Grad Strechau

Grad Strechau, znan tudi kot palača Strechau, je grad na vrhu hriba, v okrožju občine Lassing in je drugi največji grad na Štajerskem. Čeprav leži v občini Lassing, nosi isto ime tudi vas Strechau v Rottenmann, čeprav ni znano ali je bil grad poimenovan po vasi ali obratno. Zgodovina Salzburški nadškofje so planoto Lassing s skalnim gričem Strechau prejeli kot darilo nemškega cesarja Konrada II. leta 1036. Prvo utrdbo ali grad je okoli leta 1036 na griču Strechau zgradila nadškofija Salzburg. Verjetno je šlo le za stolp. Podelili so ga v fevd plemiški rodbini Traungauskih. Ime Strechau se v dokumentih pojavi šele leta 1074, ko je nadškof Gebhard iz Salzburga nekaj posesti Strechowe predal opatiji Admont, ki jo je ustanovil. Rodbina Traungauskih je za upravljanje gradu uporabljala svoje ministeriale iz viteške rodbine Ennstalerskih, ki so se imenovali po gradu. Okoli leta 1120 je na primer omenjen Gerung Strechauski. Leta 1192 je rodbina Traungauskih izumrla in Strechau se je vrnil nadškofiji kot urejena fevdalna posest. Na začetku 13. stoletja je bil Strechau podeljen bratoma Rudolfu in Konradu Kindberškima. Sledil jima je Vulfing Trennsteinski. Nasilno je zasedel dvor samostana Admont pod gradom, ki je Strechau razdelil na dva kompleksa. Vulfing je posedoval Spodnjem (Nieder)-Strechau, medtem ko je njegov sorodnik Henrik iz Ehrenfelsa živel na Gornjem (Ober)-Strecheau. Leta 1282 je nadškof Friderik Salzburški zamenjal oba gradova Strechau z vojvodo Albrechtom I. Habsburškim za grad Trautenfels v dolini reke Aniže. Delilni kamni so kmalu izumrli in fevd, ki je bil zdaj deželni fevd, je bil prenesen na guvernerja Štajerske, opata Henrika II. Admontskega. Strechau so večinoma upravljali habsburški oskrbniki. Ker so Habsburžani nenehno potrebovali denar, so pogosto zastavljali svoje premoženje. Med hitro spreminjajočimi se zastavami Strechaua so to bili leta 1357 bratje Rudolf in Diepold Katzensteinski, Friderik I. Celjski in leta 1396 Oton iz Ehrenfelsa. Od 15. stoletja naprej ni več ločevanja med Spodnjim in Zgornjim Strechauom. Leta 1495 je trdnjavo, ki je bila medtem močno razširjena, cesar Maksimilijan I. prodal bratoma Sigmundu in Henriku Prueschenku. Maksimilijan I. si je pridržal pravico do odkupa in kmalu je grad spet postal deželnoknežji. Leta 1511 je bil Strechau dodeljen upravitelju soli v Ausseeju, Hansu Herzheimerju. Leta 1527 je cesar Ferdinand I. prodal posestvo Strechau trgovcu iz Rottenmanna Hansu Hofmannu. Ta rodbina je dosegla precejšnje bogastvo, Hans Hofmann je že zastarel in zanemarjeni grad od leta 1529 naprej preuredil v prijeten renesančni dvorec. Obdobje reformacije in prodaja opatiji Admont Po nadaljnjih spremembah lastništva je družina Mosheimskih leta 1528 grad prodala Hansu Hofmannu von Grünbühelu. Hofmani so cesarju Ferdinandu I. posodili denar za obrambo pred Madžari in zagotovili svojo srebrnino za kovanje novih kovancev. Cesar je v zameno Hofmannu med drugim zastavil cestnino pri Rottenmannu in mu prodal grad Strechau in pripadajoča zemljišča kot »zakonito, čisto in neokrnjeno lastnino«. Po smrti Hansa je njegov sin Hans Friderik starejši nadaljeval renesančno širitev. Postal je znan kot vodja protestantskih stanov. Strechau je postal steber protestantizma v Zgornji Štajerski. Hofmanovi so v župnije, ki so jih upravljali v Lassingu, Lieznu in Oppenbergu, imenovali pridigarje iz Nürnberga, da bi širili protestantsko vero na tem območju. Grad so preuredili, zgrajeno je bilo arkadno dvorišče v renesančnem slogu in poslikane so bile znane manieristične stropne poslikave v protestantski kapeli. V času protireformacije je Hans Friderik leta 1589 zapustil Štajersko in za Strechau se je začelo obdobje gospodarskega upada. Med |protireformacijo je bila zadnja lastnica gradu iz družine Hofman, Ana Potencijana Jörger, prisiljena grad prodati in zapustiti državo. Grad je leta 1629 prevzela Opatija Admont pod opatom Urbanom Webrom (latinizirano kot Textor), ki je leta 1637 dal zgraditi katoliško grajsko kapelo in naredil številne okraske. Medtem ko je grad pripadal opatiji (1629–1892), so bili zgrajeni velika žitnica, hlevi in upravne stavbe. Okoli leta 1600 je bila zgrajena velika banketna dvorana z baročnimi stropnimi poslikavami in štukaturami. Okoli leta 1650 je bila postavljena baročna katoliška kapela. Ker je bila uprava gospostva leta 1727 preseljena v rezidenco Thalhof, je grad Strechau zdaj služil predvsem kot prostor za rekreacijo duhovnikov Admonta in kot gostišče. Leta 1711 je bila ustanovljena filozofsko-teološka šola. Od 19. stoletja do danes Upravitelj Admonta, Anton Stary, prijatelj nadvojvode Janeza, je po tem, ko so grad dvakrat zasedle francoske čete, prilagodil več sob za nadvojvodove osebne in slovesne namene. Takrat je bil opisan zelo lep grajski vrt, ki se je raztezal vse do grajskega pristave. Nadvojvoda Janez se je na gradu večkrat srečal s svojo bodočo ženo Ano Plochl in nameraval tam tudi prirediti svojo poroko. Vendar je ta načrt preprečil ugovor njegovega brata, cesarja Franca I. Med napoleonskimi vojnami so Strechau trikrat zasedli Francozi, grad pa je bil začasno uporabljen kot poljska bolnišnica. Od leta 1817 do 1848 je oskrbnik ponovno živel v gradu. Javne naloge posesti, kot so davčna uprava, zemljiški urad in varnost, so se prav tako opravljale iz gradu. Po letu 1848 je bila uprava zaradi ukinitve gospostva ukinjena in grad je propadal skoraj 50 let. Leta 1892 je grad in posestvo kupil dunajski kemični industrialec Julius Hofmeier (* 31. maj 1857, Praga, † 30. oktober 1934, Gradec), ga na novo opremil in z nakupom sosednjih kmetij z dvorom v Nichtlgutu ustanovil posestvo. Zaradi osebnih tragedij je bil Hofmeier prisiljen grad prodati. Leta 1909 sta grad in posestvo kupila dr. Adolf in Gabriela Boesch, ki sta ga imela za dobro dopolnitev svojega posestva Süßenbrunnu blizu Dunaja. V obdobju hiperinflacije je njegov sin Adolf Egon Boesch izgubil posest, prevzela ga je fundacija Terezijanske akademije na Dunaju. Grad je ostal neizkoriščen do leta 1938, ko je bil obsežno prenovljen, da bi vanj (1938–1945) namestili šolo Nacionalnega političnega inštituta za izobraževanje (NAPOLA) in nato otroško okrevališče. Do leta 1945 je bil grad v lasti nemškega Reicha in so ga uporabljali kot okrevališče. Leta 1945 so ruske čete začasno zasedle grad. Angleži so stavbo prilagodili v otroški rekreacijski dom. Leta 1955 je bil Strechau vrnjen v Terezianumu. Vendar je grad ostal prazen in je bil komaj vzdrževan. Leta 1979 je Terezijanska akademija načrtovala prodajo dotrajanega in skoraj povsem praznega gradu. Sprva je zanimanje izrazilo ameriško hotelsko podjetje, a ga je na koncu kupil vnuk nekdanjega lastnika, Harald Boesch. Grad so zgledno prenovili in je zdaj v lasti zasebne fundacije Boesch. Od maja 2006 je tam na ogled razstava starodobnih avtomobilov. Grajski kompleks je od leta 1978 zaščiten kot zgodovinski spomenik. Opis stavbe Do grajskega kompleksa se dostopa skozi vrata v nekdanjem bastijonu. Nad vrati je obrambno okno z orkom. Za tremi ovalnimi odprtinami v obzidju bastiona so nekoč stali topovi. Na skodlasti strehi stojijo tri vetrnice. Ena prikazuje čarovnico, ki jaha na metli. Nato pridemo na dolgo dvorišče, kjer so nekdanji hlevi, kmetijska poslopja, smodnišnica in hiša upravnika. Notranje grajsko dvorišče je zelo impresivno zaradi trinadstropnih renesančnih arkad na vzhodni in zahodni strani. Na gradu je vredno ogleda: cesarjeva soba nekdanja protestantska molilnica s stropnimi poslikavami iz leta 1579, katere teološki program izvira iz Davida Chyträusa, pa tudi plesna dvorana, ki je v drugem nadstropju vzhodnega krila. Njen strop je okrašen s štukaturami in oljnimi slikami (1652), ki prikazujejo prizore iz Ovidovih Metamorfoz. Baročna oljna slika prikazuje novozavezno priliko o svatbi: Mnogi so poklicani, a malo izbranih« (Mat 22,1–14). Grajska kapela Majhna Marijina kapela, ki je v južnem krilu in je od tam dostopna, ima štiridelni križni obok. Opremljena je v baročnem slogu. Oltar pripisujejo kiparju opatije Admont, Georgu Remeleju in je bil postavljen leta 1637. Osrednja figura v svetišču je Madona z detetom. Spremljevalni figuri sta sv. Barbara na levi in sv. Katarina na desni. Nadangel Mihael stoji v prelomljenem pedimentu. Literatura Kleine Zeitung, Beate Pichler: Kjer lepota piše zgodovino, od 13. julija 2014, 9. del serije Odklenjeno, str. 34 in 35. Hannes P. Naschenweng: Grad Strechau. S prispevki Friedmunda Hueberja, Heinza Leitnerja et al. (= Časopis Zgodovinskega društva za Štajersko. Posebni zvezek 24). Liezen 1997. Benedikt Schneider: V: Občina Lassing (ur.): 950 let Lassinga. Lassing 1986. Franz Wohlgemuth: Zgodovina župnije Gaishorn in doline Paltental. Gaishorn 1955. Zunanje povezave burg-strechau.at Strechau. V: burgen-austria.com. Martin Hammerl ; pridobljeno 1. Januar 1900 Grad Strechau in Austria-Forum (nemško) (local history lexicon) Grad Strechau na razglednicah