NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Дом Витгенщайн

Дом „Витгенщайн“ (нем.: Haus Wittgenstein) е къща във Виена, построена за Маргарет Стонбъро-Витгенщайн под архитектурния надзор на нейния брат, Лудвиг Витгенщайн. През 1975 г. българската държава купува имота. От 1978 г. Българският културен институт (БКИ) „Дом Витгенщайн“ работи като разширена културна служба към посолството на България във Виена., Архивът на БКИ „Дом Витгенщайн“ във Виена се съхранява в Централния държавен архив под № 1539. Между 1978 г. и 2009 г. там работи също и Българският изследователски институт в Австрия. История Скоро след като се разделя със съпруга си, Маргарет се сързва с архитекта Паул Енгелман, на когото възлага да проектира и построи къща, съответстваща на нейните разбирания. Като потомък на Карл Витгенщайн тя е израстнала в един от най богатите домове от Австро-унгарската империя. Родът Витгенщайн е имал контакти с най-именитите архитекти от своето време,, а Маргарет избира един от учениците на Адолф Лос. Лудвиг Витгенщайн, от своя страна, при все че е развалил приятелството си с Лос в годините след войната, подържал добри връзки с Паул Енгелман. Първоначално като съдружник на Енгелман в проекта участвува и архитектът Жак Гроаг, но когато Лудвиг се намесва в начинанието той се оттегля. Първите книжа са подписани от Енгелмани и Лудвиг, но по-нататък фигурират само подписи на Витгенщайн. Увлечението на Витгенщайн стига дотам, че той бива вписан във виенския указател като “д-р. Л. Витгенщайн, архитект”. Обсъждането на къщата е започнало в края на 1925, а през пролетта на следващата година Витгенщайн се е завърнал трайно във Виена. Строежът и обзавеждането завършват в дните преди Коледа на 1928, а окончателното строителното уверение е датирано от 1929 г. От 1928 до 1958 Маргарет обитава новия си дом, с изключение на годините от втората свeтовна война (1940-7). След смъртта й, в 1968 г. нейният син продава къщата на предприемач, който възнамерява да я събори. Кампания водена от философа Бернхард Лайтнер успява да го спре, след като убеждава градската управа да обяви сградата за паметник (в 1971 г.). Описание Сградата е обрзец на модернистката архитектура, с подчертано изчистени линии и без нищо нефункционално. Общият план е с формата на "Т", като високата фасада откъм улицата скрива по-малкия корпус, който продължава към градината. Покривът е плосък и служи като тераса. Витгенщайн подробно се е занимал с проектирането на детайли като врати и прозорци, за които определял точни размери. Вътрешното обзавеждане е било оставено на разпореждена на Маргарет. Бележки
Haus Wittgenstein

Das Haus Wittgenstein ist ein Gebäude im 3. Wiener Gemeindebezirk Landstraße, das ursprünglich als Wohnpalais für Margarethe Stonborough-Wittgenstein diente. Es wurde von ihrem Bruder, dem Philosophen Ludwig Wittgenstein in Zusammenarbeit mit dem Architekten Paul Engelmann, einem Schüler von Adolf Loos, entworfen. Mit der Planung wurde 1925 begonnen, Ende 1928 wurde das Haus bezogen. Margarethe Stonborough-Wittgenstein bewohnte es bis zu ihrem Tod im Jahre 1958, ausgenommen die Periode ihres Exils in den USA (1940–1947). Ihr Sohn Thomas Stonborough verkaufte es 1971 an den Bauunternehmer Franz Katlein, für den sich der Grundstückswert nach einer Umwidmung für Hochhausbauten auf das Dreifache erhöhte. Auf dem Grundstück sollte ein Hochhaus des Hauptverbandes der Sozialversicherungsträger entstehen. Nach heftigen Protesten, zu denen auch eine Petition namhafter Wiener Architekten gehörte, wurde das Haus Wittgenstein unter Denkmalschutz gestellt, der alte Garten wurde jedoch abgeholzt und das Hochhaus in unmittelbarer Nachbarschaft der Villa errichtet. 1975 erwarb die Volksrepublik Bulgarien das Haus. Heute dient es nach einigen baulichen Veränderungen als bulgarisches Kulturinstitut. Das benachbarte Bürogebäude des Hauptverbandes wurde 2018–19 generalsaniert, es erhielt dabei eine helle, auf das Wittgenstein-Haus bezugnehmende Fassade, die das Gebäude in neues Licht rückt. Das wurde in einem Fachorgan als „Versöhnung mit dem Wittgensteinhaus“ publiziert. Das Haus Wittgenstein folgt dem Stil der Moderne und erinnert äußerlich stark an die Architektur des Bauhauses. Literatur Felix Czeike: Historisches Lexikon Wien. Band 5. Verlag Kremayr & Scheriau, Wien 1997, ISBN 978-3-218-00547-0, S. 542. Otto Kapfinger: Haus Wittgenstein – eine Dokumentation. Kulturabteilung der Botschaft der Volksrepublik Bulgarien, Wien 1984. Bernhard Leitner: Die Rettung des Wittgenstein Hauses in Wien vor dem Abbruch. AMBRA Verlag, Wien 2013, ISBN 978-3-99043-617-2. (Deutsch) Bernhard Leitner: The Wittgenstein House. Princeton Architectural Press, New York 2000, ISBN 978-1-56898-251-9. (Englisch) August Sarnitz: Die Architektur Wittgensteins: Rekonstruktion einer gebauten Idee. Mit einer Fotodokumentation von Thomas Freiler. Böhlau, Wien 2011, ISBN 978-3-205-78547-7. Jan Turnovsky: Die Poetik eines Mauervorsprungs. Birkhauser, Basel 1987, ISBN 9783035601091 Paul Wijdeveld: Ludwig Wittgenstein. Architekt. Wiese, Basel 1994, ISBN 3-909164-03-X Einzelnachweise Weblinks Homepage des bulgarischen Kulturinstitutes in Österreich Bernhard Leitner: Die Rettung des Wittgenstein Hauses vor dem Abbruch – Juni 1969 bis 21. Juni 1971. Eine Dokumentation Das Haus Wittgenstein. Bezirksmuseum Landstraße, archiviert vom Original am 14. Oktober 2013; abgerufen am 3. Januar 2018. Otto Kapfinger: Haus Wittgenstein bei nextroom 1928: Haus Wittgenstein, Wien, Radio Ö1, aus der Reihe Hundert Häuser - Die Republik Österreich im Spiegel ihrer Architektur, 5. Juli 2018 Fotografien Architekturfotografien vom Haus Wittgenstein von Margherita Spiluttini Historische Fotografien vom Haus Wittgenstein (Homepage der Österreichischen Nationalbibliothek)
Maison Wittgenstein

La Maison Wittgenstein (Haus Wittgenstein en allemand) est un bâtiment de style moderniste conçu et construit par le philosophe autrichien Ludwig Wittgenstein, avec les architectes Jacques Groag et Paul Engelmann, en 1927-1928 à Vienne. Histoire de la Haus Wittgenstein En 1927-1928 à Vienne, le philosophe Ludwig Wittgenstein fait les plans de la Maison Wittgenstein et la construit, avec les architectes Jacques Groag et Paul Engelmann, tous deux élèves d'Adolf Loos. C'est un bâtiment de style moderniste, inspiré par l'anti-ornementalisme pratiqué et théorisé par Loos. La Maison Wittgenstein a été construite à la demande de la sœur de Wittgenstein, Margarethe Stonborough. Elle abrite en 2018 l'« Institut culturel bulgare ». Style Pour Wolfram Eilenberger, on peut comparer l'architecture de la maison Wittgenstein à celle du Tractatus, en ce qu'elle incarnerait la logique mais aussi une singularité énigmatique. « Si, au dedans, la maison séduit par sa transparence parfaite et la mise à nu de sa mécanique — le câble de l'ascenseur par exemple —, du dehors elle produit l'effet d'une énigme dont on croit pressentir la signification possible sans être capable de formuler la question sous-jacente. » Hermine Wittgenstein qualifie la maison d'un logement « pour les dieux ». Notes et références Voir aussi Bibliographie Jean-Pierre Cometti, « La maison Wittgenstein », sur www.laviedesidees.fr, 22 avril 2010 (consulté le 20 septembre 2016). Pierre Fasula, « Wittgenstein et Loos : le souci de la correction et la dégradation du style », sur www.implications-philosophiques.org, 29 novembre 2011 (consulté le 20 septembre 2016). Céline Poisson (dir.), Penser, dessiner, construire : Wittgenstein et l'architecture, Paris, L'Éclat, coll. « Philosophie imaginaire », 2007, 256 p. (ISBN 978-2-84162-149-1, DOI 10.3917/ecla.poiss.2007.01). Articles connexes Adolf Loos Philosophie de l'architecture Portail de la généalogie Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la philosophie Portail de Vienne
Haus Wittgenstein

Haus Wittgenstein – minimalistyczny gmach znajdujący się przy ulicy Parkgasse 18, w Wiedniu, w Austrii. Wybudowany został dla Margaret Wittgenstein, zaliczającej się do wpływowej miejskiej inteligencji. Autorem projektu budynku całkowicie pozbawionego jakichkolwiek dekoracji był Paul Engelmann. Projekt ten powstał w 1925 roku, zaś sam budynek ukończony został w 1929 roku. W prace nad ostatecznym kształtem budynku zaangażował się w dużej mierze również brat Margaret, filozof Ludwig Wittgenstein. Zakres proponowanych przez niego poprawek powodował często nawet zmiany pierwotnej koncepcji architektonicznej, co przyczyniło się zarówno do wydłużenia czasu budowy, jak również istotnego wzrostu kosztu inwestycji. Haus Wittgenstein zyskał powszechne uznanie w środowisku jako czołowy przykład minimalizmu w architekturze, co jednak i tak nie do końca satysfakcjonowało Ludwiga Wittgensteina. Uznawał on bowiem budowlę za zbyt bezosobową, by w niej mieszkać. Obecnie (dane z 2013 r.) Haus Wittgenstein jest budynkiem ambasady Bułgarii. Wnętrze jednak jest udostępnione dla odwiedzających. Organizowane są tutaj także różnorakie wydarzenia o charakterze kulturalnym, a także różne spotkania. Galeria Przypisy
Haus Wittgenstein

Haus Wittgenstein är ett k-märkt hus i modernistisk stil i Wien, som ritats av arkitekten Paul Engelmann (1891-1965) och Ludwig Wittgenstein. Margaret Stonborough-Wittgenstein, syster till Ludwig Wittgenstein, kontrakterade år 1925 Paul Engelmann att rita och bygga ett hus mellan Parkgasse och Kundmanngasse i stadsdelen Landstrasse i Wien. Ludwig Wittgenstein engagerade sig i projektet och arbetade i två års tid med att rita delar av huset, bland annat dörrar, dörrhandtag, fönster och värmeelement. Huset blev klart 1928. Huset beboddes av Margaret Stonborough-Wittgenstein till hennes död 1958 och såldes 1971 för att rivas. Efter en kampanj av arkitekter i Wien, kulturmärktes huset och togs 1975 över av den bulgariska staten. Det inrymmer numera Bulgariens kulturinstitut i Wien. Källor Om Haus Wittgenstein på webbplatsen för Bulgariska kulturinstitutet i Wien,läst 2011-11-21 Vidare läsning Bernard Leitner: The Wittgenstein House. Princeton Architectural Press, New York 2000, ISBN 978-1-56898-251-9 Externa länkar Bilder på huset
Palmenhaus Schönbrunn

The Palmenhaus Schönbrunn is a large greenhouse in Vienna, Austria featuring plants from around the world. It opened in 1882. It is the most prominent of the four greenhouses in Schönbrunn Palace Park, and is also among the largest botanical exhibits of its kind in the world, with around 4,500 plant species. History Several forerunners were built in the Palace Park in the 18th and 19th centuries, under Emperors Francis I and Joseph II. The present building was built by Ignaz Gridl following plans by court architect Franz-Xaver von Segenschmid, known for his projects of bridges, and Sigmund Wagner. Groundbreaking took place in 1881 and Franz Joseph I opened the greenhouse on 19 June 1882. Since 1918 it has been run by the Bundesgärten (Federal Gardens). A heavy bomb attack on Schönbrunn Palace in February 1945 destroyed most of the glazing of the Palmenhaus. Many plants died, although some were saved by being transferred to the nearby Sonnenuhrhaus. The rebuilding began in 1948, and the Palmenhaus was reopened in 1953. The building was closed to the public in 1976 as a safety measure following the collapse of the Reichsbrücke. Renovations were carried out between 1986 and 1990. Architecture Built with 600 tons of wrought iron and 120 tons of cast iron, the Palmenhaus is 111 metres long, 28 metres wide and 25 metres high, and has 45,000 glass tiles. The annexes on the north and south sides serve as a coldhouse and a hothouse respectively. Notable features The oldest plant by some distance is a roughly 350-year-old olive tree donated by Spain in 1974. A Wollemia, a so-called “living fossil” species, discovered in 1994. This one is on permanent loan from the Botanical Garden of the University of Vienna and is one of the few to be cultivated outside Australia. A coco de mer, donated by the Seychelles in 1990 and not expected to blossom for around 50 to 100 years. A victoria waterlily, which blossomed in 2001 for the first time in more than 40 years. The centre of the building has traditionally been the location for the tallest plant. The current centrepiece, planted in 2008, is a Livistona chinensis known as the “Mirna palm” after the Austrian swimmer Mirna Jukić. Other notable collections include the azaleas and the cyatheales. See also Wüstenhaus Schönbrunn (Desert House), featuring succulent plants and desert fauna, located in the nearby Sonnenuhrhaus. There is another Palmenhaus in the Vienna Burggarten. Notes External links Home page on the Schönbrunn Palace website (in German) Further reading Gerhard Deimel, Kurt Vogl and Ingrid Gregor: Palast der Blüten – Das Schönbrunner Palmenhaus, Holzhausen, Vienna, 2002, ISBN 3-85493-052-6. (in German)
Palmiarnia (Schönbrunn)

Palmiarnia w Schönbrunn (niem. Palmenhaus) – jedna z największych palmiarni w Europie, mieszcząca się w ogrodzie francuskim przy Pałacu Schönbrunn. Została wzniesiona na życzenie cesarza Franciszka Józefa i według projektu Franza Xavera Segenschmida w 1882 r. W Palmiarni znajduje się roślinność z pierwotnych lasów trzech kontynentów. Cały zbudowany ze stali i szklony pawilon ma 113 m długości i 28 m wysokości. Podzielony jest według rodzaju klimatu na trzy części: zimny (klimat okołobiegunowy) (Kalthaus) umiarkowany tropikalny (Tropenhaus) Turystom udostępniono możliwość zwiedzania nocnego, co dodatkowo potęguje doznania estetyczne, których można doświadczyć zwiedzając za dnia. Nocą można zwiedzać Palmiarnię z poziomu galerii pod dachem, która w dzień nie jest dostępna. Zobacz też Tiergarten Schönbrunn
Islámské centrum Vídeň

Islámské centrum Vídeň, německy Islamisches Zentrum Wien, je mešita, nacházející se v 21. vídeňském okrese Floridsdorf v Bruckhaufenu na ulici Am Bruckhaufen 3. Historie Mešita byla postavena v letech 1975 až 1979 architektem Richardem Lugnerem na zakázku saúdskoarabského krále Fajsala bin Abd al-Azíz. Minaret je 32 metrů vysoký, průměr kopule je 20 metrů. K centru jsou připojena zařízení pro péči o islámskou kulturu. Islámské centrum bylo otevřeno rakouským prezidentem Rudolfem Kirchschlägerem dne 20. listopadu 1979. Ředitel Islámského centra je členem saúdskoarabského velvyslanectví ve Vídni. Islámské centrum je členem Islámské světové ligy, která je financovaná Saúdskoarabským královstvím. V průběhu sympozia Das Unbehagen mit der Religion Ústavu pro religiozitu v psychiatrii a psychoterapii konaném dne 18. června 2011 byl Gregor Henckel-Donnersmarck první vysoký katolický hodnostář přednášející v této mešitě. Galerie Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Islamisches Zentrum Wien na německé Wikipedii. Související články Islám v Rakousku Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Islámské centrum Vídeň na Wikimedia Commons Islamisches Zentrum Wien Muslimové ve Vídni : Náboženský infoservis (Dingir), 20. 7. 2018
Islamisches Zentrum Wien

Das Islamische Zentrum Wien ist eine Moschee im 21. Wiener Gemeindebezirk Floridsdorf in der Siedlung Bruckhaufen an der Adresse Am Bruckhaufen 3. Es ist der erste erfolgreiche Bau einer repräsentativen Moschee in Österreich. Allerdings gab es bereits während des Habsburgerreichs sowie in der Zwischenkriegszeit aber auch in der frühen Nachkriegszeit Moscheebauprojekte, die jedoch aus verschiedenen sozioökonomischen und politischen Gründen scheiterten. Der letzte gescheiterte Versuch beabsichtigte im Jahr 1949, für die damals rund 1.600 in Österreich lebenden Muslime eine Moschee zu bauen, wobei sich Ägypten an den geschätzten Baukosten mit einem Betrag in der Höhe von 8.000.000 S (entspricht heute etwa 30.400.000 EUR) beteiligen wollte. Der Baubeginn war für 1950 geplant. Moschee Die Moschee wurde von 1975 bis 1979 von Baumeister Richard Lugner im Auftrag des saudi-arabischen Königs Faisal ibn Abd al-Aziz gebaut. Das Minarett ist 32 Meter hoch, der Durchmesser der Kuppel beträgt 20 Meter. Angeschlossen an das Zentrum sind Einrichtungen zur Pflege der islamischen Kultur. Die Moschee wurde teilweise durch Spenden finanziert, die Muslime in der Zwischenkriegszeit in Wien für den Bau einer repräsentativen Moschee gesammelt hatten. Dieser Moscheebauversuch scheiterte zwar, jedoch floss das damals gesammelte Geld in das Islamische Zentrum Wien. Das Islamische Zentrum wurde am 20. November 1979 in Anwesenheit des damaligen österreichischen Bundespräsidenten Rudolf Kirchschläger eröffnet. Der Direktor des islamischen Zentrums ist Angehöriger der Saudi-Arabischen Botschaft in Wien. Das islamische Zentrum wird über die Islamische Weltliga (Muslim World League) erhalten, welche vorwiegend vom Königreich Saudi-Arabien finanziert wird. Während der Fachtagung „Das Unbehagen mit der Religion“ des Instituts für Religiosität in Psychiatrie & Psychotherapie hielt am 18. Juni 2011 mit Gregor Henckel-Donnersmarck erstmals ein hoher katholischer Würdenträger einen Vortrag in der Wiener Moschee. Bildgalerie Siehe auch Islam in Österreich Literatur Josef Peter Schuller: Die verborgene Moschee. Zur Sichtbarkeit muslimischer Gebetsräume in Wien, hrsg. Ulrike Bechmann / Wolfram Reiss: Anwendungsorientierte Religionswissenschaft, Beiträge zu gesellschaftlichen und politischen Fragestellungen, Band 4, Tectum, Marburg 2013, ISBN 978-3-8288-3177-3 Weblinks Website des Islamischen Zentrums Wien Einzelnachweise
Vienna Islamic Centre

The Vienna Islamic Centre (German: Islamisches Zentrum Wien) is the largest mosque in Austria, located in Vienna's 21st district Floridsdorf. Overview In 1969, the Islamic community in Vienna purchased a 8,300-square-metre (89,000 ft2) plot from the city of Vienna in order to build a mosque. Due to financial difficulties, the start of the construction was postponed several times. In 1975, Saudi king Faisal bin Abdulaziz al Saud pledged to finance the construction of the mosque. After Richard Lugner was selected as the general contractor, construction work began on 1 July 1977. On 20 November 1979, the Vienna Islamic Centre was inaugurated by Rudolf Kirchschläger, President of Austria, as reported in Zeit im Bild. The minaret of Vienna Islamic Centre is 32 metres (105 ft) high, while the dome is 16 metres (52 ft) high and 20 metres (66 ft) in diameter. Gallery See also Islam in Austria List of mosques in Austria References External links Media related to Vienna Islamic Centre at Wikimedia Commons Official website. Archived 16 August 2012 at the Wayback Machine
Centre islamique de Vienne

Le Centre islamique de Vienne (en allemand : Islamisches Zentrum Wien) est la plus grande mosquée d'Autriche, située dans le 21e arrondissement de Vienne, Floridsdorf. Histoire En 1969, la communauté islamique de Vienne a acheté une parcelle de 8 300 m2 à la ville de Vienne afin de construire une mosquée. En raison de difficultés financières, le début de la construction a dû être reporté à plusieurs reprises. En 1975, le roi saoudien Fayçal ben Abdelaziz Al Saoud s'est engagé à financer lui-même la construction de la mosquée. Après que Richard Lugner a été choisi comme maître d'oeuvre, les travaux de construction ont commencé le 1er juillet 1977. Le 20 novembre 1979, le Centre islamique de Vienne fut inauguré par Rudolf Kirchschläger, alors président de l'Autriche. Cet événement a été couvert dans les médias locaux, comme un reportage dans le Zeit im Bild le jour de l'inauguration. Mosquée Le minaret du centre islamique de Vienne mesure 32 mètres de haut, tandis que le dôme fait 16 mètres de haut et 20 mètres de diamètre. Galerie Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Vienna Islamic Centre » (voir la liste des auteurs). Voir aussi Article connexe Islam Lien externe Site Web du Centre islamique de Vienne Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de Vienne Portail de l'islam
Meczet w Wiedniu

Meczet w Wiedniu (właściwie: Centrum Islamskie w Wiedniu, niem.: Islamisches Zentrum Wien) – zespół religijno-społeczny w Wiedniu, znajdujący się w dzielnicy 21. Floridsdorf, przy ul. Am Bruckhaufen 3, nad Dunajem. Prace projektowe rozpoczęto 29 lutego 1968, a ukończono 20 listopada 1979. Obiekt zaprojektował Richard Lugner, na zlecenie króla Arabii Saudyjskiej – Faisala ibn Abd al-Aziza. Minaret ma wysokość 32 m i stanowi konkurencję widokową od strony stacji metra Neue Donau, dla wieży telewizyjnej na terenie Vienna International Centre. Średnica kopuły wynosi 16 m. Przy meczecie działa Centrum Islamskie, wokół którego koncentruje się życie islamskiej społeczności stolicy Austrii. Centrum zostało uroczyście otwarte w 1979 przez prezydenta Rudolfa Kirchschlägera. Bibliografia http://www.islamiccentre.at/ – oficjalna strona Centrum (dostęp 11.1.2010) tablica pamiątkowa przy meczecie Wien (plan miasta 1:25.000), wyd. Freytag&Berndt, Wiedeń, ISBN 978-3-9922-1563-8 Przypisy
Исламский центр Вены

Исла́мский центр Ве́ны (нем. Islamisches Zentrum Wien) — крупнейшая мечеть в Австрии. Расположена в Вене, в районе Флоридсдорф. История В 1969 году исламская община Вены купила участок земли площадью 8300 м² для строительства мечети. В связи с финансовыми трудностями, начало строительства было отложено несколько раз. В 1975 году Саудовский король Фейсал ибн Абдул-Азиз обязался взять на себя финансовые затраты по строительству мечети. Строительные работы начались 1 июля 1977 года. 20 ноября 1979 года Венский исламский центр был открыт президентом Австрии Рудольфом Кирхшлегером. Это событие широко освещалось в местных средствах массовой информации. Мечеть Минарет Венского исламского центра имеет высоту 32 метра. Высота купола составляет 16 метра, диаметр — 20 метров. Обучение В 2012 году Венский исламский центр имени имама Али получил разрешение от Общества «Аль-Мостафа аль-Алямийе» на набор студентов по 120 специальностям в области исламской теологии. См. также Эюп Султан (Тельфс) Примечания Ссылки Izwien.at Сайт мечети
Ісламський центр Відня

Ісламський центр Відня (нім. Islamisches Zentrum Wien) — найбільша мечеть в Австрії. Розташована у Відні, в районі Флоридсдорф. Історія У 1969 році ісламська громада Відня придбала ділянку землі площею 8300 м² для будівництва мечеті. У зв'язку з фінансовими труднощами, початок будівництва було відкладено декілька разів. У 1975 році Саудівський король Фейсал ібн Абдель Азіз Аль Сауд зобов'язався взяти на себе фінансові витрати, пов'язані з будівництвом мечеті. Будівельні роботи розпочалися 1 липня 1977 року. 20 листопада 1979 року Віденський ісламський центр був відкритий президентом Австрії Рудольфом Кірхшлегером. Ця подія широко висвітлювалося в місцевих засобах масової інформації. Опис мечеті Мінарет Віденського ісламського центру має висоту 32 метри. Висота купола становить 16 метрів, діаметр купола — 20 метрів. Освітня діяльність У 2012 році Віденський ісламський центр імені імама Алі отримав дозвіл від Товариства «Аль-Мостафа аль-Алямійє» на набір студентів на навчання зі 120 спеціальностей в області ісламської теології. Див. також Еюп-Султан (Тельфс) Примітки Посилання Izwien.at — офіційний сайт