NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Lac d'Irrsee

Le lac d'Irrsee est un lac situé dans les préalpes de Haute-Autriche, dans la région du Salzkammergut. sa superficie est d'environ 3,5 km2 avec une profondeur maximale de 32 m. Il est une destination touristique populaire grâce à ses eaux qui sont les plus chaudes des lacs de la région. Source (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Irrsee » (voir la liste des auteurs). Liens externes Portail de l'Autriche Portail des lacs et cours d'eau
Irrsee

De Irrsee is een meer in het Salzkammergut in de Oostenrijkse deelstaat Opper-Oostenrijk. Het meer heeft een oppervlakte van 3,5 km², is maximaal 32 meter diep, 4,4 km lang en 1 km breed. Het meer ligt op een hoogte van 553 meter boven de zeespiegel. De plaats Zell am Moos ligt aan de oostoever van het meer. Het meer is populair bij toeristen, dit omdat het meer het warmste water heeft van alle meren in het Salzkammergut.
Zellersee (sjö i Österrike)

Zellersee är en sjö i Österrike. Den ligger i förbundslandet Oberösterreich, i den centrala delen av landet, 230 km väster om huvudstaden Wien. Zellersee ligger 571 meter över havet. Omgivningarna runt Zellersee är en mosaik av jordbruksmark och naturlig växtlighet. Runt Zellersee är det ganska tätbefolkat, med 120 invånare per kvadratkilometer. Källor
Stetteldorf am Wagram

Stetteldorf am Wagram je městys v okrese Korneuburg v Dolních Rakousích. Geografie Stetteldorf am Wagram leží ve Weinviertelu (vinné čtvrti) v Dolních Rakousích. Plocha městyse zaujímá 25,74 kilometrů čtverečních, 1,01 % je zalesněno. Obec sestává z katastrálních území: Eggendorf am Wagram Inkersdorf Starnwörth Stetteldorf am Wagram Pamětihodnosti Juliusburg (zámek) Politika Starostou městyse je Josef Danksagmüller a vedoucí úřadu Maria Straka. 19 křesel v obecním zastupitelství je po rozdělení mandátů rozděleno pro ÖVP 14 a SPÖ 5. Vývoj počtu obyvatel V roce 1971 žilo v obci 1024 obyvatel, 1981 884, 1991 měl městys 935, 2001 1021 a ke dni 1. dubna 2009 žije v obci 1019 obyvatel. Hospodářství a infrastruktura Nezemědělských pracovišť bylo v roce 2001 25 a v zemědělských a lesních závodech bylo zaměstnáno v roce 1999 59 občanů. Jiné Městys Stetteldorf am Wagram je členem svazku obcí pro „podnebí a půdu" V roce 2007 byla obec vyznamenána za péči o důchodce. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Stetteldorf am Wagram na německé Wikipedii. Literatura Geschichte der Marktgemeinde Stetteldorf am Wagram, OSR Franz Mayer, überarbeitet von Rosa Maria Ailer, Eigenverlag der Marktgemeinde Stetteldorf am Wagram Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Stetteldorf am Wagram na Wikimedia Commons Stránky obce
Stetteldorf am Wagram

Stetteldorf am Wagram es una localidad del distrito de Korneuburg, en el estado de Baja Austria, Austria, con una población estimada a principio del año 2018 de 1041 habitantes. Se encuentra ubicada al noreste del estado, a poca distancia al norte de Viena y del río Danubio.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Stetteldorf am Wagram.
Stetteldorf am Wagram

Stetteldorf am Wagram osztrák mezőváros Alsó-Ausztria Korneuburgi járásában. 2021 januárjában 1047 lakosa volt. Elhelyezkedése Stetteldorf am Wagram a tartomány Weinviertel régiójában fekszik, Wagram dombvonulatán. Fontos folyóvizei a Schmida és a Schmidamöhlbach. Területének 2,1%-a erdő, 88% áll mezőgazdasági művelés alatt. Az önkormányzat 4 települést, illetve településrészt egyesít: Eggendorf am Wagram (333 lakos 2021-ben), Inkersdorf (exklávé, 58 lakos), Starnwörth (137 lakos) és Stetteldorf am Wagram (519 lakos). A környező önkormányzatok: északkeletre Rußbach, keletre Hausleiten, délre Tulln an der Donau, nyugatra Absdorf, északnyugatra Königsbrunn am Wagram, északra Großweikersdorf. Története Stetteldorfot 1120-ban említik először. A Peilstein grófok birtoka volt, majd kihalásuk után, 1278-ban Habsburg Rudolf Friedrich von Zollern nürnbergi palotagrófnak adományozta. 1330-ban egyházközsége önállósult Hausleitenétől. 1460-ban mezővárosi jogokban részesült. 1582-ben Julius zu Hardegg gróf vásárolta meg; ő építtette Juliusburg kastélyát. Unokaöccse, Georg Friedrich a kastélyba költöztette valamennyi környékbeli uradalmának központját. Bécs 1683-as török ostromakor a kastélyban tartották a haditanácsot, Sobieski János lengyel király vezetésével. A kastély utolsó örököse, Johann Friedrich von Hardegg 1945-ben, a második világháború utolsó napjaiban esett el. Lakosság A Stetteldorf am Wagram-i önkormányzat területén 2021 januárjában 1047 fő élt. A lakosságszám 1981 óta enyhén gyarapodó tendenciát mutat. 2019-ben az ittlakók 93,3%-a volt osztrák állampolgár; a külföldiek közül 1,4% a régi (2004 előtti), 2,6% az új EU-tagállamokból érkezett. 1,3% az egykori Jugoszlávia (Szlovénia és Horvátország nélkül) vagy Törökország, 1,3% egyéb országok polgára volt. 2001-ben a lakosok 92,9%-a római katolikusnak, 1,4% mohamedánnak, 4,5% pedig felekezeten kívülinek vallotta magát. Ugyanekkor egy magyar élt a mezővárosban; a legnagyobb nemzetiségi csoportot a németek (96,8%) mellett a törökök alkották 1,4%-kal. A népesség változása: Látnivalók a Juliusburg kastélya a Keresztelő Szt. János-plébániatemplom az eggendorfi és a starnwörthi harangtornyok Jegyzetek Források A település honlapja 31228 – Stetteldorf am Wagram Statistik Austria Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Stetteldorf am Wagram című német Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Stetteldorf am Wagram

Stetteldorf am Wagram è un comune austriaco di 1 032 abitanti nel distretto di Korneuburg, in Bassa Austria; ha lo status di comune mercato (Marktgemeinde). Geografia Le comuni catastali sono Eggendorf am Wagram, Inkersdorf, Starnwörth e Stetteldorf am Wagram. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Stetteldorf am Wagram Collegamenti esterni (DE) Sito ufficiale, su stetteldorf-wagram.gv.at.
Stetteldorf am Wagram

Stetteldorf am Wagram is een gemeente in de Oostenrijkse deelstaat Neder-Oostenrijk, gelegen in het district Korneuburg (KO). De gemeente heeft ongeveer 1000 inwoners. Geografie Stetteldorf am Wagram heeft een oppervlakte van 25,74 km². Het ligt in het noordoosten van het land, iets ten noorden van de hoofdstad Wenen en ten zuiden van de grens met Tsjechië.
Штеттельдорф-ам-Ваграм

Штеттельдорф-ам-Ваграм (нем. Stetteldorf am Wagram) — ярмарочная коммуна (нем. Marktgemeinde) в Австрии, в федеральной земле Нижняя Австрия. Входит в состав округа Корнойбург. Население составляет 1019 человек (на 1 апреля 2009 года). Занимает площадь 25,74 км². Официальный код — 31228. Политическая ситуация Бургомистр коммуны — Йозеф Данкзагмюллер (АНП) по результатам выборов 2010 года. Совет представителей коммуны (нем. Gemeinderat) состоит из 19 мест. АНП занимает 13 мест. СДПА занимает 5 мест. АПС занимает 1 место. Ссылки Официальная страница (нем.)
Stetteldorf am Wagram

Stetteldorf am Wagram är en ort och kommun i Österrike. Den ligger i distriktet Korneuburg i förbundslandet Niederösterreich, 34 km nordväst om huvudstaden Wien. Kommunen består av fyra orter (Ortschaften) (inom parentes invånarantal 1 januari 2025): Eggendorf am Wagram (347) Inkersdorf (52) Starnwörth (140) Stetteldorf am Wagram (526) Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Stetteldorf am Wagram.
Штеттельдорф-ам-Ваграм

Штеттельдорф-ам-Ваграм (нім. Stetteldorf am Wagram) — ярмаркова громада в Австрії, у федеральній землі Нижня Австрія, округ Корнойбург. Населення — 1065 осіб (2025) Географія Громада розташована на висоті 213 метри над рівнем моря за координатами 48°24′31″ пн. ш. 16°00′59″ сх. д. За даними Статистичного управління Австрії в 2021 році площа становила 25,74 км², з чого придатної до заселення було 100,0%, заселеної — 6,8%. Сусідні громади Демографія 2023 року в громаді мешкало 1073 особи в 449 домогосподарствах, іноземців було 4,6% (у т.ч. 3,0% громадяни країн ЄС та ЄАВТ). За віковим діапазоном населення розподілялося таким чином: 16,0% — особи молодші 15 років, 64,8% — особи у віці 15—64 років, 19,2% — особи у віці 65 років та старші. Середній вік мешканців становив 44,1 років, 24,0% отримувало пенсію. Серед мешканців у віці від 15 років вищу освіту мало 11,1%, середню — 68,5%. У 98 підприємствах були зайняті 252 особи. У первинному секторі 2021 року працювало 26,9% підприємств, 20,2% — в обробній промисловості, 52,9% — в галузі послуг. Динаміка населення: Примітки
Biserica luterană din Viena

Biserica luterană din Viena (în germană Lutherische Stadtkirche), inițial biserica mănăstirii clariselor franciscane, este un lăcaș de cult situat în plin centrul Vienei. Lăcașul a fost trecut de împăratul Iosif al II-lea în proprietatea comunității luterane în anul 1782, în contextul edictelor iozefine de toleranță religioasă. În imediata vecinătate, pe locul anexelor gospodărești ale fostei mănăstiri, a fost construită în anii 1783-1784 biserica reformată din Viena⁠(en)[traduceți], a comunității reformate după Jean Calvin. Note
Église des Dominicains de Vienne

L'église des Dominicains de Vienne est une église catholique romaine, située dans l'arrondissement d'Innere Stadt. Histoire L'ordre des Prêcheurs s'installe à Vienne en 1226 avec le soutien de Léopold VI d'Autriche. Un monastère est construit avec une chapelle attenante sur un terrain donné près de la Stubentor. La chapelle romane est consacrée en 1237, mais est reconstruite en 1283 à cause de deux incendies, elle fait place alors à une grande église gothique. Le chœur est béni en 1302 par le cardinal dominicain, le futur pape Benoît XI. Au cours du siège turc en 1529, l'église est en grande partie démolie pour renforcer l'enceinte de Vienne. Le 6 mai 1631, l'empereur Ferdinand II de Habsbourg commande une nouvelle église dans le style baroque. La construction dure trois ans, l'église est consacrée en octobre 1634. Le dôme et la façade sont ensuite construits de 1666 à 1674. L'église dominicaine est alors la plus grande église de Vienne, après la cathédrale Saint-Étienne. En 1927, le pape Pie XI élève l'église au rang de basilique mineure. Décorations De nombreux maîtres d'œuvre et artistes italiens participent à la construction de l'église baroque comme le fresquiste Carpoforo Tencalla (it) ou les maîtres Cypriano Biasino (de), Antonio Canevale (de) ou Jacopo Spacio. La taille de pierre est faite sous la direction de Hieronymus Bregno (de). La conception de la façade est basée sur les premières églises baroques romaines, elles-mêmes inspirées de la basilique Santa Maria Novella. La façade de l'église comprend autour de la Vierge du portail huit autres statues en pierre de saints appartenant à tous l'ordre dominicain : à côté d'elle prient Catherine de Sienne et Agnès de Montepulciano ; Dans les niches du premier étage il y a des statues de Louis Bertrand et Rose de Lima, et au deuxième étage Hyacinthe de Cracovie et Vincent Ferrier et aux coins celles d'Albert le Grand et de Thomas d'Aquin. Le grand autel actuel de Karl Rösner est illustré d'une peinture de Leopold Kupelwieser de 1840. Le tableau de l'autel de la chapelle Saint-Thomas est de Frans Luycx. En 1896, l'orgue de Rieger est posé. Les peintures du plafond de style baroque primitif de la nef sont commandées en 1675 à Matthias Rauchmüller (de). La plupart représentent la Vierge Marie. La fresque du dôme d'origine est attribuée à Nicolas van Hoy. En 1820 un nouveau dôme plat est érigé, Franz Geyling fait la nouvelle décoration en 1836. Notes et références Voir aussi Portail de l’architecture chrétienne Portail du baroque Portail de Vienne Portail de la protection du patrimoine Portail du catholicisme
Chiesa di Santa Maria della Rotonda

La chiesa di Santa Maria della Rotonda (in tedesco Dominikanerkirche, cioè "chiesa dei domenicani"), è una chiesa di Vienna, basilica minore dal 1927. Storia In luogo dell'attuale edificio sacro esisteva inizialmente una chiesa eretta nel 1237 dai domenicani, poi ampliata nel corso del secolo. Tale struttura subì degli incendi, che costrinsero l'ordine a edificarne una nuova tra 1283 e 1302 poi ingrandita nel Rinascimento, in stile gotico, con la navata coronata da cinque volte a crociera. Nel 1529 la chiesa subì gravi saccheggi per mano turca, cadendo dunque in degrado per tutto il secolo. Nel XVII secolo, però, con la Controriforma, per l'ordine domenicano si aprì una nuova stagione, nella quale fu inaugurata la nuova Dominikanerkirche, iniziata il 29 maggio 1631, con la deposizione della prima pietra da parte di Ferdinando II d'Asburgo, e completata nel 1634, in stile barocco, espressione della nuova epoca. Il 1º ottobre 1634 fu consacrata e, solo nel 1927, elevata al grado di basilica minore. Descrizione Esterni Struttura tipicamente barocca, la chiesa dei domenicani si presenta con una facciata a salienti completata da ampie volute e decorata da elementi scultorei, secondo un l'impianto delle facciate primo-barocche italiane. Essa, sovrastata da un grande frontone, si presenta tripartita da lesene e paraste di ordine composito: Sul portale, affiancato da colonne corinzie, timpanato e dotato di un grande stemma dell'ordine, poggiano tre statue: lateralmente santa Caterina da Siena e sant'Agnese da Montepulciano, centralmente una Madonna col Bambino, inserita in una nicchia. Altre due nicchie sono posizionate lateralmente al portale, rispettivamente contenenti le rappresentazioni scultoree di san Luigi Bertrando e santa Rosa da Lima. Interni Gli interni sono a tre navate, con le pareti ornate da stucchi e rilievi e il soffitto impreziosito da affreschi. In particolare l'abside contiene opere a fresco di Carpoforo Tencalla, con Battaglia di Muret e Battaglia di Lepanto. Degno di nota il pulpito settecentesco, opera di Matthias Steinl. Lateralmente, le navate hanno tre cappelle per lato, ciascuna dedicata a un santo: cappella di Santa Caterina da Siena, con affreschi di François Roettiers cappella di San Tommaso d'Aquino, con affreschi di Frans Leuyx cappella di Santa Rosa da Lima cappella di Sant'Anna cappella di San Vincenzo Ferreri, con affreschi di François Roettiers cappella di Santa Caterina d'Alessandria, con affreschi di Frans Leuyx Note Bibliografia AA VV, Vienna. Arte e architettura, Könemann, 2000, pp. 49–50. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa di Santa Maria della Rotonda Collegamenti esterni Sito ufficiale, su wien.dominikaner.org. (EN) Chiesa di Santa Maria della Rotonda, in GCatholic.org. Chiesa di Santa Maria della Rotonda, su archINFORM.
Музей на глобусите

Музеят на глобусите (на немски: Globenmuseum) е разположен в двореца Молард във Виена. Той е част от Националната библиотека на Австрия. Открит е през 1956 г. и е единственият публичен музей в света за глобуси – триизмерни модели на Земята, други планети и небесната сфера. История Още през XIX век в Имперската библиотека във Виена, която е предшественик на Националната библиотека на Австрия, се помещава колекция от глобуси. Глобусите в тази колекция са придобити или чрез закупуване, или като подаръци – например Винченцо Коронели създава два глобуса за император Леополд I, като всеки глобус има гравиран портрет на императора и надпис. През 1921 г. географът Юген Оберхумер прави опис на колекцията от императорски глобуси и намира много от тях, с различни размери из дворцовите зали. През 1922 г. тези глобуси са били предадени за съхранение в Националната библиотека, където от 1948 г. има 28 глобуса. В годишния доклад на директора на колекцията през 1948 г. е отбелязано, че глобусите са едни от най-рядко използваните елементи за колекциониране и е добре да бъдат събрани на едно място. През 1956 г. Националната библиотека открива Музея на глобусите с общо 63 експоната. Има глобуси от имперската колекция и от колекциите на Международното дружество за изследване на глобусите Коронели, както и на картографа Робърт Хаард, който е инициатор за създаването на музея. Музеят първоначално се помещава в двореца Хофбург, а впоследствие за него е отреден специален дворец, част от ансамбъла. През първите 30 години на музея, колекцията нараства до 245 експоната чрез закупуване, подаръци или обмен с други музеи. През 1996 г. музеят има 260 експоната. В днешно време са 686 експоната. От края на 2005 г. музеят се помещава в двореца Молард. Най-старият експонат в колекцията е глобусът на Гема Фризиус от около 1536 г. Важни са глобусите на Винченцо Коронели (110 cm в диаметър) и два глобуса от Герардус Меркатор от 1541 и 1551 г. Колекцията включва и допълнителни предмети като зодиакални сфери, планетарни глобуси, астрономически инструменти, в които глобусът представлява компонент. Източници Jan Mokre, Peter E. Allmayer-Beck (Hrsg.): Das Globenmuseum der Österreichischen Nationalbibliothek. Bibliophile Edition, Wien 2005. Franz Wawrik, Helga Hühnel, Elisabeth Zeilinger: Kartensammlung und Globenmuseum der Österreichischen Nationalbibliothek. In: Österreichische Nationalbibliothek (Hrsg.): Handbuch der historischen Buchbestände in Österreich, Band 1, Hildesheim 1994, S. 137 – 143 (онлайн)
Globenmuseum

Das Globenmuseum im Palais Mollard ist Teil der Österreichischen Nationalbibliothek in Wien. Es ist weltweit das einzige öffentliche Museum für Globen. Geschichte Die Globensammlung der Wiener Hofbibliothek, des Vorläufers der Nationalbibliothek, bestand bereits im 19. Jahrhundert. Im Jahr 1956 wurde das Museum aus diesen Beständen und der Sammlung des Privatgelehrten, Kartographen und Globenspezialisten Robert Haardt und der Internationalen Coronelli-Gesellschaft für Globenkunde mit 63 Exponaten eröffnet. Standort war der Augustinertrakt der Wiener Hofburg am Josefsplatz, als Teil der Kartensammlung der Nationalbibliothek. 1970 und 1986 erhielt das Museum neue Räume innerhalb desselben Trakts. Seit Ende 2005 ist das Globenmuseum, gemeinsam mit dem Esperantomuseum im Palais Mollard-Clary in der Herrengasse untergebracht. Seit 2003 besitzt das Museum auch das Museumsgütesiegel. Sammlung Die meisten der mehr als 600 Erd- und Himmelsgloben des Bestandes, 200 davon werden ständig präsentiert, stammen aus der Zeit vor 1850. Das älteste Objekt ist der Erdglobus von Gemma R. Frisius (um 1536), ein Glanzpunkt der Sammlung sind die Globen von Vincenzo Coronelli (110 cm Durchmesser) und ein Globenpaar von Gerhard Mercator von 1541 und 1551. Weitere Sammlungsobjekte sind Armillarsphären, Mondgloben, Planetengloben und Instrumente, in denen Globen einen Bestandteil bilden wie Planetarien, Tellurien und Lunarien. Das Globenmuseum „ist die einzige Institution, in der Globen sowie den Globen verwandte Instrumente erworben, erforscht und der Öffentlichkeit präsentiert werden“. Literatur Jan Mokre, Peter E. Allmayer-Beck (Hrsg.): Das Globenmuseum der Österreichischen Nationalbibliothek. Bibliophile Edition, Wien 2005. Franz Wawrik, Helga Hühnel, Elisabeth Zeilinger: Kartensammlung und Globenmuseum der Österreichischen Nationalbibliothek. In: Österreichische Nationalbibliothek (Hrsg.): Handbuch der historischen Buchbestände in Österreich, Band 1, Hildesheim 1994, S. 137–143 (online) Weblinks Webpräsenz des Globenmuseums Bilder des Museums auf Flickr Michael Frank: Globenmuseum. Der Nabel der Welt. Artikel in der Süddeutschen Zeitung vom 17. Mai 2010. Einzelnachweise
Globe Museum

The Globe Museum (German: Globenmuseum) is a museum in the Palais Mollard, Vienna, Austria, part of the Austrian National Library. It was opened in 1956, and is the only public museum in the world devoted to globes, being three-dimensional models of Earth or other celestial bodies, or spherical representations of the celestial sphere. History As early as the 19th century, there was a globe collection within the Vienna Imperial Library, the forerunner to the Austrian National Library. The globes in this collection were acquired either as purchases or as gifts (for example, Vincenzo Coronelli created two globes especially for Leopold I, Holy Roman Emperor from 1658 to 1705, with each globe having an engraved portrait of the Emperor and an inscription). In 1921, the geographer, Eugen Oberhummer, conducted an inventory of the collection and found eight globes of various sizes (both terrestrial and celestial), and two armillary spheres. In 1922, these globes were transferred to the National Library's map collection where, by 1948, there were already 28 globes. In the annual report of the director of the collection in 1948, it was noted that the globes were among the collection's most rarely used items. In 1956, the National Library opened the Globe Museum with a total of 63 exhibits. Its foundation collection was a combination of the imperial collection and the collections of the International Coronelli Society for the Study of Globes, and the cartographer Robert Haardt, who had been instrumental in the museum's establishment. The museum was originally housed in the Augustinian tract of the Hofburg in Josefsplatz, Vienna, as part of the National Library's map collection. In 1970 and 1986, the museum was allocated new rooms within the same tract. During the museum's first 30 years, its collection grew to 145 items by purchase, gift and exchange with other museums. By 1996, the museum had 260 exhibits. Since the end of 2005 the museum has been accommodated at the Palais Mollard in the Herrengasse. Collection There are now approximately 600 terrestrial and celestial globes in the collection, and around 200 of them are constantly on display. The majority of them date from before 1850. The oldest item in the collection is the terrestrial globe of Gemma Frisius (circa 1536). Highlights are the globes of Vincenzo Coronelli (110 cm (43 in) diameter) and a pair of globes by Gerard Mercator from 1541 and 1551. Further objects in the collection include armillary spheres, planetary globes, astronomical instruments, and instruments in which a globe represents a component, such as planet machines (orreries), tellurions and lunariums. References Sources Mokre, Jan; Allmayer-Beck, Peter E (publisher) (2005). The Globe Museum of the Austrian National Library. Wien: Bibliophile Edition. OCLC 500454860. External links Globe Museum website (in English) Globe catalogue of the Austrian National Library Archived 2010-10-16 at the Wayback Machine (in German) Globe Museum in Austria-Forum (in German) Pictures of the museum on Flickr Michael Frank: Globenmuseum. Der Nabel der Welt. Article in the Süddeutsche Zeitung, 1 December 2005 (in German).