NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Reichsbrücke

Il Reichsbrücke (in italiano ponte imperiale) è un ponte situato a Vienna, che attraversa il Danubio, collegando i distretti di Leopoldstadt e Donaustadt. Il ponte viene utilizzato da 50 000 veicoli al giorno ed è dotato di sei corsie per il traffico veicolare, i binari della U-Bahn, due percorsi pedonali, due piste ciclabili e due tunnel di servizio. Storia Il ponte è stato ricostruito tra la fine degli anni settanta e i primi anni ottanta, dopo il crollo del precedente ponte, unico di Vienna ad essersi salvato dai bombardamenti della Seconda guerra mondiale, all'alba del 1º agosto 1976. Note Voci correlate Donaustadt Leopoldstadt Danubio Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Reichsbrücke Collegamenti esterni (EN) Reichsbrücke, su Structurae. Reichsbrücke su Structurae
Reichsbrücke

De Reichsbrücke is een brug in de Oostenrijkse hoofdstad Wenen tussen de Mexikoplatz in het Weense 2e district (Leopoldstadt) en Donau City en het Vienna International Centre in het 22e district (Donaustadt). De brug verbindt de beide oevers van de Donau over het Donauinsel, een klein eiland in de Donau, heen.
Reichsbrücke

Reichsbrücke (dosłownie: „most Rzeszy”) – most w Wiedniu przez Dunaj i jego stary kanał, łączący Donaustadt (22. Bezirk) na lewym (północno-wschodnim) brzegu rzeki z Leopoldstadt (2. Bezirk) na prawym. Na przedłużeniu mostu za jego lewym przyczółkiem jest Wagramer Straße, a za prawym – Lasallestraße. Na moście znajduje się sześciopasmowa jezdnia, dwa chodniki dla pieszych i dwie drogi rowerowe. Przebiega przezeń także linia U-Bahn (metro). Jeszcze przed regulacją Dunaju w rejonie Wiednia wybudowano w latach 1872–1876 w tym miejscu Most Księcia Rudolfa (Kronprinz-Rudolf-Brücke), składający się z żelaznej kratownicy nad nurtem głównym rzeki oraz mostu o konstrukcji łukowej nad terenami zalewowymi na lewym brzegu. W 1919, kiedy Austria przestała być monarchią przyjmując ustrój republikański, chcąc podkreślić, że uważa się za część Rzeszy Niemieckiej (niem. Reich), zmieniono nazwę mostu z Kronprinz-Rudolf-Brücke na Reichsbrücke. W latach 30. XX wieku zaprojektowany został nad nurtem głównym Dunaju nowy most o konstrukcji wiszącej. Wybudowano go między rokiem 1934 i 1937; przebiegała po nim czteropasmowa jezdnia, dwutorowa linia tramwajowa i dwa chodniki dla pieszych. Po wkroczeniu Rosjan do Wiednia w 1945 przez pewien czas przemianowano go na Brücke der Roten Armee („Most Armii Czerwonej”); po wyjściu w 1955 z Austrii wojsk okupacyjnych mostowi przywrócono nazwę przedwojenną; w latach 1948–1952 poddano go gruntownemu remontowi. Krótko po świcie, przed 5:00 rano w niedzielę 1 sierpnia 1976 Reichsbrücke zawalił się. Ruch był o tej porze doby i tygodnia znikomy: zginęła jedna osoba, zniszczeniu uległa jedna ciężarówka, a kilka statków zostało uszkodzonych. Pośpiesznie wybudowano dwa mosty tymczasowe i rozpisano międzynarodowy konkurs na nowy most. Budowę rozpoczęto w 1978, a ukończono w listopadzie 1980. Nowemu mostowi nadano nazwę Johann-Nestroy-Brücke, ale nie przyjęła się; powszechnie używana jest wciąż stara nazwa – Reichsbrücke. We wrześniu 1982 doprowadzono do mostu linie kolei podziemnej; w 2003 poszerzono drogi rowerowe i chodniki oraz zwiększono liczbę pasów ruchu na jezdni z czterech do sześciu kosztem środkowego pasa rozdzielającego. W 2004 w jeden z filarów uderzył niemiecki statek wycieczkowy, ciężko raniąc kilka osób. Most jednak pozostał nieuszkodzony. W 2005 obchodzono uroczyście 25-lecie istnienia nowego Reichsbrücke. W tym samym czasie na jezdni położono nową nawierzchnię redukującą hałas przejeżdżających pojazdów. Uwagi Przypisy Bibliografia Friedrich Schneider: Die Reichsbrücke. Die schicksalhafte Geschichte eines 110-jährigen Donauüberganges. 1876–1986. Wien: Österreichischer Donaubrücken-Verein, 1987. OCLC 159892190. (niem.).
Reichsbrücke

Reichsbrücke är en bro i Wien som går över Donau. Den första bron invigdes 1876 som Kronprinz-Rudolf-Brücke och ersattes av en ny bro 1937. Reichsbrücke kollapsade på morgonen den 1 augusti 1976. En lastbilsförare omkom. En ersättningsbro stod klar i oktober 1976. 1980 öppnades den nya bron och 1982 körde för första gången tunnelbanan över bron. Referenser
Röschitz

Röschitz je městys v Rakousku ve spolkové zemi Dolní Rakousy v okrese Horn. Žije v něm 1 053 obyvatel (podle sčítání z roku 2016). Poloha Röschitz se nachází v severní části spolkové země Dolní Rakousy v regionu Weinviertel. Leží asi 16 km východně od okresního města Horn. Obklopují jej okolní vinice. Rozloha území městysu činí 21,17 km2, z nichž 2,9% je zalesněných. Členění Území městyse Röschitz se skládá ze čtyř částí (v závorce uveden počet obyvatel k 1. 1. 2015): Klein-Jetzelsdorf (120) Klein-Reinprechtsdorf (48) Roggendorf (213) Röschitz (672) Historie První zmínka o obci Röschitz pochází z roku 1198. V roce 1514 získala obec tržní právo a stala se městysem. O 46 let později, císař Ferdinand I. Habsburský, udělil Röschitz vlastní znak. V průběhu dějin toto místo zasáhlo mnoho pohrom, například mor, třicetiletá válka, nebo požár, který městys zasáhl vícekrát. V časech války našlo mnoho lidí útočiště v takzvaných Erdställen. Je těžké říci, kdy vznikly, ale odhaduje se, že byly vyhloubeny mezi lety 1000 a 1200 stoupenci pohanských náboženství. Ze znaku městysu můžeme poznat souvislost s vínem. Je to proto, že Röschitz leží v nejoblíbenější oblasti pěstování vína, Retzer landu. Fotogalerie Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Röschitz na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Röschitz na Wikimedia Commons Oficiální stránky[nedostupný zdroj]
Röschitz

Röschitz es una localidad del distrito de Horn, en el estado de Baja Austria, Austria, con una población estimada a principio del año 2018 de 1052 habitantes. Se encuentra ubicada en la zona centro-norte del estado, cerca de la frontera con República Checa y al noroeste de Viena.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Röschitz.
Röschitz

Röschitz osztrák mezőváros Alsó-Ausztria Horni járásában. 2024 januárjában 1121 lakosa volt. Elhelyezkedése Röschitz a tartomány Weinviertel régiójában fekszik a Maigner Bach folyó mentén. Területének 3,3%-a erdő, 16,3% szőlő, 72,3% áll egyéb mezőgazdasági művelés alatt. Az önkormányzat 4 települést egyesít: Klein-Jetzelsdorf (115 lakos 2024-ben), Klein-Reinprechtsdorf (50), Roggendorf (229) és Röschitz (727). A környező önkormányzatok: északra Pulkau, északkeletre Zellerndorf, keletre Sitzendorf an der Schmida, délre Eggenburg, nyugatra Meiseldorf. Története Röschitzet először 1157 körül, amikor Rüdiger de Respic egy szőlőt adományozott az eggenburgi apátságnak. Kiterjedt szőlői több tulajdonos között oszlottak meg, többek között a Kuenring család, az altenburgi, a St. Bernhard-i és a retzi kolostorok, valamint az eggenburgi ispotály is rendelkeztek itteni földbirtokokkal. 1446-ban pallosjogot kapott, I. Miksa császár pedig 1514-ben engedélyezte a vásártartást (vagyis mezővárosi jogokkal rendelkezett). Röschitz a retzi uradalomhoz tartozott. 1645-ben a harmincéves háború során elfoglalták a svédek. 1646-ban a jezsuiták bécsi rendháza szerezte meg a birtokot, de már 1683-ban visszakerült Retzhez. 1681-ben pestis dúlt a településen; ennek végeztével építették hálából a Szentháromság-kápolnát. Lakosság A röschitzi önkormányzat területén 2024 januárjában 1121 fő élt. A lakosságszám 1900-ban érte el a csúcspontját 1927 fővel, azóta csökkenő tendenciát mutat. 2022-ben az ittlakók 97%-a volt osztrák állampolgár; a külföldiek közül 0,5% a régi (2004 előtti), 1,5% az új EU-tagállamokból érkezett. 0,1% a volt Jugoszlávia (Horvátország és Szlovénia kivételével) vagy Törökország; 0,9% egyéb ország polgára volt. 2001-ben a lakosok 96,9%-a római katolikusnak, 0,5% evangélikusnak, 0,2% ortodoxnak, 2,3% pedig felekezeten kívülinek vallotta magát. Ugyanekkor egy magyar élt a mezővárosban; a legnagyobb nemzetiségi csoportot a németek (98,8%) mellett a csehek alkották 2 fővel (0,2%). A népesség változása: Látnivalók a Szt. Miklós-plébániatemplom a roggendorfi Szt. Pongrác-plébániatemplom a helytörténeti múzeum Jegyzetek Források A település honlapja Röschitz Statistik Austria Röschitz Gedächtnis des Landes Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Röschitz című német Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Röschitz

Röschitz è un comune austriaco di 1 053 abitanti nel distretto di Horn, in Bassa Austria; ha lo status di comune mercato (Marktgemeinde). Monumenti e luoghi d'interesse Chiesa parrocchiale di San Nicola (Pfarrkirche zum heiligen Nikolaus), eretta tra il 1768 e il 1782 da Leopold Wißgrill. La chiesa ha due pale di altare di Johann Martin Schmidt. Museo delle rarità di Röschitz (Röschitzer-Raritäten-Museum), raccolta privata di Emmerich Grath; sono esposti vecchi utensili, attrezzi per muratori, vecchie immagini di Röschitz, apparecchi fotografici, bambole, giocattoli, mobili, ciclomotori e trattori. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Röschitz Collegamenti esterni (DE) Sito ufficiale, su roeschitz.at.
Röschitz

Röschitz is een gemeente in de Oostenrijkse deelstaat Neder-Oostenrijk, gelegen in het district Horn (HO). De gemeente heeft ongeveer 1100 inwoners. Geografie Röschitz heeft een oppervlakte van 21,16 km². Het ligt in het noordoosten van het land, ten noordwesten van de hoofdstad Wenen en iets ten zuiden van de grens met Tsjechië.
Рёшиц

Рёшиц (нем. Röschitz) — ярмарочная коммуна (нем. Marktgemeinde) в Австрии, в федеральной земле Нижняя Австрия. Входит в состав округа Хорн. Население составляет 1048 человек (на 31 декабря 2005 года). Занимает площадь 21,16 км². Официальный код — 31120. Политическая ситуация Бургомистр коммуны — Эрвин Кроттендорфер (АНП) по результатам выборов 2005 года. Совет представителей коммуны (нем. Gemeinderat) состоит из 19 мест. АНП занимает 12 мест. СДПА занимает 7 мест. Ссылки Официальная страница (нем.)
Röschitz

Röschitz är en ort och kommun i Österrike. Den ligger i distriktet Horn i förbundslandet Niederösterreich, 60 km nordväst om huvudstaden Wien. Kommunen består av fyra orter (Ortschaften) (inom parentes invånarantal 1 januari 2025): Klein-Jetzelsdorf (117) Klein-Reinprechtsdorf (53) Roggendorf (233) Röschitz (731) Källor
Решиц

Решиц (нім. Röschitz) — ярмаркова громада в Австрії, у федеральній землі Нижня Австрія, округ Горн. Населення — 1134 особи (2025) Географія Громада розташована на висоті 280 метрів над рівнем моря за координатами 48°39′55″ пн. ш. 15°53′27″ сх. д. За даними Статистичного управління Австрії в 2021 році площа становила 21,17 км², з чого придатної до заселення було 95,9%, заселеної — 9,5%. Сусідні громади Демографія 2023 року в громаді мешкало 1097 осіб в 479 домогосподарствах, іноземців було 3,1% (у т.ч. 2,1% громадяни країн ЄС та ЄАВТ, 0,8% — України). За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 14,0% — особи молодші 15 років, 62,4% — особи у віці 15—64 років, 23,5% — особи у віці 65 років та старші. Середній вік мешканців становив 46,4 років, 28,8% отримувало пенсію. Серед мешканців у віці від 15 років вищу освіту мало 10,4%, середню — 65,8%. У 114 підприємствах було зайнятих 227 осіб. У первинному секторі 2021 року працювало 29,8% підприємств, 18,9% — в обробній промисловості, 51,2% — в галузі послуг. Динаміка населення: Примітки
Reisalpe

Reisalpe (1399 m n. m.) je nejvyšší hora Gutensteinských Alp. Leží mezi Lilienfeldem, Hohenbergem a Kleinzellem v okrese Lilienfeld ve spolkové zemi Dolní Rakousy. Nachází se ve stejnojmenném masivu na západním okraji pohoří. Hora je populárním cílem pro pěší turisty v létě a pro skialpinisty v zimě (nízké lavinové riziko). Poblíž vrcholu stojí socha Madony, nedávno zbudovaný vrcholový kříž a horská chata Reisalpen-Schutzhaus otevřená 9. října 1898. Pod vrcholem se dále nachází malá chatka Rakouské armády. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Reisalpe na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Reisalpe na Wikimedia Commons Reisalpe na Peakbagger.com
Reisalpe

The Reisalpe (1,399 m) is the highest mountain in the Gutenstein Alps and lies between Lilienfeld, Hohenberg and Kleinzell in Lower Austria. It is a popular destination, both for hikers in summer and also for ski mountaineering and snowshoe walks in winter, and is classed as relatively safe from avalanches. Near the summit stands a Madonna, recently joined by a summit cross, as well as the Reisalpe refuge hut (Schutzhaus) opened on 9 October 1898. A small Austrian Armed Forces hut is also located in the vicinity of the summit. Schutzhaus In October 1898, the Reisalpe Schutzhaus was opened. It had taken three years to build, and seven hundred people attended the elaborate opening ceremony. The Reisalpe poem was read out loud: References Literature Sandor, Cynthia A. (2012). Through Innocent Eyes,ISBN 978-0-578-17724-3.
Reisalpe

Il Reisalpe (1.399 m s.l.m.) è la montagna più alta delle Prealpi Orientali della Bassa Austria nelle Alpi della Bassa Austria. Si trova in Bassa Austria. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Reisalpe Collegamenti esterni (EN) Reisalpe, su Peakbagger.com.
Reisalpe

Reisalpe är ett berg i Österrike. Det ligger i distriktet Lilienfeld och förbundslandet Niederösterreich, i den östra delen av landet, 60 km sydväst om huvudstaden Wien. Toppen på Reisalpe är 1 399 meter över havet, eller 634 meter över den omgivande terrängen. Bredden vid basen är 11,5 km. Terrängen runt Reisalpe är huvudsakligen kuperad. Närmaste större samhälle är Lilienfeld, 8,1 km nordväst om Reisalpe. I omgivningarna runt Reisalpe växer i huvudsak blandskog. Runt Reisalpe är det ganska glesbefolkat, med 28 invånare per kvadratkilometer. Kommentarer Källor
Steffl Arena

Steffl Arena (former names: Albert Schultz Eishalle and Erste Bank Arena) is an indoor sporting arena located in Vienna, Austria. The arena has a capacity of 7,022 people and was opened in January 1995. It underwent major renovations in 2010 and 2011 to increase the capacity from 4,500 to over 7,000. It has three rinks for hockey, figure skating, and public skating and is currently home to the Vienna Capitals ice hockey team. Slovakia's ColosseoEAS installed audio-visual components into all three upgraded halls and can be used with various sports such as ice hockey, handball, volleyball, basketball or tennis. See also List of indoor arenas in Austria References External links Media related to Albert-Schultz-Halle at Wikimedia Commons Official website Information page from City of Vienna (in German)
Steffl Arena

La Steffl Arena, anciennement Albert Schultz Eishalle est un complexe sportif polyvalent de Vienne en Autriche. Elle a été ouverte en 1995. La patinoire accueille notamment l'équipe de hockey sur glace des Vienna Capitals pensionnaire de la Ligue Autrichienne. La patinoire a une capacité de 4 500 spectateurs. Histoire En 2021, elle est renommée Steffl Arena. Notes et références Voir aussi Articles connexes Kagran (métro de Vienne) Liens externes (de) « Caps siegen bei Hallen-Eröffnung », sur oe24.at, 11 août 2011. Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du hockey sur glace Portail de Vienne
Albert-Schultz-Eishalle

Albert-Schultz-Eishalle – kryte lodowisko w Wiedniu, w 22. dzielnicy – Donaustadt, przy stacji metra U1, Kagran. Otwarta w roku 1995 i nazwana imieniem Alberta Schultza. Może pomieścić 7022 widzów. Hala stanowi siedzibę austriackiego klubu hokejowego Vienna Capitals. Mają w niej miejsce również treningi łyżwiarzy figurowych. Przypisy Linki zewnętrzne Albert-Schultz-Eishalle (oficjalna strona) Informacje miasta Wiedeń w języku niemieckim
Эрсте Банк-арена

«Эрсте Банк-арена» (нем. Erste Bank Arena) — ледовый дворец в Вене. Открыт в 1995 году. Назван в честь председателя Донауштадта (1981—1993), при котором шло строительство. Решение о строительстве было принято в 1989 году. Ледовый дворец стал главной ареной чемпионата мира по хоккею 1996. Первый матч был сыгран в январе 1995 года: «Винер ЕВ» принимал «Капфенберг». Сейчас это спортсооружение является домашней ареной клуба Бундеслиги Виенна Кэпиталз, клуба Национальной лиги «Винер Айслёвен» и двух женских клубов: Виенна Флайерс и Сэйбрс Вена. Ссылки Официальный сайт Архивная копия от 13 мая 2021 на Wayback Machine Профиль арены
Albert Schultz Eishalle

Albert Schultz Eishalle je športna dvorana na Dunaju, Avstrija. Njena kapaciteta je 4.500 gledalcev. Dvorano so odprli januarja 1995. Trenutno v njej domače tekme igra hokejska ekipa Vienna Capitals, ki igra v Ligi EBEL. V njenem kompleksu se nahaja še majhna ledena dvorana, drsališče in kegljišče. Dvorana se imenuje po Albertu Schultzu, ki je bil mestni predstojnik za 22. okrožje, v katerem se dvorana tudi nahaja. Poleg hokeja se v dvorani odvija še umetnostno in hitrostno drsanje. Gradnja se je zaključila leta 1989, še posebno pomembna pa je dvorana postala leta 1996, ko so se v njej igrale tekme A skupine Svetovnega prvenstva v hokeju na ledu. Projekt sta ustvarila arhitekta Sepp Müller in Alfred Berger. Gradnja je vzela 20 mesecev in 20,5 mio € stroškov. Podaljšek je last mesta Dunaj, uporabljajo ga za potrebe dunajske Stadthalle in ostale prireditve. Prva hokejska tekma v tej dvorani se je zgodila leta 1995, igrali sta ekipi WEV in Kapfenberg. Danes je dvorana domači športni objekt hokejskim ekipam Vienna Capitals, WEV, Vienna Flyers in EHV Sabres. Pred sezono 2006/07 so dvorano delno prenovili - namestili so nekatere nove ograde, ki so iz stekla in zato ponujajo boljši pogled na ledeno ploskev kot tiste starejše.
Albert Schultz Eishalle

Albert Schultz Eishalle är en ishall i Wien, öppnad i januari 1995. Att hallen skulle byggas beslutade staden Wien 1989. Publikkapaciteten är 4 500 åskådare, och hallen är hemmaplan för Vienna Capitals i ishockey. Här spelades matcher vid världsmästerskapet i ishockey för herrar 1996. 2011 renoverades ishallen. Hallen har ett stort glasfönster, och främst en varm vårdag-vårkväll i slutet av säsongen eller augustieftermiddag vid säsongens inledning kan detta ställa till med problem för spelarna, framförallt målvakterna, som ofta får Solen i ögonen. Källor Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, tidigare version. Fotnoter
Canisianum

Collegium Canisianum je mezinárodní teologický konvikt římskokatolické církve v Innsbrucku. Je pod záštitou jezuitského řádu. Historie Instituce je pojmenována po jezuitském teologovi Petru Canisiovi. Innsbrucká budova byla postavena v letech 1910-11. Během první světové války zde byli v letech 1915-1919 umístěni studenti z římské papežské koleje Germanicum et Hungaricum de Urbe. 21. listopadu 1938 byl konvikt uzavřen nacisty a znovu otevřen byl až v roce 1945. Významní absolventi Vilmos Apor (1892–1945), biskup rábský, blahoslavený Nicetas Budka (1877–1949), biskup Lvova Edward Flanagan (1886–1948), zakladatel Boys Town v USA Joseph Frings (1887–1978), arcibiskup kolínský Clemens August von Galen (1878–1946), němeký biskup, kardinál, kritik Adolfa Hitlera Antons Justs (* 1931), biskup Michael Felix Korum (1840–1921), biskup Odilo Lechner, opat Miroslav Ivan Ljubačivskij (1914–2000), řeckokatolický arcibiskup Lvova a kardinál Matthäus Quatember (1894–1953), 78. generální opat cisterciáckého řádu Paulus Rusch (1903–1986), biskup Paul Zulehner (* 1939), profesor pastorální teologie na univerzitě ve Vídni Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Canisianum (Innsbruck) na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Canisianum na Wikimedia Commons Stránky semináře Archivováno 10. 3. 2016 na Wayback Machine.
Canisianum (Innsbruck)

Das Canisianum in Innsbruck ist einerseits ein Gebäude in der Tschurtschenthalerstraße 7, das 1910/11 für ein internationales Theologenkonvikt der Jesuiten im neuromanischen Stil errichtet worden ist. Andererseits ist es auch der Name des Priesterkollegs selbst, das 2013 wieder von der Tschurtschenthalerstraße 7 in die Sillgasse 6 übersiedelt ist. Es steht bis heute unter der Trägerschaft des Jesuitenordens. Geschichte Das Canisianum ist nach dem Heiligen Petrus Canisius benannt und wurde 1910/11 unter Regens P. Michael Hofmann gebaut. Es löste das Theologenkonvikt Nicolaihaus ab. Während des Ersten Weltkrieges beherbergte es von 1915 bis 1919 auch die Studenten des Germanicums von Rom. Am 21. November 1938 wurde das Canisianum von den Nationalsozialisten geschlossen und konnte erst im Oktober 1945 wieder eröffnet werden. Im Sommer 2013 ist das Collegium Canisianum in Räumlichkeiten des Jesuitenkollegs in der Sillgasse übersiedelt, wo es auch ursprünglich angesiedelt war. Seither befindet sich im Gebäude in der Tschurtschenthalerstraße ein Studierendenheim der Akademikerhilfe. Bekannte Absolventen des Konvikts Vilmos Apor (1892–1945), Bischof der Diözese Győr, 1997 seliggesprochen Nicetas Budka (1877–1949), Weihbischof von Lwiw (Lemberg), 2001 seliggesprochen Hans Buschor (1933–2017), Priester, Regisseur und Chef K-TV Edward Flanagan (1886–1948), Gründer von Boys Town in den USA Joseph Frings (1887–1978), Erzbischof von Köln, Kardinal Clemens August Graf von Galen (1878–1946), Bischof von Münster, Kardinal, 2005 seliggesprochen Bernhard Hürfeld (1891–1966), Gründer des Canisianums in Lüdinghausen und Inhaftierter im Pfarrerblock im KZ Dachau Andrij Ischtschak (1887–1941), Professor an der theologischen Akademie in Lwiw (Lemberg), 2001 seliggesprochen Antons Justs (1931–2019), Gründungsbischof des Bistums Jelgava in Lettland Michael Keller (1896–1961), Bischof der Diözese Münster Elmar Maria Kredel (1922–2008), Erzbischof von Bamberg, im Canisianum 1948–1950 Michael Felix Korum (1840–1921), Bischof des Bistums Trier Odilo Lechner (1931–2017), Benediktiner, Ordenspriester und Abt der Abtei Sankt Bonifaz in München und Andechs Myroslaw Ljubatschiwski (1914–2000), Erzbischof von Lwiw (Lemberg) der Ukrainisch-Katholischen Kirche Matthäus Quatember (1894–1953), 78. Generalabt des Zisterzienserordens Paulus Rusch (1903–1986), Bischof der Diözese Innsbruck Georg Prinz von Sachsen (1893–1943) Jossyf Slipyj (1892–1984), Metropolit der Ukrainisch-Katholischen Kirche, Kardinal Reinhold Stecher (1921–2013), Bischof der Diözese Innsbruck Klementij Szeptyckyj (1869–1951), Exarch von Russland und Sibirien, Archimandrit der Studiten, 2001 seliggesprochen Bruno Wechner (1908–1999), erster Bischof der Diözese Feldkirch Leo Zirker (1937–2014), katholischer Moraltheologe, Pastoralreferent und Hochschullehrer Don Zef Ramaj (1882–1914), kath. Kirche in Albanien, Ramaj taufte 1910 Mutter Teresa Rolf Zerfaß (1934–2022), Professor für Pastoraltheologie an der Universität Würzburg Paul Michael Zulehner (1939–), Professor für Pastoraltheologie an der Universität Wien (1984–2008) Weblinks https://www.canisianum.at/ akademikerhilfe.at