NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kaiservilla

La Kaiservilla (Villa imperiale) è una residenza estiva della famiglia imperiale austriaca degli Asburgo, posta a Bad Ischl. Essa divenne nota nell'Ottocento per essere la residenza preferita di Francesco Giuseppe d'Austria e di sua moglie Sissi. Storia La costruzione apparteneva originariamente al notaio viennese Josef August Eltz. Nel 1850 venne acquistata dal dottore Eduard Mastalier il quale la vendette poco dopo all'arciduchessa Sofia d'Austria, madre di Francesco Giuseppe, la quale a sua volta la donò al figlio come residenza di campagna in occasione del suo matrimonio nel 1853. Negli anni successivi, la villa venne convertita in stile neoclassico ad opera dell'architetto italiano Antonio Legrenzi ed ampliata allungando le ali laterali e creando un'entrata d'onore con un cortile. In onore al nome di battesimo di Sissi, Elizabeth, il complesso assunse una atipica forma a "E". La struttura venne decorata con timpani e colonne classiche. Attorno alla villa venne creato anche un parco di stile inglese con costruzioni progettate da Franz Rauch come la Casa del Te o il Castello di Marmo, edifici di corollario per il tempo libero e la caccia dal momento che l'area della villa era inserita in un contesto verde che favoriva di molto l'attività venatoria, una delle favorite di Francesco Giuseppe. Il complesso venne terminato solo nel 1860 in quanto i lavori erano severamente vietati nel periodo estivo quando la famiglia imperiale si trovava in soggiorno presso la villa. Nel 1884 venne aggiunta nel cortile d'onore una fontana di marmo bianco ad opera di Viktor Tilgner. Il 28 luglio 1914, proprio in questa residenza, nel suo studio, Francesco Giuseppe siglò la fatale dichiarazione di guerra alla Serbia che portò allo scoppio della prima guerra mondiale. Dopo la morte di Francesco Giuseppe, la residenza passò a sua figlia Maria Valeria la quale sposò l'arciduca Francesco Salvatore d'Asburgo-Toscana e qui rimase sino alla fine della guerra nel 1918. Attualmente la villa è di proprietà del nipote di Maria Valeria, l'arciduca Marco d'Asburgo-Lorena, che ne ha deciso l'apertura al pubblico. La villa imperiale è stata utilizzata per girare delle scene del film "La principessa Sissi", primo film della famosissima trilogia. Bibliografia Franz Weller: Die kaiserlichen Burgen und Schlösser in Wort und Bild. Auf Grund von Quellenwerken dargestellt. Wien (1880). ISBN 0003221717 James Wilkie: Die Kaiservilla in Bad Ischl (2004). ISBN 3201018236 Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Kaiservilla Collegamenti esterni Die Kaiservilla, su kaiservilla.at. Kaiservilla su Via Imperialis, su viaimperialis.at, 5 dicembre 2011. URL consultato il 19 aprile 2019 (archiviato dall'url originale il 5 dicembre 2011).
Kaiservilla

A Kaiservilla em Bad Ischl, Alta Áustria, foi a residência de verão do imperador Francisco José I e da imperatriz Isabel da Áustria, conhecida como Sisi. A mansão é atualmente a residência de seu bisneto, o arquiduque Marcos Emanuel Salvator. História Originalmente, o palácio era uma villa Biedermeier pertencente a um tabelião vienense chamado Josef August Eltz. Em 1850, foi adquirido por Eduard Mastalier. Após o noivado de Francisco José com a princesa Isabel da Baviera em 1853, a mãe de Francisco José, a princesa Sofia da Baviera, comprou a villa como presente de casamento para o casal. Nos anos seguintes, a villa foi alterada e ampliada em estilo neoclássico por Antonio Legrenzi. A parte central existente foi expandida em direção ao parque e a parte originalmente posterior da casa foi convertida para formar a entrada com colunas e tímpanos clássicos. Duas alas adicionais foram construídas, dando ao edifício a forma geral de um "E". A villa está rodeada por um grande parque em estilo inglês. O conjunto arquitetônico, em sua forma contemporânea, foi concluído em 1860. A construção foi significativamente atrasada pelo fato de não poder prosseguir durante os meses de verão devido à presença da família real. Atualmente, a mansão é a residência do Arquiduque Marcos, mas também oferece visitas guiadas aos jardins ao público. Galeria Referências Notas Bibliografia Ligações externas Sítio oficial
Императорская вилла (Бад-Ишль)

Императорская вилла (нем. Kaiservilla) — бывшая летняя резиденция семьи императора Франца Иосифа и его жены Елизаветы в 1854—1914 годах. Расположена в австрийском городе Бад-Ишль, в федеральной земле Верхняя Австрия, бальнеогрязевой горный курорт в лесной зоне. История Австрийский император Франц Иосиф I впервые посетил курорт Бад-Ишль в 1849 году, здесь состоялась его встреча с будущей супругой Элизабет (Сиси), а в 1853 году — их помолвка. По случаю 23-летия и помолвки Франца Иосифа 18 августа 1853 года он получил в подарок эту виллу от своей матери эрцгерцогини Софи. С 1875 года до 1914 года вилла являлась летней резиденцией супружеской пары. Многие знаменитости, дворяне, государственные мужи и деятели искусств приезжали тогда в Ишль. В настоящее время императорская вилла находится в собственности эрцгерцога Марка Сальватора. Вилла вместе с парком открыта для посещения. Примечания Ссылки На Викискладе есть медиафайлы по теме Императорская вилла в Бад-Ишле Вилла Кайзера (официальный сайт)
Вілла Кайзера

Вілла Кайзера (нім. Kaiservilla) розташована у місті Бад-Ішль, земля Верхня Австрія, колишня літня резиденція цісаря Австро-Угорської імперії Франца Йозефа I та Єлизавети Баварської (СіСі). Історія Вілла в стилі бідермаєр належала віденському нотаріусу Йозефу Августу Елтцу (нім. Josef August Eltz). Її купив лікар Едуард Машталер (нім. Eduard Mastalier) (1850). З нагоди перебування Франца Йозефа 1853 року в Бад-Ішлі і заручин з Єлизаветою Баварською його мати ерцгерцогиня Софія Баварська вручила віллу імператорській парі як весільний подарунок. Віллу перебудували в неокласичному стилі під наглядом цісарсько-королівського першого лейбкамердинера цісаря Антоніо Легренці (нім. Antonio Legrenzi) (1804—1858). Вілла отримала репрезентаційний вхід з колонами і тимпаном, два бічні крила, що надали будівлі форми літери «Е». Надвірний садівник Франц Раух (нім. Franz Rauch) розробив господарські будівлі. Навколо вілли заклали пейзажний англійський парк. Усі роботи завершили до 1860 року. Фонтан з білого мармуру виконав Віктор Тілгнер (нім. Viktor Tilgner) (1884). У парку розташовано Мармуровий будинок — Refugium (притулок) Єлизавети Баварської (СіСі). Щороку по декілька літніх тижнів цісар проводив на віллі, святкуючи тут 18 серпня свій день народження. У правому крилі вілли 28 липня 1914 року Франц Йозеф підписав маніфест-оголошення війни Сербії, що призвело до початку війни, а згодом і розпаду Австро-Угорської імперії. Цісар заповів віллу своїй молодшій доньці Марії Валерії, одруженій з ерцгерцогом Францом Сальватором Австрійсько-Тосканським Габсбургом. Вілла була приватною власністю родини Габсбургів, і після зречення від прав на трон Австрії вона залишилась у Марії Валерії. Від неї вілла перейшла до сина Губерта Сальватора Габсбург-Лотаринзького, згодом онука Маркуса Габсбург-Лотаринзького. Вілла і парк влітку і в певний період зими відкриті для відвідування. Джерела Franz Weller: XV. Die kaiserliche Villa in Ischl. In: Die kaiserlichen Burgen und Schlösser in Bild und Wort. Band 2. Zamarski, Wien 1880, S. 419—424. — Volltext online. In: archive.org, abgerufen am 25. April 2011 (нім.) Hermann Prechtl: Des Kaisers Sommerfrische. (Mit sechs Illustrationen.) In: Oesterreichische Alpenpost, Jahrgang 1903 (Band V), S. 298—301. (Online bei ALO) (нім.) Erik G. Wickenburg: Die Kaiservilla in Ischl. Ein kurzer Führer. Selbstverlag, s.l. 1950, OBV (нім.) Erwin Hainisch: Zur Geschichte des Parkes der Kaiservilla in Bad Ischl. In: Oberösterreichische Heimatblätter. Band 6.1952. Land Oberösterreich, Linz 1952, ISSN 0029-7550, S. 576 ff. — Volltext online (PDF; 679 kB) (нім.) James Wilkie, Claudia Wilkie (Übers.): Die Kaiservilla in Bad Ischl. Akademische Druck- und Verlagsanstalt, Graz 2004, ISBN 3-201-01823-6 (нім.) Посилання Kaiservilla [Архівовано 27 вересня 2014 у Wayback Machine.] (нім., англ., фр., іт.) Bad Ischl — Kaiservilla [Архівовано 6 жовтня 2014 у Wayback Machine.] (нім.) Kaiservilla Bad Ischl [Архівовано 28 березня 2015 у Wayback Machine.] (нім.) Примітки Див. також Моїм людям! Шенбрунн Гофбург
Gnas

Gnas es una localidad del distrito de Südoststeiermark, en el estado de Estiria, Austria, con una población estimada a principio del año 2018 de 6046 habitantes. Se encuentra ubicada al sureste del estado, al sur de la ciudad de Graz —la capital del estado— y cerca de la frontera con el estado de Burgenland y con Eslovenia.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Gnas.
Gnas

Gnas è un comune austriaco di 6 016 abitanti nel distretto di Südoststeiermark, in Stiria; ha lo status di comune mercato (Marktgemeinde). Il 1º gennaio 2015 ha inglobato i comuni soppressi di Aug-Radisch, Baumgarten bei Gnas, Grabersdorf, Maierdorf, Poppendorf, Raning, Trössing e Unterauersbach e la località di Kohlberg II, già frazione del comune soppresso di Kohlberg. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Gnas Collegamenti esterni Sito ufficiale, su gnas.at. (DE) Sito ufficiale, su gnas.at.
Gnas

Gnas is een gemeente met 5.980 inwoners (2023) in de Oostenrijkse deelstaat Stiermarken, behorend tot het district Südoststeiermark. Tot 2013 behoorde ze tot het district Feldbach. In 2015 werd de gemeente uitgebreid met Aug-Radisch, Baumgarten bei Gnas, Grabersdorf, Maierdorf, Poppendorf, Raning, Trössing, Unterauersbach en een deel van Kohlberg.
Гнас

Гнас (нем. Gnas) — ярмарочный посёлок в Австрии, в федеральной земле Штирия. Входит в состав округа Зюдостштайермарк. Население составляет 1912 человек (на 31 декабря 2005 года). Занимает площадь 15,84 км². Политическая ситуация Бургомистр коммуны — Гюнтер Штангль (АНП) по результатам выборов 2005 года. Совет представителей коммуны (нем. Gemeinderat) состоит из 15 мест. АНП занимает 9 мест. СДПА занимает 6 мест. Ссылки Официальная страница
Gnas

Gnas är en ort och kommun i distriktet Südoststeiermark i förbundslandet Steiermark i Österrike. Kommunen består av 27 orter (Ortschaften) (inom parentes invånarantal 1 januari 2025) : Kommunen fick sin nuvarande form den 1 januari 2015 genom en sammanslagning av kommunerna Aug-Radisch, Baumgarten bei Gnas, Gnas, Grabersdorf, Maierdorf, Poppendorf, Raning, Trössing och Unterauersbach samt en del av kommunen Kohlberg. Källor
Гнас

Гнас (нім. Gnas) — ярмаркова громада в Австрії, у федеральній землі Штирія, округ Зюдостштаєрмарк. Населення — 5969 осіб (2025) Географія Громада розташована на висоті 300 метрів над рівнем моря за координатами 46°52′23″ пн. ш. 15°49′37″ сх. д. За даними Статистичного управління Австрії в 2021 році площа становила 81,45 км², з чого придатної до заселення було 71,5%, заселеної — 31,7%. Сусідні громади Демографія 2023 року в громаді мешкало 5980 осіб в 2154 домогосподарствах, іноземців було 2,6% (у т.ч. 1,7% громадяни країн ЄС та ЄАВТ, 0,5% — України). За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 14,0% — особи молодші 15 років, 64,4% — особи у віці 15—64 років, 21,7% — особи у віці 65 років та старші. Середній вік мешканців становив 45,2 років, 26,9% отримувало пенсію. Серед мешканців у віці від 15 років вищу освіту мало 6,8%, середню — 66,6%. У 683 підприємствах були зайняті 2123 особи. У первинному секторі 2021 року працювало 17,4% підприємств, 22,7% — в обробній промисловості, 60,0% — в галузі послуг. Динаміка населення: Поховання вояків 1-ї дивізії УНА На місцевому цвинтарі виділено окрему секцію для поховань воїнів 1-ї Української дивізії УНА. Відомі прізвища 9-ох загиблих солдатів : Стасенко, Билуляк, Попович, І. Баранецький, Конишук, Самолюк, Приходько (усі загинули 15.04.1945), Дмитро Яцерський (3.03.1923 — 11.04.1945 с. Папендорф), Олександр Парасільк (9.09.1912 — 24.04.1945). Посилання Офіційна сторінка [Архівовано 9 березня 2018 у Wayback Machine.] Примітки
Wagna

Wagna es una localidad del distrito de Leibnitz, en el estado de Estiria, Austria, con una población estimada a principio del año 2024 de 6525 habitantes. Se encuentra ubicada al sur del estado, cerca de la orilla del río Mura —el principal afluente del río Drava, el cual a su vez, lo es del Danubio—, al sur de la ciudad de Graz —la capital del estado— y cerca de la frontera con Eslovenia.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Wagna.
Wagna

Wagna è un comune austriaco di 5 491 abitanti nel distretto di Leibnitz, in Stiria; ha lo status di comune mercato (Marktgemeinde), con una fiorente economia agricola. Storia Wagna si trova nell'area della romana Flavia Solva, che scomparve dalle cronache storiche successivamente ai tempi di Giustiniano perché completamente distrutta, nel corso del V secolo, probabilmente a opera dell'ampia coalizione di tribù germaniche guidata da Radagaiso nell'anno 405-406. Il villaggio di Wagna rinacque nel Medioevo, rimanendo ad economia agricola fino alla prima guerra mondiale quando, nel periodo 1915-1918, nella frazione di Aflenz an der Sulm fu allestito dal governo austriaco un campo profughi in cui vennero internati circa 18.000 italiani e 1.600 sloveni dell'Istria e dell'Isontino. La spiccata provenienza istriana della popolazione del campo fu principalmente dovuta alla scelta del governo militare austriaco di sgomberare ed evacuare le zone circostanti al porto militare di Pola. Trattandosi di territori abitati prevalentemente da italiani, furono loro a subire maggiormente tale evacuazione forzata; molti furono i comuni interessati tra cui Pola, Dignano, Rovigno, Monfalcone, Gradisca d'Isonzo, ecc. Il campo era dotato di case e baracche, di un ospedale e di due scuole (dal 1917 fu in funzione anche una terza scuola, con lingua di insegnamento slovena) in modo da renderlo il più isolato possibile. Quasi tremila persone perirono a Wagna per le pessime condizioni igienico-sanitarie, tanto che fu costruito un cimitero a loro dedicato. Durante la seconda guerra mondiale il regime nazista decise di utilizzare le baracche del campo, riorganizzato e ingrandito, e crearvi il campo di lavoro Leibnitz-Graz, un campo satellite del Campo di concentramento di Mauthausen. Esso rimase in funzione per poco più di un anno, dal 9 febbraio 1944 fino al 2 aprile 1945. In quella data i prigionieri furono evacuati al campo satellite di Ebensee dove arrivarono solo il 18 aprile alla fine di una delle tante marce della morte a cui i detenuti furono così spesso costretti. I lavoratori coatti furono adibiti allo scavo di gallerie per conto della DESt (un'azienda di proprietà delle SS), nelle quali poi furono installate officine dove venivano assemblati aeroplani e parti di autocarro e di panzer per conto della Steyr-Daimler-Puch AG. Il campo ospitò un massimo di 655~711 prigionieri. Ben 70 furono i morti a causa delle barbariche condizioni igieniche, alimentari e abitative, per non parlare del trattamento disumano che kapo e guardie riservavano loro. Il campo di concentramento, che nei primi anni del dopoguerra fu riconvertito per ospitare i profughi tedeschi provenienti dall'est europeo, fu chiuso definitivamente solo nel 1953. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Wagna Collegamenti esterni Sito ufficiale, su wagna.at. (DE) Sito ufficiale, su wagna.at.
Вагна

Вагна (нем. Wagna) — ярмарочная коммуна (нем. Marktgemeinde) в Австрии, в федеральной земле Штирия. Входит в состав округа Лайбниц. Население составляет 5212 человек (на 31 декабря 2005 года). Занимает площадь 12,98 км². Официальный код — 6 10 45. Политическая ситуация Бургомистр коммуны — Карл Деллер (СДПА) по результатам выборов 2005 года. Совет представителей коммуны (нем. Gemeinderat) состоит из 25 мест. СДПА занимает 15 мест. АНП занимает 8 мест. АПС занимает 1 место. Зелёные занимают 1 место. Ссылки Официальная страница (нем.)
Wagna

Wagna är en ort och kommun i Österrike. Den ligger i distriktet Leibnitz i förbundslandet Steiermark. Kommunen består av fyra orter (Ortschaften) (inom parentes invånarantal 1 januari 2025): Aflenz an der Sulm (237) Hasendorf an der Mur (233) Leitring (3 632) Wagna (2 422) Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Wagna.
Вагна

Вагна (нім. Wagna) — ярмаркова громада в Австрії, у федеральній землі Штирія, округ Ляйбніц. Населення — 6524 особи (2025) Громада виникла 1 січня 1952 в результаті об'єднання доти незалежних громад Афленц-ан-дер-Зульм, Газендорф-ан-дер-Мур, Лайтринг та Ванга. Географія Громада розташована на висоті 266 метрів над рівнем моря за координатами 46°46′05″ пн. ш. 15°33′30″ сх. д. За даними Статистичного управління Австрії в 2021 році площа становила 12,99 км², з чого придатної до заселення було 75,3%, заселеної — 47,0%. Сусідні громади Демографія 2023 року в громаді мешкало 6475 осіб в 3064 домогосподарствах, іноземців було 15,0% (у т.ч. 10,7% громадяни країн ЄС та ЄАВТ, 0,4% — України). За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 14,1% — особи молодші 15 років, 67,2% — особи у віці 15—64 років, 18,7% — особи у віці 65 років та старші. Середній вік мешканців становив 43,6 років, 22,9% отримувало пенсію. Серед мешканців у віці від 15 років вищу освіту мало 10,3%, середню — 64,7%. У 362 підприємствах були зайняті 2404 особи. У первинному секторі 2021 року працювало 2,5% підприємств, 40,0% — в обробній промисловості, 57,5% — в галузі послуг. Динаміка населення: Примітки
Église des Augustins (Vienne)

L'église des Augustins (Augustinerkirche) ou église Saint-Augustin est une église paroissiale de Vienne (Autriche) qui était l'ancienne église paroissiale de la Hofburg et donc de la famille impériale d'Autriche, les Habsbourg. Présentation Le duc de Habsbourg, Frédéric le Bel, fut le fondateur en 1327 de cette église et de son monastère des Pères augustins, placés sous la patronage de saint Augustin. Cette église est réputée aujourd'hui pour ses messes, en particulier la grand-messe du dimanche matin avec chœur et orchestre, et ses concerts de musique sacrée. L'église possède deux orgues. Franz Schubert y a composé sa messe en fa. La messe en fa d'Anton Bruckner a été créée ici. La nef a été construite par Dietrich Landtner entre 1330 et 1339, mais l'église n'a été consacrée que dix ans plus tard en 1349. Au contraire de l'extérieur, l'intérieur de l'église est extrêmement orné. L'église est restaurée en style néogothique à la fin du XVIIIe siècle sous le règne de Joseph II. Un petit autel latéral a été installé en 2004 en l'honneur de la béatification de l'empereur Charles Ier (1887-1922). En tant qu'église paroissiale de la famille d'Autriche, l'église Saint-Augustin fut témoin de bon nombre de mariages de la famille impériale, parmi lesquels : celui de l'archiduchesse et future impératrice Marie-Thérèse avec le duc François de Lorraine en 1736 ; celui de l'achiduchesse Marie-Antoinette avec Louis-Auguste, futur Louis XVI, par procuration, en 1770 ; celui de l'archiduchesse Marie-Louise avec Napoléon Ier en 1810 ; celui de François-Joseph d'Autriche avec la duchesse Élisabeth en Bavière (« Sissi ») en 1854. Le monument funéraire de l'archiduchesse Marie-Christine d'Autriche (1742-1798), épouse du prince de Saxe et duc de Teschen, est un chef-d'œuvre de l'art néoclassique. Il a été réalisé entre 1798 et 1805 en marbre de Carrare par Antonio Canova et est particulièrement remarquable, ainsi que la Herzgruft, où sont conservés les cœurs de 54 membres de la famille d'Autriche. Le monastère est toujours en activité et abrite six Pères augustins qui desservent la paroisse. Dans la culture Alors que le mariage de l'empereur François-Joseph d'Autriche et de la duchesse Élisabeth en Bavière a eu lieu dans l'église, c'est l'église Saint-Michel qui sert de lieu de tournage dans le film Sissi (1955). Galerie Voir aussi Références Voir aussi Adam-François de Schwarzenberg Liens externes Église des Augustins, sur le site wien.info. Portail de l’architecture chrétienne Portail du catholicisme Portail de Vienne
Ágoston-rendi templom (Bécs)

A bécsi Ágoston-rendi templom (ismertebb nevén németül: Augustinerkirche) egy gótikus stílusú római katolikus plébániatemplom Bécs belvárosában, az Albertina épületegyüttesének részeként. A 14. században épült, eredetileg az Ágoston-rendi szerzetesek számára, majd idővel a Habsburgok császári udvarának plébániatemplomaként szolgált. Barokk belső tereinek kialakítására a 18. században került sor. 1327-ben Szép Frigyes német király volt az, aki az Ágoston-rendi szerzetesek számára egy templomot és kolostort adományozott. Az épületet 1339-re fejezték be Dietrich Landtner von Pirn építőmester tervei alapján, felszentelésére azonban csak 1349-ben került sor. Az épület 1634-ben vált császári udvari plébániatemplommá, megkezdve ezzel a barokk átalakulást. Az Augustinerkirche az idők során a Habsburg család számos tagjának esküvői helyszíneként is szolgált: itt házasodott össze többek között Mária Terézia és Lotaringiai Ferenc István 1736-ban, Mária Lujza és Bonaparte Napóleon francia császár 1810-ben, továbbá Mária Leopoldina és Pedro portugál herceg (később brazil császár) 1817-ben, valamint I. Ferenc József és Erzsébet bajor hercegnő (Sissi) 1854-ben. A főoltártól jobbra található a Loreto-kápolna, ahonnan egy vasajtón keresztül nyílik a Herzgruft (magyarul: szívkripta), amely összesen 54 Habsburg-uralkodó és hitveseik szívét őrzi – a testek a császári kriptában nyugszanak. A templom műemlékei közül emellett kiemelkedő még Mária Krisztina főhercegnő síremléke. Az emlékmű a római Cestius-piramisra utal, és mintaként szolgált az építész, Antonio Canova saját síremlékéhez, amelyet tanítványai emeltek a velencei Santa Maria Gloriosa dei Frari-bazilikában. Források és jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben az Augustinerkirche (Wien) című német Wikipédia-szócikk fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.