NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Taufkirchen-Palais

Das Taufkirchen-Palais, auch Tauffkirchen-Palais, ist ein Baudenkmal am Stadtplatz in Burghausen. Das denkmalgeschützte Palais Taufkirchen am Stadtplatz 97, wurde von Vitztum Adam Graf von Taufkirchen erbaut und 1736 bezogen. Es handelt sich um einen stattlichen dreigeschossigen Bau mit Satteldach und geschweiftem Giebel. Die Fassade mit reichem Rokokostuck wurde nach Brand des Vorgängerbaus Mitte des 18. Jahrhunderts weitgehend neu erbaut. An der Fassade findet sich das stuckierte Allianzwappen der Adelsfamilien von Taufkirchen (links) und von Lerchenfeld (rechts), die das Rentamt Burghausen zwei Generationen hintereinander ausgeübt haben. Das Rückgebäude ist ein dreigeschossiger Mansarddachbau, das Erdgeschoss aus Tuffstein, mit angesetzten Stützpfeilern, wohl 18. Jahrhundert und einem Verbindungsbau mit zweigeschossigem verschlossenem Arkadengang. Vom 28. April bis 2. Mai 1809 quartierte Kaiser Napoleon I. in dem Gebäude. Von 1959 bis 2006 war hier das Amtsgericht Burghausen untergebracht. Nach dem Auszug der Zweigstelle des Amtsgerichts Altötting stand das Gebäude zwischenzeitlich leer und beherbergt nach einer Restaurierung 2018 Wohnungen und Gewerbe. Weblinks Denkmalliste für Burghausen (PDF) beim Bayerischen Landesamt für Denkmalpflege Einzelnachweise
St. Gallus (Sigmarszell)

Die römisch-katholische Pfarrkirche St. Gallus steht in Sigmarszell, einer Gemeinde im schwäbischen Landkreis Lindau (Bodensee) von Bayern. Das Bauwerk ist in der Liste der Baudenkmäler in Sigmarszell als Baudenkmal unter der Nr. D-7-76-126-1 eingetragen. Die Pfarrei gehört zum Dekanat Lindau des Bistums Augsburg. Kirchenpatron ist der heilige Gallus. Beschreibung Die um 1710 gebaute Saalkirche besteht aus einem Langhaus, einem eingezogenen, dreiseitig geschlossenen Chor im Osten und einem Chorflankenturm auf quadratischem Grundriss an der Nordwand des Chors. Die unteren Geschosse stammen aus dem Mittelalter. Der Turm wurde 1844 mit einem Geschoss aufgestockt, das hinter den als Biforien gestalteten Klangarkaden den Glockenstuhl beherbergt. Zwischen den Giebeln, auf denen die Zifferblätter der Turmuhr angebracht sind, erhebt sich seit 1897 ein spitzer Helm. Der Innenraum des Langhauses ist mit einer Decke mit Hohlkehle überspannt. Die Fresken wurden 1900 geschaffen. Auf dem Altarretabel des Hochaltars von 1785 ist die Anbetung der Könige dargestellt. Auf dem Altarretabel eines Seitenaltars hat um 1849 Johannes Kaspar die Beweinung Christi gemalt. Die Orgel mit 9 Registern auf einem Manual und Pedal wurde 1895 von Georg Friedrich Steinmeyer gebaut. Literatur Georg Dehio: Handbuch der deutschen Kunstdenkmäler, Bayern III, Schwaben. Deutscher Kunstverlag, München 2008, S. 981. Einzelnachweise
Minichlacke

Die Minichlacke ist ein kleiner Teich im 23. Wiener Bezirk, Liesing. Beschreibung Die Minichlacke ist ein kleiner, ca. 600 m² großer, romantischer Fischteich im Maurer Wald an der Quelle des Knotzenbaches, von der er gespeist wird und in weiterer Folge in den Knotzenbach abfließt. Die Minichlacke ist ein beliebter Zwischenstopp von Hundebesitzern und Spaziergehern im Maurer Wald und liegt nur wenige Gehminuten vom Parkplatz am Ende der Maurer-Lange-Gasse entfernt. Zwei Parkbänke am Teichrand laden zum Verweilen ein. Geschichte Die Minichlacke wurde nach dem ehemaligen Oberförster Hannes Minich benannt, der in den 1980er Jahren Revierförster im Maurer Wald war. Vermutlich in dieser Zeit wurde das Biotop auch angelegt. Später arbeitete er beim Naturschutzbund Österreichs und war zuletzt, bis zu seinem Ableben, der Präsident der Wiener Landesgruppe des Naturschutzbund Österreichs. Einzelnachweise
Neuschwanstein

Neuschwanstein je zámek v Allgäu (Bavorsko, Německo) v oblasti obce Schwangau u Füssenu, který nechal postavit Ludvík II. Bavorský. Jde o jeden z nejznámějších a nejnavštěvovanějších turistických cílů v Německu. Tento zámek se také objevil v několika filmech a inspiroval Walta Disneyho ke stvoření Sleeping Beauty Castle neboli hrad Šípkové Růženky, který se nachází v Disneylandu. Walt Disney zde natočil i několik dalších filmů. Historie Ačkoliv připomíná středověký hrad, jde o poměrně mladý zámek. Král Ludvík II. Bavorský ho nechal postavit jako své útočiště i jako monumentální operní scénu pro Richarda Wagnera. Kromě panovníka zde žilo jen několik málo sluhů a služek. Roku 1886 zde byl na pokyn bavorských ministrů zatčen soudním psychiatrem král Ludvík II. a odvezen na zámek Berg, kde o dva dny později záhadně zemřel. Poté byl na dlouhou dobu zámek uzavřen a časem začal chátrat. Veřejnosti byl zpřístupněn po 2. světové válce. V červenci 2025 byl spolu s dalšími zámky Linderhof, Schachen a Herrenchiemsee zapsán na seznam světového dědictví UNESCO v rámci položky „Paláce krále Ludvíka II. Bavorského“. Architektura Přes nesporný vnější půvab by ho z architektonického hlediska nepochválil asi žádný architekt, a to kvůli spojení snad všech stavebních a architektonických slohů jak zvenku, tak v hojné míře vevnitř. Vnitřní interiéry jsou vyzdobeny drahocenným novogotickým řezbářským obložením a také ve stylu novoromantismu a historismu. Zřejmě nejkrásnější a nejproslulejší místností zámku je trůnní sál, který je zhotoven podle vzoru známé mešity Hagia Sofia v Istanbulu. V sále však chybí trůn, na který nezbyly finanční prostředky. Turismus Každý rok navštíví zámek 1,4 milionů turistů z celého světa. Během letní sezóny je to 6 000 návštěvníků každý den. Pro prohlídku interiéru zámku je nutná rezervace předem neboť je k dispozici pouze omezený počet lístků na každý den. Uvnitř zámku je zároveň zakázáno fotografovat. Fotografování zámku z venku není omezené, většina návštěvníků tak činí z oblíbeného volně přístupného visutého mariánského mostu skýtající pohled jak na zámek, tak i na vodopád pod ním. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Neuschwanstein na Wikimedia Commons Galerie Neuschwanstein na Wikimedia Commons Webové stránky zámku Neuschwanstein (anglicky a německy) Neuschwanstein Další informace o zámku (německy)
Paneum

Paneum (německy Paneum. Wunderkammer des Brotes) je muzeum v Horním Rakousku. Chléb jako základní lidská potravina má několik muzeí v různých státech. Jedním z nich je Paneum ( panis je latinsky chléb) v obci Asten v Horním Rakousku při dálnici Linz-Asten. Architektura Autorem dřevostavby tvořené samonosnou obvodovou konstrukci z lepeného dřeva obaleného nerezovými šindeli ve tvaru pecnu chleba je firma Coop Himmelb(l)au, kterou založili rakouští architekti Wolf D. Prix, Helmut Swiczinski a Michael Holzer. Základnou muzea je betonová krabice kterou vstupují návštěvníci do objektu. V této vstupní části je umístěné informační a kongresové centrum a probíhá tady i začátek prohlídky. Patra muzea kuriozit jsou propojena se základnou spirálovým schodištěm. Projekt z roku 2014 byl realizován v roce 2017. Ocenění 2018 – Österreichischen Bauherrenpreis 2018 – 2A Continental Architectural Award (Mezinárodní ocenění za architekturu v kategorii staveb v Evropě) 2019 – Oberösterreichischer Holzbaupreis (Cena za mimořádné využití dřeva) 2025 – Architecture Madrid Award (Zlaté ocenění v kategorii architektury) Expozice Začátek prohlídky začíná v informačním centru a je zajištěn úvodním filmem o zakladateli muzea i o muzeu a je možno ho sledovat v několika světových jazycích. Sluchátka pro poslech i pro další prohlídku celého muzea jsou součástí vstupenky. Prohlídku kuriozit z pekařského oboru si každý určuje sám. Ve sbírce se návštěvník pohybuje v čase a prostoru od náhodného vynálezu chleba, přes egyptské, římské a středověké chlebové výrobky až po novověk a současnost. Je zde zobrazena cesta chleba od obilného pole, přes zpracování obilí ve mlýně a v pekárně až do prodejny a do domácností. V muzeu jsou shromážděny umělecké a kulturní artefakty týkající se chleba již z doby před 9000 lety a z mnoha částí celého světa, z nichž řada je velmi kuriozních. Přehledná a rozsáhlá expozice včetně studijního prostoru a odborné knihovny byla vyprojektována ateliérem Gruppe Gut z italského Bolzana. Expozici ateliér navrhl jako Wunderkammer. Ta vznikla v 16. století jako „cabinetto delle curiosità“ a vystavovala rarity a kuriozity jejichž jediným pojítkem byla osoba sběratele. Speciálně pro Paneum byly navrženy jako solitérní kusy vitríny, panely a podstavce ze skla, železa a dřeva, které vystupují z podlahy a zakřivených dřevěných stěn jako průhledná skleněná tělesa. Takto vytvářejí pro návštěvníka působivý zážitek, neboť exponáty v nich uložené se vznášejí v prostoru, jako směs obilí v těstě na chleba. Kolem schodů, na stěnách a ve volném prostoru jsou obrazy, sochy a historické objekty s tematikou pekařského řemesla. Zakladatel Osobou sběratele a zakladatele je Peter Augendopler, majitel místní pekárny backaldrin International. Pečení chleba bylo rodinným řemeslem mnoho století a sběratelství všeho co se chleba dotýká se stalo jeho vášní za kterou procestoval mnoho zemí. Jeho sbírky jsou umístěny a popsány ve vitrínách muzea Paneum. Investorem muzea na ploše pozemku 3750 metrů čtverečních byla pekařská firma Backaldrin, která od roku 1968 sídlí v Astenu. Odkazy Reference
Paneum

Paneum. Wunderkammer des Brotes (von panis, latein. Brot und Museum) ist ein Museum über die Jahrtausende alte Kultur der Brotherstellung. Es liegt am Firmensitz des Lebensmittelherstellers Backaldrin in Asten in Oberösterreich. Sammlung In der Ausstellung geht es um die jahrtausendelange Kultur der Brotherstellung, Exponate aus 30 Jahren Sammlertätigkeit werden gezeigt. Auf fast 1000 Quadratmeter Ausstellungsfläche sind 1200 Exponate sowie mehr als 5000 Bücher in der Bibliothek zu sehen. Die Sammlung umfasst viele alte Mehlsäcke, Spielzeugautos, Meissener Porzellan, Zunfttruhen und Zunftgeräte, Gemälde, Skulpturen und Bücher über das Bäckerhandwerk und das Brotbacken aus 9000 Jahren, darunter zahlreiche ägyptische Kornmumien, peruanische Totempfähle, chinesische Getreidespeicher (als Grabbeigaben) sowie eine Miniatur von Jan Brueghel dem Jüngeren. Architektur Das Gebäude wurde von Wolf D. Prix, dem Mitbegründer des avantgardistischen Architekturbüro Coop Himmelb(l)au, geplant. Es besteht aus einem Betongeschoß, einer aufgesetzten gewölbten Struktur aus Holz, die mit NiRo-Blech überzogen ist und an einen Brotlaib oder einen Patzen Brotteig erinnert, und einer Freitreppe. Es wurde mit dem Österreichischen Bauherrenpreis 2018 ausgezeichnet. Ausstellung Gestaltet wurde die Ausstellung vom Bozener Gestaltungsbüro Gruppe Gut. Siehe auch Salmon Eye Weblinks paneum.at Einzelnachweise
Pirkdorfer See

Der Pirkdorfer See (slow. Breško jezero) ist ein Baggersee in der Kärntner Gemeinde Feistritz ob Bleiburg. Der See liegt mittig zwischen dem Hauptort und dem Ortsteil Pirkdorf. An der Stelle des Sees befand sich eine Feuchtfläche, die durch Abbaggern zu einem Badesee gemacht wurde. Fischbestand Das Kärntner Institut für Seenforschung (KIS) erhob folgende Fischarten: Hecht (Esox lucius) Wels (Silurus glanis) Rotauge (Rutilus rutilus) Rotfeder (Scardinius erythrophthalmus) Schleie (Tinca tinca) Barsch (Perca fluviatilis) Karpfen (Cyprinus carpio) Laut KIS erfolgt nur geringfügiger Fischbesatz; es werden keine Gewässerscheine ausgegeben. Weblinks Pirkdorfer See (Kärntner Institut für Seenforschung) Belege
Breško jezero

Breško jezero (nemško Pirkdorfer See) je umetno jezero, na nadmorski višini 504 mnm, sredi kraja Breška vas (Pirkdorf), v občini Bistrica pri Pliberku v Podjuni, na Koroškem v Avstriji. Geografija Jezero leži na nadmorski višini 504 m in je umetno zgrajeno. Globina vode znaša 3,5 m. Površina je približno 0,035 km2. Poleti njegova čista voda doseže 26 °C. Nekdaj močvirno območje sredi kraja so spremenili v krajevno javno kopališče v poletnem času. Ribolov V Breškem jezeru najdemo naslednje vrste rib: ščuka (Esox lucius) evropski som (Silurus glanis) rdečeoka (Rutilus rutilus) rdečeperka (Scardinius erythrophthalmus) linj (Tinca tinca) navadni ostriž (Perca fluviatilis) krap (Cyprinus carpio) Zunanje povezave [1] Arhivirano 2017-10-06 na Wayback Machine. (Kärntner Institut für Seenforschung)
Friedhofskapelle Marbach am Walde

Die romanische Friedhofskapelle Marbach am Walde steht im Friedhof neben der gotischen Pfarrkirche Marbach am Walde in der Ortschaft Marbach am Walde in der Stadtgemeinde Zwettl-Niederösterreich. Der auf die Heilige Anna geweihte Kirchenbau steht unter Denkmalschutz (Listeneintrag). Geschichte Der romanische Kirchenbau aus dem 12. Jahrhundert ist die Vorgängerkirche der gotischen Pfarrkirche aus dem Ende des 13. und Anfang des 14. Jahrhunderts. Die Kapelle wurde 1932 renoviert und erhielt ein Kriegerdenkmal an der Westfront. 1935 wurde die Kapelle als Kriegergedächtniskapelle geweiht. Heute dient die Kapelle aus Aufbahrungshalle. Architektur Der schlichte ungegliederte Kirchenbau hat ein Langhaus und einen eingezogenen Rechteckchor unter einem gemeinsamen Satteldach. Südlich am Langhaus und am Chor zeigen sich romanische Rundbogenfenster in Trichterlaibung. Das Rechteckportal ist mittig in der Westgiebelfront. Links und rechts des Portals stehen überlebensgroße Krieger auf Sockeln. Das Langhaus hat ein Tonnengewölbe, der Triumphbogen ist spitzbogig, der Chor hat ein Kreuzgratgewölbe. Friedhof Am Friedhof steht ein Kruzifix des Bildhauers Wilhelm Engelmayer aus den 1950er Jahren. Literatur Die Kunstdenkmäler Österreichs. Dehio Niederösterreich nördlich der Donau 1990. Marbach am Walde, Friedhofskapelle hl. Anna, S. 709.
Naschmarkt

The Naschmarkt is a popular fruit and vegetable market in Vienna. Located at the Wienzeile over the Wien River, it is about 1.5 kilometres (0.93 mi) long. Originally known as Aschenmarkt, it started to be called the Naschmarkt around 1820. Nowadays, one can buy fresh fruit and vegetables from around the world, exotic herbs, cheese, baked goods such as bread, kaiser rolls, torte, meats, and seafood. There are also many small restaurants which offer e.g. sushi, kebab, seafood, traditional Viennese food such as Kaiserschmarrn or Palatschinken (rolled up crepes) and stalls which offer clothes and accessories. Since 1977, the market extends further along the Wienzeile to an adjacent area every Saturday, when a flea market takes place there. The atmosphere of the Naschmarkt is famous far beyond the borders of Vienna, and large numbers of tourists visit the market every year. History The Aschenmarkt has existed since the 16th century. In 1780, the market was moved to the top of present-day Wiedner Hauptstraße. There are several possible explanations for the name "Aschenmarkt". Milk was sold in buckets called "Asch" because they were made of ash trees. The site of the old milk market itself was a former landfill for ash and waste. Another explanation is that the ash itself was important because it was used to clean crockery. From 1793 onwards, all fruits and vegetables brought to Vienna with carts had to be sold there, while goods arriving on the Danube were sold elsewhere. The first pavilions of the Naschmarkt over the Wien River were built in 1902. See also Marketplace Retail References External links Naschmarkt in Vienna Naschmarkt in Vienna See here a video about Vienna's biggest market. German-language magazine/website for the "Wiener Naschmarkt" German-language information website with pictures English-language guide to Vienna Naschmarkt Panoramic virtual tour in The Naschmarkt
Naschmarkt

El Naschmarkt es el mercado callejero más popular de Viena. Ubicado en la calle Wienzeile,​ se extiende aproximadamente 1,5 kilómetros. El Naschmarkt existe desde el siglo XVI. Entonces se vendían principalmente botellas de leche. A partir de 1793, todas las frutas y vegetales que llegaban a Viena en carro tenían que venderse en el Naschmarkt. Por el contrario, los productos que llegaban por el Danubio se vendían en otros lugares de la ciudad. Hoy en día, se pueden comprar en él fruta y vegetales frescos de todo el mundo, especias exóticas, queso, pan, Kaisersemmeln, tartas, carnes y mariscos varios. También hay multitud de pequeños restaurantes que ofrecen, por ejemplo, sushi, kebab, pescado, marisco y comida tradicional de Viena como el Kaiserschmarrn o las Palatschinken. También hay puestos que venden ropa y complementos. Todos los sábados desde 1977 el mercado se extiende más allá de la Wienzeile sobre un área adyacente, donde tiene lugar un Flohmarkt (una especie de rastro). La atmósfera única del Naschmarkt es famosa fuera de las fronteras de Viena, y un gran número de turistas lo visita cada año. Notas Bibliografía Michael Lynn: Der Wiener Naschmarkt - Die Anatomie des Genießens. Holzhausen Verlag, Viena 2000, ISBN 3-85493-008-9 (en alemán). Hg. Angelika Herburger: "Der Naschmarkt - Wege durch Wiens kulinarisches Herz", Viena 2007 (en alemán). Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Naschmarkt.
Naschmarkt

Naschmarkt – targ w Wiedniu znajdujący się między ulicami Linke Wienzeile i Rechte Wienzeile, w 6 dzielnicy tzn. Mariahilf, ciągnący się pomiędzy Getreidemarkt oraz Kettenbrückengasse. Targ zajmuje powierzchnię 2,3 hektara i jest największym targiem miejskim w Wiedniu. Uważany jest za atrakcję turystyczną Wiednia. Początki dzisiejszego Naschmarktu sięgają 1780 roku. Początkowo targ był typowym targiem wiejskim, gdzie sprzedawano głównie produkty mleczne przywożone w pojemnikach z drewna jesionowego. Stąd początkowa nazwa Aschenmarkt (od słowa Asch w języku niemieckim Eschenholz co oznacza drewno jesionowe). Obecnie na targu kupić można warzywa, przyprawy, owoce, pieczywo, ryby z całego świata, w tym z krajów byłej Jugosławii, Turcji, Grecji, Japonii i Chin. Bibliografia Werner T. Bauer, Jörg Klauber (Fotograf): Die Wiener Märkte: 100 Märkte, von Naschmarkt bis Flohmarkt. Mit einer umfassenden Geschichte des Marktwesens in Wien. Falter, Wien 1996, ISBN 3-8543-9162-5 Beppo Beyerl: Der Naschmarkt – Wege durch Wiens kulinarisches Herz. edition moKKa, Wien 2009, ISBN 978-3-902693-22-8 Michael Lynn: Der Wiener Naschmarkt – Die Anatomie des Genießens. Holzhausen Verlag, Wien 2000, ISBN 3-8549-3008-9 Manfred Schenekl: Der Wiener Naschmarkt. Dissertation Universität Wien, Wien 2008 (Online-Version) Achim Schneyder, Rudolf Semotan (Fotos): Auf dem Naschmarkt. Notizen eines Spaziergängers. Pichler, Wien/Graz/Klagenfurt 2009, ISBN 978-3-85431-480-6 Linki zewnętrzne Naschmarkt. wien.gv.at. [zarchiwizowane z tego adresu (2008-12-02)]. und Flohmarkt Der Naschmarkt (Magazin des Naschmarkts und des Freihausviertels) Barbara Pumberger: Geschichte des Naschmarktes
Нашмаркт

На́шмаркт (нем. Naschmarkt — «продуктовый рынок») — открытый рынок недалеко от центра Вены. Расположен на границе городских районов Виден и Мариахильф между двумя бывшими берегами реки Вена, убранной в этом месте в конце XIX века под землю. Параллельно реке, под рынком проходит линия метро U4. Является самым большим рынком во внутренних районах Вены. На участке между Карлсплац и выходом из станции метро «Кеттенбрюкенгассе» ежедневно работает продуктовый рынок, небольшое количество павильонов, продающих одежду, а также несколько кафе и ресторанов. На участке за выходом из метро, обычно занятом парковкой, по субботам располагается блошиный рынок. С XVIII века на правом берегу реки, примыкавшем к мосту Елизаветы (Elisabethbrücke, ныне западная часть Карлсплац), располагался крестьянский рынок, на котором в основном продавались молочные продукты, часто в бочках из ясеня (die Esche), что, по одной из версий, явилось причиной первоначального названия рынка — Aschenmarkt, позднее немного видоизменённого. Из-за постоянных конфликтов с шотландским монастырём с площади Фрайунг во Внутреннем Городе в 1793 году на реку был также перенесён овощной рынок. На рынке также осуществлялась торговля экзотическими фруктами, что также могло быть основанием для названия рынка (нем. naschen — лакомиться сладостями). После того, как река была убрана под землю, территория рынка значительно расширилась, хотя он и потерял часть территории, находившейся на историческом месте (западная часть нынешней Карлсплац). Примечания Литература Ю. Саси. Капустный кочан и Сецессион — рынок Нашмаркт // Вена: История города / пер. с нем. Е. Кривцовой. — М.: Эксмо, 2009. — С. 58—63. — 384 с. — ISBN 978-5-699-32878-9.
Нашмаркт

Нашмаркт (нем. Naschmarkt) је најпопуларнија пијаца у Бечу. Налази се изнад поплочаног корита реке Вин, на Винцајлу, тј. бечке магистрале: Линке Винцајле (лева - две саобраћајне траке у правцу југозапада) и Рехте Винцајле (десна - две саобраћајне траке у правцу центра). Нашмаркт је дугачак око 1.5 километар. Историја Нашмаркт постоји од 16. века када се ту углавном продавало млеко у флашама. Флаше за млеко су се тада правиле од дрвета (јасена). „Асцх“ (на немачком за „јасен“) је довело до назива „Ашенмаркт“. Од 1793. године сво воће и поврће које се у Беч довезло друмовима, морало је да се прода на Нашмаркту. Роба која је стизала уз Дунав продавала се на другом месту. Данас се може купити свеже воће и поврће из целог света, егзотично биље, сир, разна пецива као што су хлеб или кајзерице, торте, месо и морски плодови. Пијаца је позната и по асортиману међународне робе из земаља бивше Југославије, Грчке, Турске, а све више, и из земаља источне Азије. Ту су и бројни мали ресторани који нуде нпр. суши, кебаб, морску храну, традиционалну бечку храну као што су Кајзершмарн или Палачинкен (мотане палачинке). Од 1977. пијаца се сваке суботе протеже даље дуж Винцајла, када се одржава бувља пијаца. Атмосфера Нашмаркта је позната далеко изван граница Беча, а велики број туриста сваке године посећује пијацу. Околина На североисточном крају Нашмаркта, према центру града, у близини улице Гетрајдемаркт, налази се Изложбени павиљон Бечке Сецесије, подигнута 1897/1898, скраћено позната као Сецесија. Позориште на реци Вин се налази на адреси Линке Винцајле број 6. Према североистоку, у правцу Карлсплаца, Нашмаркт се налази близу зграда Техничког универзитета. Галерија слика Референце Додатна литература Werner T. Bauer, Jörg Klauber (Fotograf): Die Wiener Märkte: 100 Märkte, von Naschmarkt bis Flohmarkt. Mit einer umfassenden Geschichte des Marktwesens in Wien. Falter, Wien 1996. ISBN 3-8543-9162-5.. Beppo Beyerl: Der Naschmarkt – Wege durch Wiens kulinarisches Herz. edition moKKa, Wien 2009. ISBN 978-3-902693-22-8.. Michael Lynn: Der Wiener Naschmarkt – Die Anatomie des Genießens. Holzhausen Verlag, Wien 2000. ISBN 3-8549-3008-9.. Manfred Schenekl: Der Wiener Naschmarkt. Dissertation der Universität Wien, Wien 2008, Online-Datei. Achim Schneyder, Rudolf Semotan (Fotos): Auf dem Naschmarkt. Notizen eines Spaziergängers. Pichler, Wien 2009. ISBN 978-3-85431-480-6.. Спољашње везе Нашмаркт у Бечу Нашмаркт у Бечу Погледајте овде видео о највећем тржишту у Бечу. Часопис/веб страница на немачком језику „Винер Нашмаркт“ Информативни сајт на немачком језику са сликама Водич на енглеском језику за Беч - Нашмаркт Панорамски виртуелни обилазак Нашмаркта