NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Letališče Gradec

Letališče Gradec (nemško Flughafen Graz) leži južno od glavnega mesta avstrijske zvezne dežele. Letalske družbe Letalske družbe, ki opravljajo redne lete na graškem letališču, so: Air Dolomiti (Frankfurt na Majni, München) Austrian Airways (Dunaj) British Airways (London Gatwick) Eurowings (Berlin, Düsseldorf, Hamburg, Hannover) Lufthansa (München) Pegasus Airlines (Istanbul) Swiss (Zürich) Statistika Viri in opombe Zunanje povezave 'Letališče Graz'
Graz flygplats

Graz flygplats (IATA: GRZ, ICAO: LOWG) (tyska: Flughafen Graz) är en internationell flygplats söder om Graz, Österrikes näst största stad. Den ligger i samhället Abtissendorf i kommunen Feldkirchen och i Thalerhof i kommunen Kalsdorf 9,3 km söder om centrala Graz. Terminalen ligger i samhället Abtissendorf. Flygbolag och destinationer Kommunikationer Kollektivtrafik Regionbusslinje 630 trafikerar mellan Graz flygplats och Graz. Färden till Graz centrum dröjer 26 minuter eller längre. 420 meter öster om flygplatsen finns tåghållplatsen Flughafen Graz-Feldkirchen bei Graz. Tåglinjen S5 (Graz-Spielfeld-Straß) förbinder flygplatsen med Graz centralstation. Resan tar 12 minuter. Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, Graz Airport, 23 april 2017. Noter Externa länkar Kollektivtrafiken i Steiermark Reseplanerare Wikimedia Commons har media som rör Graz flygplats.
Грац (аеропорт)

Аеропорт Грац (нім. Flughafen Graz-Thalerhof) (IATA: GRZ, ICAO: LOWG) — аеропорт, розташований у другому за величиною місті Австрії Грац. Розташований за 9,3 км до півдня від центру міста. Історія Будівництво аеропорту розпочалося в 1913 році. В першу чергу були побудовані трав'яна злітно-посадкова смуга і перші ангари. Перший рейс відбувся в 1914 році. Перший пасажирський внутрішній рейс відбувся в 1925 році, він пройшов за маршрутом Відень — Грац — Клагенфурт. 1937 року розпочалося будівництво будівлі термінала, яке послужило збільшення кількості пасажирів. Після закінчення Другої світової війни, Австрії заборонили мати власну авіацію, як військову, так і цивільну. Після відкриття австрійського повітряного простору в 1951 році у Граці була побудована нова бетонна злітно-посадкова смуга завдовжки 1500 метрів. Ця злітно-посадкова смуга була збільшена до 2000 м в 1962 році. Маршрутна мережа швидко росла і перший міжнародний регулярний рейс відбувся в 1966 році у Франкфурт. 1969 року, злітно-посадкова смуга була знову збільшена, на цей раз до 2500 м, і виникла необхідність будівництва нової, сучаснішої будівлі термінала. Окремими віхами історії аеропорту стали посадка Конкорда в 1981 році й Boeing 747 з нагоди його 70-ї річниці відкриття в 1984 році. За 10 років було побудовано нову будівлю термінала з максимальною пропускною спроможністю 750 000 пасажирів на рік. Останнє збільшення злітно-посадкової смуги відбулося в 1998 році до 3000 м. На початку XXI століття, кількість пасажирів перевищила 750 000 на рік, а у 2004 році трохи менше ніж 900 000. Це стало причиною останньої реконструкції будівлі термінала у 2003 році й будівництва другого термінала у 2005 році. Концтабір Талергоф На території, де тепер розташований аеропорт протягом 1914–1917 рр. знаходився концтабір Талергоф. На пам'ять про цю подію поблизу термінала аеропорту розміщена анотаційна дошка. Авіалінії та напрямки, січень 2020 Наземний транспорт Залізнична станція Грац-Фельдкірхен знаходиться за 4 хвилини ходьби від аеропорту. Звідси на поїзді по лінії Шпильфельд-Штрас можна доїхати до залізничного вокзалу Граца. Час у дорозі близько 12 хвилин. Автобуси вирушають від виходу пасажирського термінала і прямують спочатку до Якомініплац, а потім до вокзалу. Примітки Посилання Офіційний сайт [Архівовано 10 червня 2008 у Wayback Machine.]
Rathaus Spittal an der Drau

Das Rathaus der Stadt Spittal an der Drau steht am Burgplatz gegenüber dem Schloss Porcia. Beschreibung Das ehemalige Vicedomgebäude war das Amtshaus der Grafschaft Ortenburg und der Sitz des Landrichters. Der Renaissancebau ist auf einer Tafel mit dem Wappen der Khevenhüller-Manstorff an der Fassade mit 1537 bezeichnet. Am Hauptportal befindet sich das Wappen der Salamanca-Eberstein-Baden. Das Rathaus ist ein dreigeschoßiger Bau um einen Hof und wurde wohl vom selben Baumeister wie Schloss Porcia errichtet. Die vierachsige Fassade wird an der Westecke von einem Turmbau begrenzt. Das Portal mit reliefierten Pilastern und verkröpftem Gebälk ist dem Hauptportal des Schlosses verwandt, die Biforienfenster gleichen jenen der Nordfassade des Schlosses. Die Pfeilerarkaden im Erdgeschoß des Hofes und die Säulenarkaden in den beiden oberen Stockwerken waren ursprünglich geöffnet. Im hinteren Trakt war das Gefängnis des alten Landgerichts untergebracht. Die um 1600 entstandenen Wandmalereien in einem Raum im zweiten Obergeschoß mit den Darstellungen einer Bäuerin und eines Bauern, eines nackten Mannes mit Adler sowie eines bekleideten Adlers in Ranken sollen die Abgabe von Kleinrechten symbolisieren. Literatur Dehio-Handbuch. Die Kunstdenkmäler Österreichs. Kärnten. Anton Schroll, Wien 2001, ISBN 3-7031-0712-X, S. 896.
Konstanzer Hütte

Die Konstanzer Hütte ist eine Schutzhütte der Sektion Konstanz des Deutschen Alpenvereins im Verwall in der Gemeinde St. Anton am Arlberg in Österreich. Lage Die 1885 eröffnete Konstanzer Hütte, auf der Nordostseite des Fasultales auf 1708 m ü. A. gebaut, wurde nach erneuter Zerstörung durch Erdrutsche im Jahr 1988 aufgegeben, abgetragen und an anderer Stelle, ca. 700 m vom alten Standort entfernt, in den Jahren 1989/1990 neu aufgebaut. Sie steht nun 1688 m hoch, am Zusammenschluss von Pfluntal, Schönverwalltal und Fasultal, rund 4 km östlich der Landesgrenze zwischen Tirol und Vorarlberg in Tirol am Rand eines kleinen Hochmoores. Zugänge von St. Anton am Arlberg durch die Rosannaschlucht in 2½ Stunden vom Hotel Moserkreuz in 3 Stunden vom Salzhüttle (Wanderbushaltestelle) in 1¼ Stunden Nachbarhütten und Übergänge zur Heilbronner Hütte, 2320 m durch das Schönverwalltal, ein großer Teil auf Fahrweg, 4 Stunden über das Wannenjoch, 2636 m ü. A. (Bruckmannweg), 6 Stunden zur Darmstädter Hütte, 2348 m, über das Kuchenjoch, 2730 m ü. A., Apothekerweg, ca. 4½ Stunden (im Abstieg vom Kuchenjoch ist ein Teilstück des Weges seilversichert) zur Friedrichshafener Hütte, 2138 m durch das Fasultal und über das Schafbicheljoch (Schafbüheljoch), 4½ Stunden zur Kaltenberghütte, 2089 m, über das Gstansjöchl und vorbei an Kaltenbergsee und Krachelspitze, 6 – 6½ Stunden zur Wormser Hütte, 2307 m, über das Silbertaler Winterjöchl, 8 – 8½ Stunden zur Neuen Reutlinger Hütte, 2395 m, über das Gafluna Winterjöchl, 3½ – 4 Stunden Gipfel Scheibler, 2978 m, kann vom Verbindungsweg zur Darmstädter Hütte bestiegen werden, 45 Minuten ab Kuchenjoch, 2730 m ü. A., Gesamtaufstiegszeit ab der Hütte 4,5 Stunden Patteriol, 3056 m, durch die Südwand, Klettertour im Schwierigkeitsgrad II 5 Stunden; oder über den Nordost-Grat mit Schwierigkeiten bis zu IV+. Kuchenspitze, 3148 m, 5½ Stunden Küchlspitze, 3147 m, 5½ Stunden Kaltenberg, 2896 m, 5 Stunden Hahnentrittkopf, 2636 m, 3½ Stunden Drosberg, 2661 m, 4 Stunden Pflunspitzen, 2912 m, 4½ Stunden Kleiner Patteriol, 2590 m, 3 Stunden Gstanskopf, 2730 m, 4 Stunden Literatur und Karten Peter Pindur, Roland Luzian, Andreas Weiskopf: Alpenvereinsführer Verwallgruppe. 10. Auflage. Bergverlag Rother, 2005, ISBN 3-7633-1251-X. Beate Leifert, Mirjam Frede: 125 Jahre Konstanzer Hütte – Alpinvielfalt abseits vom Skizirkus. In: DAV Panorama. Nr. 1, Februar 2011, ISSN 1437-5923, S. 72–75 (alpenverein.de [PDF; 463 kB]). Alpenvereinskarte AV 28/2, 1:25.000, Verwallgruppe – Mitte Alpenvereinskarte AV 28, 1:50.000, Verwallgruppe Weblinks Homepage der Hütte Einzelnachweise
Petrinum Linz

The Bischöfliches Gymnasium Petrinum (German pronunciation: [ˌpeˈtʀiːnʊm] ) is a Catholic private school of the Diocese of Linz situated on the slopes of Poestlingberg hill in Urfahr, which is a part of Linz. History On 2 July 1896 the building works began. The imposing structure, which is said to have nearly a thousand windows, housed the Gymnasium and an associated boarding home. The institution, originally thought to educated future priests and prepare them for their time at the seminary, soon became one of the leading schools in Upper Austria. In 1903 it was visited by the emperor Franz Joseph I. During World War I, the school was used as a military hospital, which caused the erection of the Kriegerfriedhof (cemetery for dead soldiers). After the Anschluss of Austria by Germany in 1938, Hitler planned to turn the school into a technical college These plans forced the disruption of the studies at Petrinum, but were never finally carried out. After World War II, at first the red army occupied the house, the regular education being resumed only not until 1946. The boarding home is now closed, the school being co-educational since 1993. Notable alumni Alois Brandstetter – Austrian writer Rudolf Habringer – Austrian writer, journalist, comedian and pianist Augustinus Franz Kropfreiter – Austrian composer Josef Pühringer – governor of Upper-Austria Franz Rieger – Austrian writer Manfred Scheuer – Bishop of Linz Peter Paul Wiplinger – Austrian writer and photographer External links Homepage of the Verband der Altpetriner
Konzilsgedächtniskirche Lainz-Speising

Die Konzilsgedächtniskirche Lainz-Speising ist eine römisch-katholische Pfarrkirche im Bezirksteil Lainz im 13. Wiener Gemeindebezirk Hietzing am Kardinal-König-Platz 1. Kirche Die Kirche wurde in unmittelbarer Nähe zur alten Lainzer Pfarrkirche an der Lainzer Straße 154a nach dem Entwurf des Architekten Josef Lackner aus dem Jahre 1966 in den Jahren 1967 bis 1968 errichtet. Der Orden der Jesuiten stimmte davor dem Abbruch der Ordenskapelle zu. Den eingeschränkten Architektenwettbewerb gewannen Josef Lackner und Ottokar Uhl geteilt mit dem 2. Platz. Ein erster Platz wurde nicht vergeben. Den Auftrag erhielt dann Lackner. Das Gebäude erscheint neben der Lainzer Straße als breit gelagerter, niedriger Kubus und ist ein quadratischer Zentralbau. Auffallend sind die vier in den Gebäudeecken eingefügten Eingänge. Von außen soll die Kirche an ein Fabrikgebäude erinnern. Die Fassade ist mit fünf Reihen Leca-Betonsteinen, wie auch mit feiner glatter Betonstruktur gestaltet. Ehemalige Pfarrkirche Davor stand hier eine relativ schlichte neuromanische Kirche, die 1885/86 nach Plänen von J. Mick erbaut. Sie war Ordens- und Kollegiumskirche der Jesuiten und wurde 1965 für die neue Kirche abgerissen. Es war eine Dreifaltigkeitskirche, die Pfarre behielt dieses Patrozinium. Organisation der Pfarre ab 2025 Die Pfarre Lainz-Speising Allerheiligste Dreifaltigkeit ist bis Ende 2024 eine römisch-katholische Pfarrgemeinde. Sie gehörte ursprünglich zur Pfarre Penzing. Heute ist sie Teil im Stadtdekanat 13 im Vikariat Wien-Stadt. Mit Wirksamkeit vom 1. Jänner 2025 wird das Gebiet der Pfarre um das Gebiet der bisherigen römisch-katholischen Pfarre St. Hubertus und St. Christophorus am Lainzer Tiergarten erweitert. Die Pfarre führt dann den Namen „Pfarre am Lainzerbach“. Zuständig ist die Pfarre auch für das Orthopädische Spital Speising (Kirche Hl. Josef) und die Hummelkapelle am Küniglberg (Kapelle Hl. Familie). Ab 2025 ist P. Dr. Stefan Hengst SJ, der bisher bereits Pfarrprovisor in den beiden betroffenen Pfarren war, auch Pfarrprovisor der neuen Pfarre. Ihm sind zwei Kapläne zugeordnet. Literatur Julia Frey, Roland Müller, Marlene Rutzendorfer: Pfarrkirche Lainz-Speising, in: Ann Katrin Bäumler und Andreas Zeese: Wiener Kirchenbau nach 1945: Von Rudolf Schwarz bis Heinz Tesar, Technische Universität Wien Abteilung Kunstgeschichte Wien 2007, Seiten 78 bis 85. Weblinks Website der Pfarre Lainz-Speising Pfarrkirche Lainz-Speising, hietzing.at; nach Gerhard Weissenbacher: In Hietzing gebaut, Band I und II. Einzelnachweise
Kopswerk

Das Kopswerk I (bis zum Bau des Kopswerk II einfach nur Kopswerk) ist ein Wasserspeicherkraftwerk der illwerke vkw AG im österreichischen Montafon. Das Krafthaus des Kopswerkes I steht in Partenen und wurde zwischen 1962 und 1969 erbaut. Dort konnte kein lawinen- und murensicherer Standort gefunden werden. Daher mussten das Krafthaus in einer im Fels als Kavernenkraftwerk und die 220-kV-Schaltanlage auf einer Stahlbetonplatte im Ausgleichsbecken Partenen errichtet werden. Das Kopswerk I nutzt die Höhendifferenz von rund 800 m zum Stausee Kops, um aus Wasserkraft elektrischen Strom zu erzeugen. Leistung Engpassleistung: 247 MW Regelarbeitsvermögen: 392 GWh Technische Daten Kavernenkrafthaus mit drei horizontalachsigen Maschinengruppen, bestehend aus je einem Generator und zwei zweidüsigen Pelton-Freistrahlturbinen. Nennleistung je Doppelturbine 84,6 MW Durchfluss je Doppelturbine 12 m3/s Rohfallhöhe 780 m Drehzahl 500 min−1 Nennleistung je Generator 102 MVA Generator-Nennspannung 12,5 kV Ein Hausgenerator mit einer Nennleistung von 800 kVA Weblinks Kopswerk I – illwerkevkw.at
ГАЕС Копс II

ГАЕС Копс І — гідроелектростанція на крайньому заході Австрії в провінції Форарльберг, споруджена в долині Монтафон, через яку протікає річка Ілль (права притока Рейну). Наприкінці 1960-х років біля Партенена в долині Монтафон спорудили ГЕС Копс І, яка використовує водосховище Копсзе об'ємом 42,3 млн м3. Останнє створене арковою греблею заввишки 122 метри та завдовжки 400 метрів та поповнюється як за рахунок сточища Вербеллабаху (притока Ілля), так і шляхом деривації із долини річки Трісанна (через Інн належить до басейну Дунаю). На початку 21-го століття збільшення попиту на акумуляцію енергії у зв'язку із розвитком відновлюваної енергетики призвело до спорудження в Австрії цілого ряду нових ГАЕС на основі існуючих гідровузлів (наприклад, Фельдзеє, Лімберг ІІ, Рейссек ІІ). Подібним проєктом стала і ГАЕС Копс ІІ, введена в експлуатацію у 2008 році. Для роботи у турбінному режимі вона використовує ресурс із водосховища Копсзе, тоді як в процесі гідроакумуляції перекачує до нього воду із нижнього балансуючого резервуару, створеного в долині Ілля. Із зазначеного нижнього резервуару вода також може подаватись через дериваційний тунель до групи електростанцій Родунд, розташованої нижче по долині Монтафон. Від Копсзе до машинного залу прокладено тунель завдовжки 5,5 км та діаметром 4,9 метра, який переходить у напірний водовід завдовжки 1,2 км та діаметром 3,8 метра. Така схема забезпечує напір у 818 метрів, що дещо більше ніж у Копс І за рахунок розташування Копс ІІ нижче по долині Ілля. Машинний зал споруджений у підземному виконанні та має розміри 88х30,5 метра та 60,5 метра у висоту. Він обладнаний трьома гідроагрегатами, кожен з яких включає турбіну типу Пелтон, мотор-генератор та насос. Загальна потужність агрегатів у турбінному режимі становить 525 МВт, у насосному 480 МВт. З певних технічних міркувань трансформаторне обладнання також розташоване під землею неподалік від гідроагрегатів. Видача електроенергії відбувається по ЛЕП, що працює під напругою 220 кВ. Примітки
Koptische kerk van de heilige Maagd van Zeitoun

De Koptische kerk van de heilige Maagd van Zeitoun (Duits: Koptische Kirche der heiligen Jungfrau von Zeitoun) is de bisschopskerk van het koptische bisdom voor Oostenrijk en het Duitstalige deel van Zwitserland. De kerk bevindt zich aan de Quadenstraße in het 22ste district Donaustadt, Wenen. Geschiedenis Sinds de jaren 1970 immigreren koptische christenen naar Oostenrijk. De katholieke kerk stelde destijds aan de kopten een kerkgebouw ter beschikking, waarin de Kopten hun erediensten konden vieren. In de loop der tijd werd dit kerkgebouw voor de groeiende gemeenschap van Egyptische christenen te klein. Daarom werd in 1998 in aanwezigheid van de koptische paus Shenouda III van Alexandrië de eerste steen voor een nieuwe kerk gelegd. In het jaar 2000 werd bovendien het bisdom voor Oostenrijk en het Duitstalige Zwitserland opgericht en als eerste bisschop Anba Gabriel gewijd. In het jaar 2003 volgde van overheidswege de erkenning van de koptisch-orthodoxe kerk als publiek rechtspersoon. Na de voltooiing van de kerk werd ze op 11 juli 2004 door paus Shenouda III ingewijd. Naam De naam van de kerk heeft betrekking op de opzienbarende verschijning van de Maagd Maria in 1968. Zowel de koptische paus Kirellos VI als de katholieke patriarch van de Koptisch-geünieerde Kerk erkenden de echtheid van het wonder. Over een periode van drie jaar verscheen de heilige Maagd boven de kerk van Zeitoun, een district in Caïro, waarvan honderdduizenden getuige waren. Ook de katholieke kerk heeft zich met deze verschijningen beziggehouden. Beschrijving De drieschepige basiliek bereikt men via een trap, omdat de kerkruimte zelf hoger ligt. Onder de kerk bevinden zich diverse ruimten voor parochiale activiteiten. De voorgevel wordt geflankeerd door twee torens, aan de andere kant van het gebouw vormen drie apsissen de afsluiting. Het interieur is uit Egypte afkomstig en in koptische stijl gehouden. De houten iconostase domineert de ruimte en is net als de met houtsnijwerk bewerkte banken afkomstig uit het klooster Sint-Barsum bij Caïro. De iconen werden in het nonnenklooster Sitt-Damiana in Damietta vervaardigd. Op de plaats van de koningsdeuren in het midden van de iconostase bevindt zich een geborduurde voorhang uit het Sint-Jorisklooster in Biba, die de Maagd Maria voorstelt. Boven de voorhang bevindt zich een voorstelling van het Laatste Avondmaal en daar weer boven drie afzonderlijke iconen van de gekruisigde Christus, Maria en Johannes. De stoelen met houtsnijwerk, waaronder ook de bisschopstroon, stammen uit het Anba-Bischoi-klooster in Wadi an-Natrun. Naast het kerkgebouw bevindt zich het huis van de bisschop, een seminarieruimte en ruimten voor kinderopvang. Externe link (de) Website van de kerk
Kordonkirche (Penzing)

Die Kordonkirche (Maria Mutter der Gnade) ist eine römisch-katholische Pfarrkirche in der Wegerichgasse im 14. Wiener Gemeindebezirk Penzing. Geschichte An der Stelle einer ehemaligen Notkirche der Siedlung Kordon wurde in den Jahren 1969 bis 1974 nach den Plänen des Architekten Ladislaus Hruska die gegenwärtige Kirche errichtet. Während der Bauphase zerstörte 1972 ein Brand das Obergeschoß der fast fertigen Kirche, weshalb deren Weihe auf das Jahr 1974 verschoben werden musste. Gebäude Die Glasfenster und eine Kunstspachtelarbeit auf Holzgrund ist von Heinrich Tahedl, ein Bronzekorpus am Holzgrund ist von Yrsa von Leistner, ein Kreuzweg aus klobigem Holz ist von Wilhelm Kocian. Einzelnachweise Weblinks Pfarre Kordon im Webauftritt der Erzdiözese Wien
Kornmesserhaus

Das Kornmesserhaus in Bruck an der Mur gilt als einer der schönsten gotischen Profanbauten Österreichs. Es entstand in den Jahren 1499 bis 1505 für den Hammerherrn Pankraz Kornmeß und ist in seiner Gestaltung von venezianischen Palästen der damaligen Zeit beeinflusst, wie sich beispielsweise an der reich verzierten offenen Arkadenfassade sehen lässt. Auch die schön gestaltete Loggia oder das in die Wand eingemauerte Wappen Kornmeß' weisen auf dessen Wohlstand und weitreichende Eisen- und Arsenikhandelsbeziehungen hin. Dieses Gebäude, welches sich am Brucker Hauptplatz (Nr. 22) befindet, wird daher oft als Indiz für den Reichtum des Bürgertums zur Zeit Maximilians I. gedeutet. Die Gestaltung der Dekorationselemente an der Fassade des Hauses wird kunstgeschichtlich mit jener der Westempore der Eisenerzer Pfarrkirche St. Oswald (1513–1517) in Verbindung gebracht. Von 1622 bis 1629 wurde das Kornmesserhaus als Brucker Rathaus verwendet, 1792 wurde es bei einem Stadtbrand schwer beschädigt. Sonstiges Am 25. September 1962 brachte die Österreichische Post zu diesem Motiv eine Dauermarke der Briefmarkenserie Österreichische Baudenkmäler im Wert von 1,20 Schilling heraus. Weblinks Kornmesserhaus. In: burgen-austria.com. Martin Hammerl; abgerufen am 1. Januar 1900
Tilisunahütte

Die Tilisunahütte, auch Tilisuna-Hütte, ist eine Berghütte der Sektion Vorarlberg des Österreichischen Alpenvereins im oberen Gampadelstal am Tilisunasee in der Region Montafon, Bundesland Vorarlberg (Österreich). Sie steht südlich von Tschagguns auf einer Höhe von 2211 m ü. A. nordöstlich der Sulzfluh in aussichtsreicher Lage mit Blick ins Montafon. Sie bietet 35 Betten und 105 Matratzenplätze und ist in der Sommersaison von Mitte Juni bis Mitte Oktober bewirtschaftet. Zustiege ab Grabs, 1365 m, Gehzeit: 3 Stunden ab Latschau, 995 m, über Ziegerberg, Gehzeit 4 Stunden ab Tschagguns-Zentrum, 697 m, Gehzeit: 4½ Stunden von Partnun 1801 m, (Schweiz) Gehzeit 1½–2 Stunden von Gargellen, Gehzeit: 4–5 Stunden von St. Gallenkirch über Gweiltal–Gweiljoch 5½ Stunden Übergänge zu Nachbarhütten Lindauer Hütte (1744 m) über Schwarze Scharte und Bilkengrat, Gehzeit: 2 Stunden, oder über das Steinerne Meer und Rachen, Gehzeit: 3 Stunden. Carschinahütte (2236 m) über Tilisunafürggele (2236 m), Gehzeit: 2 Stunden. über Gru(o)benpass über Schwarze Scharte, Bilkengrat und Drusator Haus Matschwitz (1500 m), Distanz: 5,2 km (über Schwarze Scharte und Gauertal) Madrisahütte (1660 m), Gehzeit: 3¾ Stunden. Wormser Hütte (2305 m), 1500 Hm Abstieg und Benutzung der Hochjochbahnen oder 1600 Hm Aufstieg Touren Die Hütte eignet sich als Ausgangspunkt für mehrtägige Touren von Hütte zu Hütte rund um den Rätikon. Die parallel verlaufenden Wandwege auf der Nord- und Südseite der Bergkette sind durch einfach begehbare Übergänge verbunden. Es gibt zahlreiche Klettertouren an der Drusen-, Sulz- und Scheienfluh mit Kletterrouten ab dem 5. Grad. Auch Plätze zum Bouldern sind vorhanden. Sulzfluh (2818 m), Gehzeit 2 Stunden Weißplatte (2630 m), Gehzeit 1½ Stunden Schwarzhorn (2460 m), Gehzeit 3½ Stunden Scheienfluh (2627 m), Gehzeit 2½ Stunden In der Sulzfluh-Südwand, jenseits der Schweizer Grenze, wurde im Juli 2005 der erste Klettersteig der Ostschweiz eröffnet. Literatur Manfred Hunziker: Ringelspitz/Arosa/Rätikon, Alpine Touren/Bündner Alpen, Verlag des SAC 2010, ISBN 978-3-85902-313-0, S. 536 Rudolf Mayerhofer: Rätikon Alpenvereinsführer für Wanderer und Bergsteiger. Verfasst nach den Richtlinien der UIAA. Bergverlag Rother, München (10. Vollständig neu bearbeitete Auflage 2014), ISBN 978-3-7633-1098-2 (Alpenvereinsführer) Seite 73. Bilder Weblinks Website der Tilisuna-Hütte Sektion Vorarlberg im ÖAV Einzelnachweise
Козаче кладовище (Лієнц)

Козаче кладовище в Пеггеці (нім. Kosakenfriedhof in der Peggetz) — російське меморіальне кладовище, розташоване на березі гірської річки Драви в районі Пеггец міста Лієнц в Австрії. З'явилося 1945 році внаслідок видачі козаків у Лієнці. У 28 могилах поховано близько 200-300 козаків і біженців з території СРСР, зокрема й з України. Кладовище обслуговує Австрійський чорний хрест. Історія Кладовище з'явилося в червні 1945 року, коли тут було здійснено поховання. На кладовищі був поставлений кам'яний хрест за участі уцілілих під час трагедії. 1948 року архієпископ Віденський і Австрійський Стефан (Севбо) замінив хрест пам'ятником.. У наступні роки з'явилися могильні плити, надгробні хрести зі світлого мармуру, територію кладовища було упорядковано і обгороджено. 1951 року на зібрані пожертви споруджено меморіал, який освятив архієпископ Стефан 15 серпня 1951 року. Коли 1953 року було засновано «Союз православних», спостереження за підтриманням порядку на цьому цвинтарі було передано союзу. 1955 року — в десяту річницю видачі, архиєпископ Стефан освятив огорожу навколо кладовища. Починаючи від 1960-х років, кожен рік в цей день тут збиралися на молитву спочатку вцілілі козаки, а потім їхні діти й онуки, з'їжджалися з різних частин Російського Зарубіжжя. У 1960-ті роки з'явилася ідея звести меморіальну каплицю, але тоді цього зробити не вдалося. Щорічно сюди з різних кінців світу з'їжджалися представники російської діаспори — з Європи, США, Канади, Австралії: нащадки козаків, представники ветеранських організацій, історичних товариств і місцевої влади, а також прості жителі Лієнца. На 2015 рік існував «Союз пережилих трагедію в Лієнці», очолюваний вижилим під час трагедії Михайлом Райнером. Міська влада виділила безкоштовно прилеглу до кладовища ділянку для будівництва каплиці. 2015 року до 70-річчя Лієнцської трагедії на меморіальному кладовищі освятили каплицю в ім'я Покрови Божої Матерії і святого Цесаревича Алексія. Примітки Посилання http://www.cossacks-lienz.net/ [Архівовано 7 Травня 2020 у Wayback Machine.]