba vyvolala ve své době velký rozruch. Vídeňský novinář Eduard Pötzl přirovnal zlacenou kupoli k „hlávce zelí“. Jednoduchá budova s bílými stěnami si vysloužila také hanlivou přezdívku „asyrské záchodky“. V roce 1902 se v rámci čtrnácté přehlídky spolku konala výstava věnovaná Ludwigu van Beethovenovi a k této příležitosti byla doplněna umělecká výzdoba pavilonu. V horním sále byl umístěn skladatelův pomník od Maxe Klingera a v suterénu cyklus nástěnných maleb podle návrhu Gustava Klimta, které byly inspirovány Beethovenovou Devátou symfonií. Při celkové rekonstrukci v roce 1986 se podařilo obnovit část maleb, které byly dlouhá léta zakryty. Při další rekonstrukci pavilonu v roce 2018 ukradli zloději z kupole několik pozlacených lístků. Popis Stylově čistá elegantní stavba na Karlově náměstí v centru Vídně působí důstojným a čistým dojmem. Bílé zdi jsou zdobeny štukovými ornamenty s motivy rostlin a celá stavba je završena třpytivou kupolí, kterou tvoří 2500 pozlacených kovových lístků a 311 bobulí. Kupole je obklopena čtveřicí menších hranolových věžiček. Po stranách monumentálního geometrického vstupu jsou umístěny mohutné mísy podpírané želvami. Nad vstupem je zlatý nápis „Der Zeit ihre Kunst. Der Kunst ihre Freiheit.“ (Době její umění. Umění jeho svobodu.), jehož autorem je spisovatel Lajos Hevesi. Na levé straně je uveden název časopisu vídeňských secesionistů Ver Sacrum (lat. Svaté jaro). Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Pavilon Secese na Wikimedia Commons Rodák z Opavy byl konkurentem Gaudího Secession: oficiální web
Secession Building

The Secession Building (German: Secessionsgebäude) is a contemporary art exhibition hall in Vienna, Austria. It was completed in 1898 by Joseph Maria Olbrich as an architectural manifesto for the Vienna Secession, a group of rebel artists that seceded from the long-established fine art institution. Description The building features the Beethoven Frieze by Gustav Klimt, one of the most widely recognized artworks of Secession style (a branch of Art Nouveau, also known as Jugendstil in Germany and Nordic countries). The building was financed by Karl Wittgenstein, the father of Ludwig Wittgenstein. The motto of the Secessionist movement is written above the entrance of the pavilion: "To every age its art, to every art its freedom" (German: Der Zeit ihre Kunst. Der Kunst ihre Freiheit). Below this is a sculpture of three gorgons representing painting, sculpture, and architecture. The building has been selected to figure on the national side of the €0.50 Austrian coin. It also appears as the main motif of one of the Austrian gold collectors' coins: the 100 euro Secession commemorative coin, minted in November 2004, on the obverse side. The reverse depicts a detail from the Beethoven Frieze, which is housed in the building. The Secession building is currently an artist-run kunsthalle centred around international contemporary art. Images Influences Young Poland (Polish: Młoda Polska) was a modernist period in Polish visual arts, literature and music, covering roughly the years between 1890 and 1918 during Austria-Hungary. Many of the exhibitions were held at the Palace of Art, also known as "Secession", of the Kraków Society of Friends of Fine Arts, in Krakow Old Town. References External links Media related to Secession Building, Vienna at Wikimedia Commons
Pabellón de la Secesión

El Pabellón de exposiciones de la Secesión vienesa, llamado normalmente la Secesión, fue erigido por Joseph Maria Olbrich entre 1897 y 1898, y constituye uno de los más importantes edificios construidos en el estilo Secesión vienesa o modernismo vienés. Historia La construcción fue sufragada en gran parte por los artistas, mientras que el ayuntamiento vienés ofreció el solar de forma gratuita, según se dice tras conversación privada entre Josef Engelhart y el alcalde Karl Lueger. Para la ciudad, la construcción del edificio debería haber sido acompañada de la regulación del río Viena y la reforma de la Karlsplatz, pero el plan no se completó, y finalmente se abrió una avenida entre la Karlskirche y el Pabellón de la Secesión. Descripción En el plano formal, el Pabellón toma un elemento de la Karlskirche: la cúpula dorada en forma de hojarasca, hecha de bronce dorado, llamada popularmente «el repollo» (Krauthappel). Bajo la cúpula se lee en letras también doradas el lema de la Secesión: «Der Zeit ihre Kunst, der Kunst ihre Freiheit» (‘A cada tiempo su arte, al arte su libertad’), del escritor y crítico de arte judeohúngaro Ludwig Hevesi. A la izquierda de la entrada se encuentra un segundo lema: «Ver Sacrum» (‘Primavera sagrada’), que expresa la esperanza en un nuevo florecimiento del arte y fue el título de una revista del movimiento de la Secesión. El edificio se alza sobre columnas de cemento de ocho metros de profundidad, que se hunden en el arroyo Ottakringer, corriente subterránea que confluye en el río Viena no lejos de allí. Gustav Klimt, como presidente del movimiento, ejerció una gran influencia en atemperar los exuberantes planos iniciales de Olbrich. Su Friso de Beethoven (1902), inicialmente una creación temporal para una exposición de la Secesión, se exhibe hoy en día de forma permanente en la planta baja. Las puertas de bronce de la entrada fueron diseñadas por Georg Klimt, hermano de Gustav. A la derecha del edificio se encuentra una estatua de bronce de Marco Antonio, obra de Arthur Strasser. El general romano se muestra en ella como un ser perezoso y decadente, quizá en referencia al ambiente de Fin de siècle. Galería Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Pabellón de la Secesión.
Palais de la Sécession

Le palais de la Sécession a été construit à Vienne, en Autriche, par Joseph Maria Olbrich en 1897. Il s'agissait alors d'un manifeste architectural et d'une salle d'exposition pour la Sécession viennoise, un groupe d'artistes rebelles envers la conception ancienne des arts. Le bâtiment Dans le bâtiment se trouve la frise Beethoven de Gustav Klimt, l'une des œuvres les plus largement connues du Jugendstil, une branche de l'Art nouveau. Le bâtiment fut financé par Karl Wittgenstein le père de Ludwig Wittgenstein. Détails de la frise Beethoven : La devise de la Sécession est écrite sur l'édifice, au-dessus de l'entrée : « À chaque époque son art, à chaque art sa liberté » (en allemand : Der Zeit ihre Kunst. Der Kunst ihre Freiheit). En dessous se trouve une sculpture de trois gorgones représentant la peinture, la sculpture et l'architecture. À gauche de la porte figure la devise latine Ver sacrum, qui renvoie au rite antique du printemps sacré et donnera son nom à la revue du groupe dès janvier 1898. Le bâtiment a été sélectionné pour figurer sur l'une des pièces de collection autrichiennes : la pièce commémorative de 100 euros, émise le 10 novembre 2004. Sur l'autre face se trouve une vue de la salle. Le bâtiment apparaît aussi (avec une perspective différente) sur la pièce de monnaie autrichienne de 50 centimes. Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Secession hall (Austria) » (voir la liste des auteurs). Voir aussi Articles connexes Sécession viennoise Portail de l’Art nouveau Portail de l’histoire de l’art Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de Vienne
Zgrada bečke secesije

Zgrada bečke secesije (njemački: Wiener Secessionsgebäude) je izložbeni paviljon, ali i arhitektonski manifest secesije, koji je 1897. godine u Beču izgradio arhitekt Joseph Maria Olbrich. Zgradu koja se prostire na oko 1000 m² (40 x 30 m) je financirao otac filozofa Ludwiga Wittgensteina, Karl Wittgenstein. Secesija je bio pokret skupine bečkih art nouveau umjetnika koji su se pobunili protiv etabliranih umjetničkih institucija. Ova zgrada je bio njihov način iskazivanje bunta. Tako na samom ulazu u zgradu stoji njihov moto: "Svakom dobu njegova umjentost, umjetnosti sloboda" (njemački: "Der Zeit ihre Kunst. Der Kunst ihre Freiheit"). Ispod je skulptura tri gorgone koje simboliziraju slikarstvo, kiparstvo i arhitekturu (Koloman Moser). Unutra se nalazi najprepoznatljivije djelo bečke secesije, slavni "Beethovenov friz" koji je naslikao Gustav Klimt. Zgrada se nalazi na austrijskoj kovanici od 0.50 €, a s druge strane je detalj Klimtovog friza. Austrijska zlatna "Secesijska komemorativna kovanica od 100 €" iz 2004. godine, također prikazuje ovu građevinu s obje strane. Bilješke
Szecessziós ház (Bécs)

A bécsi szecesszió kiállítóterme, a köznyelvben egyszerűen csak Secession, Joseph Maria Olbrich tervei alapján készült 1897–1898-ban mint a kortárs művészet kiállítóterme. (Ezt a funkciót máig ellátja.) Az osztrák szecesszió egyik legkiemelkedőbb képviselője. A zömök és egyszerű épület tetejét aranyozott „lombkupola” díszíti, amely a művészet és a természet egymáshoz hasonló kibontakozását szimbolizálja. Az épület költségét a Secession Művészegyesület tagjai teremtették elő, Bécs városa ingyen biztosította a telket az építkezéshez. A kupola alatt aranyozott betűkkel olvasható a szecesszió mottója, amely a magyarországi születésű Hevesi Lajos tollából származik: Der Zeit ihre Kunst, der Kunst ihre Freiheit ([Legyen meg minden] korszaknak a művészete, a művészetnek a szabadsága). Források Maximilian Bernhard: 1000 Architekturwunder. Köln. ISBN 978-3-625-12222-7 További információk
Secessionsgebouw

Het Secessionsgebouw (Duits: Secessionsgebäude) in Wenen werd in 1898 ontworpen door de architect Joseph Maria Olbrich. Het was de plek waar de kunstenaars van de Secession-stroming, de Oostenrijkse variant van de jugendstil, bij elkaar kwamen. Het Secessionsgebouw bevindt zich ongeveer aan de rand van de Karlsplatz en het begin van de Naschmarkt. Aangezien dit mensen waren die zich van de “Academie” hadden afgescheiden was het ontwerp bedoeld om de draak te steken met de ideeën van het classicisme. In het decoratieprogramma is de laurier het centrale thema. Zo bestaat de koepel uit duizenden vergulde laurierbladeren en honderden laurierbessen. In de volksmond kreeg de koepel al gauw de bijnaam 'de vergulde kool'. Op de buitenkant van het gebouw is het motto van de Wiener Secessioniten aangebracht ("Der Zeit ihre Kunst/ der Kunst ihre Freiheit"). Deze spreuk is afkomstig van Ludwig Hevesi (1843 - 1910), een Oostenrijks schrijver en journalist. Ook staat links van de ingang een verwijzing naar het blad van de vereniging ("Ver Sacrum" (L. heilige lente)). Naar verluidt heeft Gustav Klimt de naam van dit tijdschrift ontleend aan het gelijknamige gedicht uit 1820 van Ludwig Uhland (1787 - 1862). Op de muren van een van de binnenruimtes schilderde Gustav Klimt in 1902 het Beethovenfries. Ver Sacrum 'Ver Sacrum' was bij de antieken een gebruik waarbij een groep jonge mannen uit het stamverband werd gestoten c.q. werd uitgezonden om nieuw land te veroveren om zo een nieuwe stam te stichten (vgl. Samnieten). Wetenswaardigheden Het tentoonstellingsgebouw van de Weense Secession staat afgebeeld op het 50-eurocent muntstuk van Oostenrijk.
Pawilon Secesji w Wiedniu

Pawilon Secesji (niem. Wiener Secessionsgebäude) – pawilon wystawowy stowarzyszenia Secesja Wiedeńska w Wiedniu. Budynek został wybudowany z inicjatywy grupy młodych wiedeńskich artystów, którzy powołali w 1897 stowarzyszenie Secesja Wiedeńska, które sfinansowało jego budowę, a miasto Wiedeń użyczyło na ten cel bezpłatnie działkę budowlaną przy Karlsplatz. Został wzniesiony w latach 1898–1899 przez Josepha Marię Olbricha przy współpracy Gustava Klimta i skupionej przy nim grupy artystów. Stał się szybko jednym z symboli nowego nurtu w sztuce – secesji i wzorem jej architektury. Budynek o geometrycznie prostej bryle stoi na betonowych filarach, których podstawy znajdują się osiem metrów pod ziemią w miejscu gdzie płynie podziemna rzeka Wien. Ta prostota w połączeniu z bielą fasad robi wrażenie pewnej elegancji. Ten geometryzm wiedeńskiej secesji jest również widoczny w detalach architektonicznych wykonach często z połączeń kamienia, szkła i metalu. Kopuła nawiązująca do znajdującej się po drugiej stronie placu Karlskirche nie jest jednak sklepieniem, lecz ażurową sferą utkaną z wyciętych z metalu liści wawrzynu (wykonanych z pozłacanego brązu). Pod kopułą znajduje się napis wykonany złotymi literami: Der Zeit ihre Kunst, der Kunst ihre Freiheit stanowiący motto secesji. Po lewej stronie drzwi wejściowych znajduje się drugie motto: Ver Sacrum (Święta Wiosna), które miało wyrażać nadzieję na nowy rozkwit artystyczny i było tytułem magazynu artystycznego stowarzyszenia. Brązowe drzwi wejściowe zostały wykonane przez Georga Klimta (brata Gustava) według projektu Olbrichta. Dwie mozaikowe misy obok schodów prowadzących do portalu wejściowego są autorstwa Roberta Oerleya. Sześć sów na dwóch fasadach bocznych zaprojektował Koloman Moser. Gorgony nad drzwiami frontowymi wykonano według projektu Othmara Schimkowitza. Po prawej stronie budynku znajduje się brązowa statua Marka Antoniusza autorstwa Arthura Strassera, która została pierwotnie stworzona na Międzynarodowe Targi Paryskie w 1900 roku. Po drugiej wojnie światowej przeprowadzono dwa generalne remonty budowli (1985-1986 oraz 2016-2018) pod kierownictwem Adolfa Krischanitza. Fryz namalowany przez Gustava Klimta (Fryz Beethovena -„Tęsknota za szczęściem” na podstawie interpretacji IX Symfonii Richarda Wagnera przez Ludwiga van Beethovena) na wystawę czasową w 1902 poświęconą Beethovenowi został w wyniku tych przebudów umieszczony na stałe w klimatyzowanej piwnicy która stanowi nową salę ekspozycyjną. Przypisy
Clădirea Secesiunii (Viena)

Clădirea Secesiunii (în germană: Wiener Secessionsgebäude) este o sală de expoziție construită în anul 1897 de către Joseph Maria Olbrich ca un manifest arhitectural pentru Secesiunea vieneză, curent artistic inițiat la Viena, Austria. Secesiunea se referă la separarea unui grup de artiști rebeli de tradiția istoristă, dominantă în vremea respectivă în Europa și America de Nord. Descriere În sala clădirii se află Friza lui Beethoven de Gustav Klimt, una dintre cele mai cunoscute lucrări de artă în stil Secession (o ramură a Art Nouveau, cunoscută și sub numele de Jugendstil). Construcția clădirii a fost finanțată de către Karl Wittgenstein, tatăl lui Ludwig Wittgenstein. Motto-ul mișcării secesioniste este scris deasupra intrării în pavilion: "Fiecărei epoci arta ei, artei libertatea ei" (în germană Der Zeit ihre Kunst. Der Kunst ihre Freiheit). Mai jos este o sculptură a celor trei gorgone reprezentând pictura, sculptura și arhitectura. Trivia Clădirea a fost selectată ca motivul principal al uneia dintre monedelor de colecție austriece din aur: moneda de 100 euro ce aniversa mișcarea Secession; moneda a fost pusă în circulație la 10 noiembrie 2004. Pe aversul ei se află reprezentată imaginea clădirii. Clădirii apare (dintr-o perspectivă diferită) și pe moneda comună austriacă de 50 eurocenți. Galerie Vezi și Friza lui Beethoven Art Nouveau Secesiunea vieneză Referințe
Stavba dunajske secesije

Stavba dunajske secesije (nemško: Wiener Secessionsgebäude) je razstavna dvorana zgrajena leta 1897 po načrtih Josepha Marie Olbricha. Je arhitekturna posebnosti, ki se nahaja na Dunaju v Avstriji. Secesija je gibanje mladih slikarjev, kiparjev in arhitektov, ki so se v zadnjih letih 19. stoletja odcepili od tradicionalnih umetniških slogov.
Зграда Сецесије у Бечу

Зграда сецесије (нем. Secessionsgebäude) је изложбена сала у Бечу. Зграду је пројектовао и 1898. изградио Јозеф Марија Олбрих као архитектонски манифест за Бечку сецесију, групу побуњених уметника који су се отцепили од етаблираних институција ликовне уметности. Опис зграде Зграда се налази близу Карловог трга, Бечког ринга и пијаце Нашмаркт. Зграда окупира око хиљаду квадратних метара. У згради се налази Бетовенов фриз, рад Густава Климта, једно од најпризнатијих уметничких дела стила сецесије, прецизније њеног огранка познатог као Југендстил у Немачкој и нордијским земљама. Изградњу је финансирао Карл Витгенштајн, отац Лудвига Витгенштајна. Изнад улаза у павиљон исписан је мото сецесионистичког покрета: „Сваком добу његова уметност, свакој уметности њена слобода“ (нем. Der Zeit ihre Kunst. Der Kunst ihre Freiheit). Испод се налази скулптура три горгоне које симболизују сликарство, скулптуру и архитектуру. Зграда павиљона Сецесије се налази на аустријској кованици од 0,50 евра. Такође се појављује као главни мотив једног од аустријских колекционарских кованица: Сецесијског комеморативног новчића од 100 евра, искованог новембра 2004. године. На реверсу ове кованице је приказан детаљ са Бетовеновог фриза, који се налази унутар ове зграде. Реновирање зграде Од августа 2017. до септембра 2018. године, фасада, укључујући куполу, је у потпуности реновирана. Поред тога, обновљени су подови и климатизација. Приступ Бетовеновом фризу у подруму је побољшан инсталирањем лифт. Редизајнирана је продавница и сређена је нова просторија за посебне догађаје и изложбе. Реконструисани су одсечени венци Коломана Мозера са задње стране зграде. Трошкови радова на реновирању и модернизацији износили су 3,5 милиона евра. Град Беч и Савезна канцеларија Републике Аустрије преузели су по 1,2 милиона евра трошкова, преосталу скоро трећину обезбедила је Сецесија, њени спонзори и симпатизери. Слике зграде Утицаји Млада Пољска (пољ. Młoda Polska) је био модернистички период у пољској ликовној уметности, књижевности и музици. У периоду између 1890. и 1918. године Млада Пољска је примала доста Аустроугарских утицаја. Многе изложбе одржане су у Палати уметности, познатој и као „Сецесија“, у старом делу Кракова. Референце Спољашње везе Званини веб сајт