NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Wiener Sport-Club

The Wiener Sport-Club, short WSC, was established on 24 February 1883 in Vienna, Austria and is one of the country's oldest multi-sport clubs. Their traditional home is in the Dornbach quarter of the city (17th district). The club is best known for its football team, established 1907. In Austria, the club is colloquially referred to as "Sport-Club". History At various times throughout its history the club has had departments for fencing, boxing, wrestling, cycling, handball, track and field, field hockey, tennis, squash, football and water polo. The football team enjoyed success in Austria National Championship in 1922, 1958 and 1959. Their 1958 season included an impressive 7–0 victory over Juventus in European Champions Cup. Two bankruptcies in the 1990s eventually led the team to slip into the lower leagues. In 2001, the football section split off as Wiener Sportklub due to financial troubles and was re-integrated back into WSC in 2017. The first squad currently plays in the Austrian Regionalliga East (3rd Division). The club's home ground Wiener Sport-Club Stadium (or Sportclub-Platz in German) dates back to 1904 and is considered as Austria's oldest actively used football field. Player and coach Erich Hof is known as the club's legend. Honours Austrian Football Bundesliga Champions (3): 1921–22, 1957–58, 1958–59 Austrian Cup Winners (1): 1922–23 Austrian Football First League Champions (1): 1976–77 Austrian Regionalliga East Champions (1): 2001–02 Challenge Cup Winners (2): 1904–05, 1910–11 Club staff Manager: Stefan Rapp Current squad As of 13 April, 2026 Note: Flags indicate national team as defined under FIFA eligibility rules; some limited exceptions apply. Players may hold more than one non-FIFA nationality. Notable players Hans Krankl Eric Barber Erich Hof Lorin Avădanei Finn Laudrup Julius Emanche Horst Blankenburg Lothar Ulsaß Christian Keglevits Notable coaches Erich Hof Antoni Brzeżańczyk Slobodan Batričević Goalkeeper Coach: Mirko Radulović References External links Official website (in German) Wiener Sport-Club football section (in German)
Wiener Sport-Club Platz

Wiener Sport-Club Platz – stadion piłkarski w Wiedniu, stolicy Austrii. Obiekt może pomieścić 7828 widzów. Swoje spotkania rozgrywają na nim piłkarze klubu Wiener SC. Stadion został otwarty w 1904 roku, co czyni go najstarszym do tej pory funkcjonującym obiektem piłkarskim w Austrii. Przypisy
Wiesbadener Hütte

Wiesbadener Hütte (česky Wiesbadenská chata) je horská chata v rakouských Alpách ve spolkové zemi Vorarlbersko. Po celou dobu existence s několikaletou odmlkou po 2. světové válce je spravována Wiesbadenskou sekcí Německého alpského spolku. Byla postavena v roce 1896 a zásadně rozšířena roku 1903 kvůli velkému zájmu turistů a lyžařů. Chata nabízí 80 postelí v pokojích a dalších 100 lůžek ve společných noclehárnách. Otevřeno je v zimní i letní sezoně. Přístup vede po cestě sjízdné rolbami a terénními auty, soukromá doprava není povolena. Poloha Chata stojí ve výšce 2443 m n. m. v pohoří Silvretta v údolí Ochsental pod ledovcem Vermuntgletscher a nad přehradní nádrží Silvretta-Stausee v horském sedle Bielerhöhe ve Vorarlbersku v Rakousku. Příjezd v létě autem nebo autobusem na parkoviště v sedle Bielerhöhe (2037 m n. m.) v zimě lanovkou Vermuntbahn a následně autobusem na sedlo Bielerhöhe Výstup z Bielerhöhe přes zamrzlou hladinu přehrady nebo po okružní cestě a údolím Ochsental 3 hodiny Túry, výstupy na vrcholky Dreiländerspitze (3197 m) 3 hodiny Piz Buin (3128 m) 3-4 hodiny Silvrettahorn (3244 m) 3 hodiny Všechny túry na hlavní hřeben Silvretty vedou po ledovcích. přechody na chaty Jamtalhütte (2165 m) a Chamonna Tuoi (2250 m) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Wiesbadener Hütte na Wikimedia Commons Wiesbadener Hütte pod Piz Buin
Wiesbadener Hütte

Die Wiesbadener Hütte ist eine Alpenvereinshütte der Kategorie I der Sektion Wiesbaden des Deutschen Alpenvereins (DAV). Sie liegt in der Silvretta in Vorarlberg (Österreich) auf 2443 m ü. A. im Ochsental am Fuß des Piz Buin. Zustiege Alle Zustiege auf die Hütte starten auf der Bielerhöhe (2037 m), die im Sommer mit dem PKW und Linienbussen aus dem Montafon und dem Paznaun über die Silvretta-Hochalpenstraße (L 188) erreichbar ist. Im Winter, wenn die Straße für den öffentlichen Verkehr gesperrt ist, gelangt man dorthin von Partenen im Montafon aus mit Hilfe der Vermuntbahn und anschließendem Transfer in Kleinbussen. Auf einem Karrenweg auf der orografisch linken Seite des Silvretta-Stausees und durch das Ochsental. Gehzeit 2–2½ Stunden. Auf einem Steig (weiß-blaue Markierung) oberhalb des Stausees. Trittsicherheit erforderlich, Gehzeit 2½ Stunden. Durch das Bielertal und über den Radsattel. Gehzeit 3 Stunden. Seit der Inbetriebnahme des Obervermuntwerkes II ist der Winterzugang über den vorher vollständig zugefrorenen Silvrettasee erschwert. Infolge der intensiven Wasserentnahme und -zufuhr durch das Werk bleibt der See im nördlichen Teil nun eisfrei und kann dort über die beiden westlichen Staumauern und einen im Zuge der Errichtung des Werkes gebohrten Tunnel umgangen werden. Ein längerer, aber weniger lawinengefährdeter Zugang führt durch das Bieltal und über den Radsattel (2652 m). Tourenmöglichkeiten Piz Buin (3312 m). Gehzeit 3–4 Stunden. Silvrettahorn (3244 m). Gehzeit 3–3½ Stunden. Dreiländerspitze (3197 m). Gehzeit 2½–3 Stunden. Hohes Rad (2934 m). Gehzeit 2½ Stunden Vermuntkopf (2851 m). Gehzeit 1½ Stunden Nachbarhütten Zum Madlenerhaus (1986 m) über die Bielerhöhe. Gehzeit 2½ Stunden. Über den Vermuntpass zur Tuoihütte. Gehzeit 2½–3 Stunden. Über die Obere Ochsenscharte (2970 m) zur Jamtalhütte. Gehzeit 3½–4 Stunden. Zur Saarbrücker Hütte über Fuorcla dal Confin, Rotfurka, Winterlücke und Litznersattel. Gehzeit 6–7 Stunden. Zur Klostertaler Umwelthütte. Gehzeit 2 Stunden Literatur und Karten Alpenvereinskarte 26 Silvrettagruppe (1:25.000) Günther Flaig: Alpenvereinsführer Silvretta alpin. Bergverlag Rother, München 2005, ISBN 3-7633-1097-5. Weblinks Deine Berge: Wiesbadener Hütte – Bergsteiger- & Wander-Portal Einzelnachweise
Most Wildbichler

Most Wildbichler (německy Wildbichler Brücke) je silniční most v tyrolském Kufsteinu. Překlenuje řeku Inn, tyrolskou silnici B 171 a železniční trať Kufstein – Innsbruck (ÖBB). Po dvou samostatných mostních konstrukcích vede Inntalská dálnice A 12 a zemská silnice B 175 (Wildbichler Straße B 175). Most je významným dopravním uzlem pro městskou dopravu a mezinárodní severojižní dopravu na dálnici A 12. Historie Most byl postaven v rámci výstavby dálnice A 12 v letech 1966–1969. Architekt projektu je společnost Leonhardt und Andrä. V prosinci 1988 odhalila běžná kontrola nosné konstrukce místy vážné poškození korozí. V důsledku toho bylo do začátku července 1990 obnoveno celé předpětí a vyměněna táhla. Dne 11. července 1990 se vozovka náhle propadla a všechny dopravní trasy vedoucí po mostě a pod ním musely být kvůli nebezpečí zřícení uzavřeny. Vlivem povodně byl říční pilíř podemletý, na horní straně proti proudu se sesedl a naklonil o 25 cm a na dolní straně po proudu o 1,4 metru. V rámci sanace bylo stabilizováno podloží, říční pilíř byl obezděn, nosné konstrukce byly vyzdviženy do původní polohy a byla vyměněna tahová výztuž. V červnu 1992 byl most znovu otevřen pro dopravu. Do té doby byla veškerá dálniční a silniční doprava odkloněna přes centrum Kufsteinu a trať ÖBB byla dočasně uzavřena. Popis Byl to první most postavený metodou postupného výsuvu, kterou vyvinuli Willi Baur a Fritz Leonhardt. Při tomto postupu byly jednotlivé konstrukční části postaveny na opěře a posunuty dopředu přes pomocné podpěry. Most má dvě samostatné nosné konstrukce s horní mostovkou, které mají společný 52 m dlouhý říční pilíř a na levém břehu mají vlastní pilíře. Dva dálniční pásy o pěti polích (každý) 59,4 + 3 × 102,4 + 59,4 m a jeden silniční o sedmi polích. Celková šířka mostu je 42 m. Opěry a pilíře jsou z železobetonu, mostovka je z předpjatého betonu. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Wildbichler Brücke na německé Wikipedii. Literatura MARTIN, Aschaber; GUGLBERGER, Günter; SPORSCHILL, Karl. Brücken in Tirol.. Innsbruck: Studienverlag, 2010. 270 s. ISBN 978-3-7065-4957-8. S. 170–173. CURBACH, Manfred; MEHLHORN, Gerhard. Handbuch Brücken. Entwerfen, Konstruieren, Berechnen, Bauen und Erhalten. 3. vyd. Wiesbaden: Springer Vieweg, 2014. ISBN 978-3-658-03339-2. doi:10.1007/978-3-658-03342-2. S. 1007. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu most Wildbichler na Wikimedia Commons
Wildbichler Brücke

Die Wildbichler Brücke ist eine Straßenbrücke in Kufstein in Tirol. Sie führt über den Inn, die Tiroler Straße B 171 und die Unterinntalbahn. Auf der Brücke verlaufen die Inntalautobahn A 12 und die Wildbichler Straße B 175 auf zwei getrennten Brückentragwerken. Die Brücke ist ein neuralgischer Verkehrsknotenpunkt des städtischen Verkehrs und des internationalen Nord-Süd-Verkehrs auf der A 12. Die Brücke wurde im Zuge des Autobahnbaus 1966–1969 errichtet. Sie war die erste Brücke, die nach dem von Willi Baur und Fritz Leonhardt entwickelten Taktschiebeverfahren konstruiert wurde. Dabei wurden die einzelnen Tragwerksabschnitte am Widerlager hergestellt und über Hilfsstützen vorgeschoben. Im Dezember 1988 wurden bei einer routinemäßigen Überprüfung des Tragwerks stellenweise starke Korrosionsschäden festgestellt. Daraufhin wurde bis Anfang Juli 1990 die gesamte Vorspannung erneuert und die Spannglieder ausgetauscht. Am 11. Juli 1990 sackte die Fahrbahn plötzlich ab und alle auf und unter der Brücke verlaufenden Verkehrswege mussten wegen Einsturzgefahr gesperrt werden. Der 52 m lange Flusspfeiler, auf dem alle drei Tragwerke liegen, hatte sich oberwasserseitig um 25 cm, unterwasserseitig um 1,4 m gesetzt und schief gestellt. Für die Sanierung wurde der Untergrund stabilisiert, der Flusspfeiler ummantelt, die Tragwerke in die ursprüngliche Lage angehoben und die Spannbewehrung ausgetauscht. Im Juni 1992 konnte die Brücke wieder für den Verkehr freigegeben werden. Bis dahin wurde der gesamte Autobahn- und Hauptstraßenverkehr durch die Kufsteiner Innenstadt umgeleitet und die ÖBB-Strecke zeitweilig gesperrt. Literatur Martin Aschaber, Günter Guglberger, Karl Sporschill: Brücken in Tirol. Studienverlag, Innsbruck-Wien-Bozen 2010, ISBN 978-3-7065-4957-8, S. 170–173. Gerhard Mehlhorn, Manfred Curbach (Hrsg.): Handbuch Brücken. Entwerfen, Konstruieren, Berechnen, Bauen und Erhalten. 3. Auflage. Springer Vieweg, Wiesbaden 2014, ISBN 978-3-658-03339-2, S. 1007. (doi:10.1007/978-3-658-03342-2) Weblinks
Wildpark Ernstbrunn

Der Wildpark Ernstbrunn liegt in Dörfles, einem Ort der Gemeinde Ernstbrunn in Niederösterreich unterhalb des Schlosses Ernstbrunn am Rande des Naturparks Leiser Berge. Der Wildpark ist über 40 Hektar groß. Er beherbergt bevorzugt heimische Tierarten wie Schafe, frei laufende Ziegen, Esel und Ponys, Gämsen und Steinböcke, Rotwild und Damwild, Hasen und Wildschweine, Hühner und Enten, aber auch Hochlandrinder, Sikahirsche, Hängebauchschweine und Mufflons. Der Park wurde 1975 im nördlichen Teil des denkmalgeschützten Schlossparks Ernstbrunn eröffnet und im Laufe der Jahre sukzessive erweitert. Seit 2009 ist im Wildpark Ernstbrunn das Wolf Science Center angesiedelt, das von Grünau im Almtal (Salzkammergut) hierher übersiedelte. Das Zentrum bietet Führungen an, bei denen die Verhaltensforschung bei Timberwölfen erklärt und auch gezeigt wird. Im Oktober 2010 wurde das neue Testgebäude des Wolf Science Center eröffnet. Es ermöglicht den Besuchern des Wildparks mittels eines Einwegspiegels einen Einblick in die Arbeit der Verhaltensforscher. Weblinks Website des Wildparks Wildpark Ernstbrunn, ernstbrunn.gv.at Der Wildpark Ernstbrunn,, Wolf Science Center (wolfscience.at) Ausflugsziel Wildpark Ernstbrunn im Naturpark Leiserberge, castlewelt.com Wildpark Ernstbrunn, quax.at Pläne: Die Anlage, wolfscience.at (online) Wildpark - Übersichtsplan, ernstbrunn.gv.at (PDF; online, ernstbrunn.riskommunal.net) Einzelnachweise
Wildsee (Fieberbrunn)

Der Wildsee, auch Wildseelodersee oder Wildalpsee genannt, ist ein Bergsee in den Kitzbüheler Alpen in Tirol. Er liegt auf 1847 m Höhe eingebettet zwischen dem Wildseeloder (2119 m) im Westen und der Henne (2078 m) im Osten im Gemeindegebiet von Fieberbrunn. Er hat eine Fläche von 2,5 Hektar und eine maximale Tiefe von rund elf Metern. Geographie Es handelt sich um einen typischen Karsee, dessen Mulde durch einen Gletscher in der letzten Eiszeit gebildet wurde. Seinen Namen hat er von der unterhalb liegenden Wildalpe. An seinem nördlichen Ufer befinden sich das Wildseeloderhaus und eine kleine Kapelle. Aufgrund seiner idyllischen Lage und relativ leichten Erreichbarkeit ist er ein beliebtes Wanderziel. Der Wildsee wird durch einen kleinen Bach am nördlichen Ende entwässert, der nach kurzer Strecke in einer Doline verschwindet und drei Kilometer weiter östlich in den Schreienden Brunnen im Hörndlinger Graben wieder zu Tage tritt. Geschichte Der See gehörte einst dem Kloster Rott, das ihn 1568 den adeligen Brüdern Hanns und Carl Rosenberger als Erblehen überließ, da er für das Kloster wertlos und nicht fischbar war. Im Jahr 1790 berichtet der Hofmarkschreiber Simon Millinger: „der angemerkte Wild Alp See haltet in Umriß 370 Klafter (Anm.: rund 650 m), im Tiefisten ort halt Er 42 Gwerschuch (Anm.: rund 13,3 m), darin sind viele, aber ganz kleine, freie Fisch.“ Um die Entstehung des Wildsees rankt sich eine Sage, wie sie in ähnlicher Form von vielen Seen im Alpenraum berichtet wird: Die Sennerinnen und Senner der Gegend verfielen mit der Zeit in frevelhaften Übermut, kegelten beispielsweise mit Brot- und Käselaiben. Dieses Treiben wurde vom Himmel mit Blitz und Donner bestraft. Als das Unwetter vorüber war, fand man an der Stelle der Almhütten einen See, in dem die Frevler verschwunden waren. Weblinks Wildseeloderhaus: Der Wildseeloder Einzelnachweise
Wildsee (Fiederbrunn)

De Wildsee is een bergmeer in de Kitzbüheler Alpen. Het meer ligt op 1847 m hoogte tussen de Wildseeloder (2119 m) in het westen en de Henne (2078 m) in het oosten. De oppervlakte van het meer is 2,5 hectare, de maximale diepte is elf meter.
Wildsee (Tyrolen, Fieberbrunn)

Wildsee är en sjö i Österrike. Den ligger i förbundslandet Tyrolen, i den centrala delen av landet, 300 km väster om huvudstaden Wien. Wildsee ligger 1 847 meter över havet. Den högsta punkten i närheten är Wildseeloder, 2 118 meter över havet, väster om Wildsee. Trakten runt Wildsee består i huvudsak av gräsmarker. Runt Wildsee är det ganska glesbefolkat, med 34 invånare per kvadratkilometer. Källor
Katedrála Neposkvrněného Početí Panny Marie (Linec)

Mariendom nebo Nová katedrála či Katedrála Neposkvrněného Početí Panny Marie (německy Mariä-Empfängnis-Dom nebo Neuer Dom) je sídelní katedrála linecké diecéze v Linci, Rakousku. Historie První plány započaly roku 1855 prostřednictvím biskupa Franze-Josefa Rudigiera. Základní kámen byl položen 1. května 1862, u té příležitosti bylo uvedeno dílo Antona Brucknera – slavnostní kantáta Preiset den Herrn. V roce 1924 biskup Johannes Maria Gföllner vysvětil novou katedrálu zasvěcené Neposkvrněnému početí Panny Marie. Plány od stavebního mistra kolínské arcidiecéze byly tvořeny ve francouzském vysokém gotickém stylu. Se svou kapacitou (20 000 osob), délkou (130 m) a plochou (5 170 m2) je Mariendom největším kostelem v Rakousku, nikoli však nejvyšším. Původní plány ohledně výšky věže nebyly povoleny, protože v tehdejším Rakousku-Uhersku nesměl být žádný kostel vyšší, než jižní věž svatoštěpánské katedrály ve Vídni. Se svými 135 m je tedy o 2 metry nižší, než tato věž. Obzvláště pozoruhodné jsou okenní vitráže. Nejznámější je linecké okno, které znázorňuje historii tohoto města. Okna též obsahují rozličné portréty lidí, kteří sponzorovali tuto stavbu katedrály. Během druhé světové války byla nějaká okna, zejména na jižní straně, poškozena. Namísto obnovení těch původních, byla nahrazena moderním uměním. Též obdivuhodná je scéna narození v chrámové kryptě s figurami od německého sochaře Sebastiana Osterriedera a vystavené klenoty biskupa Rudigiera. Politika V katedrále je umístěna dřevořezba na památku Engelberta Dollfusse; v říjnu 2006 k ní církev umístila destičku s nápisem distancujícím se od jeho politiky, což vyvolalo nevoli v řadách ÖVP. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku New Cathedral, Linz na anglické Wikipedii. Související články Diecéze Linec Linec Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Katedrála Neposkvrněného Početí Panny Marie na Wikimedia Commons
Nueva Catedral de Linz

La catedral Nueva de Linz (del alemán: Neuer Dom), también conocida como la catedral de la Inmaculada Concepción (Mariä-Empfängnis-Dom) es un gran templo neogótico iniciado en 1855 por el obispo Franz-Josef Rudigier en la ciudad austriaca de Linz. Desarrollo de las obras y características La primera piedra fue colocada en 1862 en un evento solemnizado por la interpretación de la cantata festiva Preiset den Hern de Anton Bruckner. En 1924 el obispo Johannes Maria Gföllner consagró el edificio terminado como catedral de la Virgen María (Mariendom). El proyecto, elaborado por el maestro constructor de la archidiócesis de Colonia, Vincenz Statz, se hizo en estilo neogótico inspirándose en el gótico clásico francés del siglo XIII. Con 20.000 asientos, la catedral es la mayor iglesia del país, pero no la más alta. Originalmente se había diseñado una aguja mayor, pero no fue aprobada ya que en Austria-Hungría en ese momento a ningún edificio se le permitía una altura mayor que la torre Sur de la catedral de San Esteban de Viena. Con 135 m, la catedral Nueva tiene dos metros menos de altura que la catedral vienesa. Destacan particularmente las vidrieras de la catedral. La más famosa es la Ventana de Linz, que representa la historia de Linz. Otras vidrieras representan retratos de los diferentes patrocinadores de la construcción de la iglesia. Durante la Segunda Guerra Mundial, se dañaron algunas vidrieras, sobre todo las de la parte sur. En lugar de restaurarlas, fueron sustituidas con nuevas vidrieras con motivos de arte moderno. También cabe destacar la escena de la Natividad en la bóveda del panteón de la iglesia, con sus figuras hechas por S. Osterrieder, y la colección de insignias del obispo Rudigier. Placa conmemorativa de Dollfuß En octubre de 2006, la Iglesia católica añadió una placa adicional a la placa conmemorativa grabada en madera dedicada al canciller Engelbert Dollfuß, la cual produjo agitación en el seno del partido político ÖVP. En la placa adicional, la Iglesia se distancia de la política de Dollfuß tras una resolución de la Conferencia de Obispos Católicos de Austria, en consecuencia se distancia del texto original grabado en 1934 y anuncia la futura abstención de la política de partidos. Dollfuß siendo canciller de Austria suprimió el Parlamento por irregularidades formales con el fin de evitar que los nacionalsocialistas amenazaran con ganar las elecciones mediante una dictadura estatal corporativa. Eso causó la Guerra Civil Austríaca y condujo a la dictadura del austrofascismo.​​ La placa original se erigió en 1934 tras su asesinato a manos de los nacionalsocialistas. Galería Véase también Anexo:Iglesias más altas del mundo Notas Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Nueva Catedral de Linz. Homepage Mariendom
Cathédrale de l'Immaculée-Conception de Linz

La cathédrale de l'Immaculée-Conception, populairement appelée "Nouvelle cathédrale" (en allemand : Mariendom), est un vaste édifice religieux catholique en tant qu'église cathédrale du diocèse de Linz, en Autriche. De style néo-gothique l'église fut construite à partir de 1862 pour remplacer l'ancienne cathédrale devenue trop exiguë. C'est la plus vaste cathédrale d'Autriche, plus grande que la cathédrale Saint-Étienne de Vienne. L'architecte en est Vincenz Statz (de). Historique L'ancienne église des Jésuites qui avait été choisie comme cathédrale en 1795, lors de la création du diocèse de Linz, et où Anton Bruckner était organiste, était devenue trop petite pour une ville dont la population s'accroissait rapidement. Aussi Mgr Franz Joseph Rudigier (de), évêque de Linz, prit-il l'initiative en 1855 de lancer le projet d'un nouvel édifice, par souscriptions publiques. La construction commença en 1862, s'avérant le plus grand projet architectural d'Europe. Elle ne s'acheva complètement qu'en 1935. Présentation Avec une flèche de près de 135 m, c'est l'un des édifices religieux les plus hauts au monde. La tour mesure deux mètres de moins que celle de la cathédrale Saint-Étienne de Vienne, car dans l'ancienne Autriche-Hongrie, les clochers ne devaient pas dépasser la hauteur de celui de la cathédrale de Vienne. La cathédrale est dédiée à l'Immaculée Conception de Marie. Ce dogme avait été proclamé un an plus tôt par le pape Pie IX, déclenchant une vague de dévotion mariale parmi les catholiques. La crypte de la Nouvelle cathédrale abrite les tombes des évêques de Linz, dont celle de l’évêque Rudigier. Parmi les vitraux, le « Linzer Fenster » est particulièrement célèbre. Il représente des scènes tirées de l’histoire de la ville de Linz. Dimensions Les dimensions de l'édifice sont les suivantes : hauteur intérieure de la nef : 31 m ; longueur : 130 m ; hauteur de la flèche : 134,7 m (la plus haute d'Autriche après celle de la cathédrale Saint-Étienne de Vienne) ; largeur au transept : 60 m ; superficie au sol : 5 170 m2. La cathédrale, qui peut accueillir 20 000 personnes, comprend 142 fenêtres, 54 colonnes et 17 autels. Notes et références (nl) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en néerlandais intitulé « Nieuwe Dom van Linz » (voir la liste des auteurs). Voir aussi Articles connexes Liste des cathédrales d'Autriche Liste des églises les plus hautes Liens externes Site officiel Ressource relative à l'architecture : The Skyscraper Center Ressource relative à la religion : GCatholic.org Ressource relative à la musique : MusicBrainz (de) Présentation de la cathédrale, site du diocèse Portail de l’architecture chrétienne Portail du catholicisme Portail de l'Autriche
Duomo di Linz

Il duomo dell'Immacolata Concezione (o Duomo di Linz, Mariä-Empfängnis-Dom o Neuer Dom) è la chiesa cattolica maggiore di Linz e cattedrale della diocesi di Linz. Si tratta di una cattedrale fondata ex-novo nel 1855 dal vescovo Franz Joseph Rudigier e costruita in stile neogotico. Al suo completamento, la precedente vecchia cattedrale della città divenne una chiesa parrocchiale. Fu inaugurata nel 1909 anche se fu completata nel 1924. Voci correlate Torri e campanili più alti d'Europa Cattedrali in Austria Chiesa cattolica in Austria Altri progetti Wikibooks contiene testi o manuali sulla disposizione fonica dell'organo a canne Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla cattedrale di Linz Collegamenti esterni Sito ufficiale, su dioezese-linz.at. (EN) Duomo di Linz, in GCatholic.org. (EN) Duomo di Linz, su Skyscraper Center.
Nieuwe Dom van Linz

De Nieuwe Dom (Neuer Dom, officieel Maria-Empfängnis-Dom) is de kathedraal van de Opper-Oostenrijkse stad Linz. Het neogotische bouwwerk werd tussen 1862 en 1924 gebouwd en is ontworpen door Vincenz Statz. Als voorbeeld gold de Dom van Keulen. Met een toren van bijna 135 meter is het een van de hoogste kerkgebouwen ter wereld. De toren is twee meter minder hoog dan die van de Weense Stephansdom, omdat kerktorens in het voormalige Oostenrijk-Hongarije niet hoger mochten zijn dan de toren van de Weense kathedraal. Het initiatief voor de bouw van de dom werd in 1855 genomen door bisschop Franz Joseph Rudigier. De dom is gewijd aan de Onbevlekte Ontvangenis van Maria. Dit dogma was een jaar eerder afgekondigd door paus Pius IX en had onder katholieken een golf van Mariaverering in gang gezet. De kathedraal was de opvolger van de barokke Oude Dom van Linz, die vanaf het oprichtingsjaar van het bisdom (1785) als bisschoppelijke kerk had gefungeerd en waar Anton Bruckner organist was. In de crypte van de Nieuwe Dom bevinden zich de graven van de bisschoppen van Linz, waaronder dat van bisschop Rudigier. Van de glas-in-loodramen is vooral het Linzer Fenster bekend. Het toont voorstellingen uit de geschiedenis van de stad Linz. Externe link (de) Linzer Mariendom