NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Плуто ЗПГ

Плуто ЗПГ – завод із виробництва зрідженого природного газу, що почав роботу в 2012 році на північно-західному узбережжі Австралії. Розташований в районі Каррата (Karratha) поблизу іншого заводу зі зрідження Норз-Вест-Шельф ЗПГ. Сировинною базою проекту у складі однієї технологічної лінії річною потужністю 4,9 млн.т ЗПГ (6,9 млрд.м3) стали офшорні родовища Плуто та Ксена, сукупні запаси яких оцінили у понад 140 млрд.м3 газу. Доставку з них ресурсу облаштували за допомогою трубопровідної системи Плуто/Ксена – Плуто ЗПГ. Зведення заводу потребувало доставки великої кількості насичених обладнанням модулів, для чого судна для перевезення великовагових вантажів "Daniella" та "Fairlift" здійснили в 2008 – 2010 роках 23 рейси з Лаєм Чабангу, Саттахіпу (обидва – Таїланд), Порт-Клангу (Малайзія) та Мельбурну. Для зберігання продукції призначались два резервуари по 120000 м3 кожен, крім того, звели три резервуари загальною ємністю 130000 м3 для конденсату, вилученого в ході підготовки газу. Відправку продукції облаштували через завантажувальну платформу, сполучену з суходолом естакадою довжиною 300 метрів. Вона може обслуговувати газові танкери розміром Q-flex (220000 м3) та танкери для вивозу конденсату дедвейтом до 120000 тон. Для будівництва платформи задіяли самопідіймальне судно "IB909". Необхідні для будівництва портових споруд, підхідного каналу та басейну розвороту днопоглиблювальні роботи мали загальний обсяг 7,7 млн м3, а для їх виконання залучили фрезерний земснаряд "Phoenix" та землесосні снаряди "Queen of the Netherlands" і "Cornelis Zanen". Окрім виробництва продукції для експорту, комплекс також постачає певну кількість блакитного палива для внутрішніх потреб через перемичку завдовжки 3 кілометра до газопереробного заводу Каррата, що входить до складу згаданого вище Норз-Вест-Шельф ЗПГ. Проект вартістю майже 15 млрд. доларів США (включаючи офшорні потужності та трубопровід) реалізувала австралійська компанія Woodside (90% участі), яка також є оператором Норз-вест шельф ЗПГ. Крім того, по 5% мають японські компанії Tokyo Gas та Kansai Electric. У 2022-му почались роботи зі спорудження другої технологічної лінії річною потужністю 5 млн тонн ЗПГ з метою прийому продукції ще одного офшорного родовища Скарборо, оператором розробки якого є ExxonMobil (крім того, провадиться модернізація першої лінії, що випускатиме 3 млн тонн ЗПГ за рахунок ресурсу зі Скарборо). В межах цього проекту проклали газопровід Скарборо – Плуто ЗПГ. Енергетичні потреби заводу забезпечує власна теплоелектростанція. Примітки
Рождество (остров, Австралия)

Остров Рождество или Коледен остров (на английски: Christmas Island) е островна територия на Австралия, намираща се в източната част на Индийския океан, на 2623 km северозападно от гр. Пърт (Австралия) и на 360 km южно от остров Ява (Индонезия). Заема площ от 135 km2. Бреговата линия е 78 km. Климат Средната годишна температура е 27 °С. Релефът е платовиден, с максимална височина 356 m. История Остров Рождество е открит на 25 декември 1687 г. от английския мореплавател Уилям Дампир; 1888 г. – официално обявен за владение на Великобритания. Същата година са открити залежи на фосфати и се основава първото селище; до 1958 г. – подчинен на британските власти в Сингапур; 1 октомври 1958 г. – островът е предаден под управление на Австралия. Население Населението на острова е 1493 жители (приб. оценка, 2006 г.). Гъстота – 8,2 жители на km2. Етнически състав: китайци – 60,3%, австралийци и англичани – 24,9%, малайци 14,8%. Официален език – английски. Азбука – латиница. Неграмотни – 9%. Религиозен състав – християни (протестанти) 26,8%, мюсюлмани (сунити) 14,5%, будисти 36,4%, конфуцианци 22,3%. Административен център (главно селище) – Флаинг Фиш Коув/Сетълмент (980 жители) По данни от преброяването от 2016 г. населението е 1843 жители. Държавно устройство Островът е владение на Австралия – външна територия. Управлява се от австралийски администратор. Има Съвещателен съвет. Въоръжени сили няма. Икономика От 1895 г. започва разработването и износът на фосфати, чиято индустрия е свързана с появата на постоянно население. След изчерпването на находището, добивът на фосфати е прекратен през 1987 г. и островът се превръща в център за екотуризъм. 63% от територията е заета от национален парк. През 2001 г. австралийското правителство сключва споразумение с Роскосмос за изграждане на космодрум на острова. За този проект е разработен проектът на ракетата-носител Аврора, а през 2003 г. е обявено, че се подготвя проектът на стартовия комплекс. Проектът за космодрума не е реализиран поради липса на финансиране. Основа на стопанството е добивът и износът на фосфати. Развит е риболовът и отглеждането на кокосова палма. Вижте също Национално знаме на Рождество Източници
Illa Christmas

L'illa Christmas (en anglès, Christmas Island) és una dependència d'Austràlia, localitzada a l'oceà Índic, a 2.360 km al nord-oest de Perth (Austràlia occidental) i a 500 km al sud de Jakarta, Indonèsia. Els primers navegants europeus hi van passar el 1615, però només va rebre el seu nom pel capità anglès William Mynors, per la data de la nova descoberta, el 25 de desembre de 1643. La colonització britànica va començar el 1888, per explotar les mines de fosfats. Durant la Segona Guerra Mundial fou ocupada per l'Imperi del Japó per aprofitar les seves mines de fosfats. Després de la guerra va passar a la Colònia de Singapur i finalment l'1 d'octubre de 1958 passa a Austràlia. L'únic ferrocarril de 18 km entre Flying Fish Cove i South Point va ser tancat el 1987. La composició ètnica és de 70% xinesos, 20% europeus i 10% malais. Les principals religions són el 18,3% budistes, 19,4% musulmans, 18,5% cristians, i 6% d'altres. L'anglès n'és l'idioma oficial, però també s'hi parlen el xinès i el malai. Referències Bibliografia Andrews, Charles. W. «A Description of Christmas Island (Indian Ocean)» (en anglès). Geographical Journal, 13, 1, 1899. National Library of Australia. The Indian Ocean : a select bibliography of resources for study in the National Library of Australia. (en anglès). Canberra: National Library of Australia, 1979. ISBN 0-642-99150-2. Wharton, W. J. L. «Account of Christmas Island, Indian Ocean» (en anglès). Proceedings of the Royal Geographical Society and Monthly Record of Geography, 10, 10, 1888, p. 613-624.
Vánoční ostrov

Vánoční ostrov (Christmas Island, Territory of Christmas Island) je zámořským územím Austrálie bez vlastní vlády (od roku 1984 je součástí australského Severního teritoria). Nachází se v Indickém oceánu, 2360 km severozápadně od Perthu v Západní Austrálii a 500 km jižně od Jakarty v Indonésii. Přibližně 2000 obyvatel žije kromě hlavního města Flying Fish Cove (nebo také The Settlement) v dalších čtyřech městech (Silver City, Kampong, Poon Saan, a Drumsite). Etymologie Kapitán Williama Mynorse pojmenoval ostrov, protože kolem něj 25. prosince 1643 plul. Historie Ostrov byl mezi mořeplavci znám od raného 17. století. Teprve v roce 1666 se ostrov poprvé objevuje na mapě Pietera Goose pod jménem Moni. Z března roku 1688 pochází první zaznamenaná návštěva (kapitán William Dampier s lodí Cygnet), ostrov byl nalezen neobydlený. V roce 1888 byl anektován Spojeným královstvím a byl spravován ze Singapuru. Od konce 19. století se zde těží bohatá ložiska fosfátů. V roce 1958 Spojené království dobrovolně postoupilo tento ostrov Austrálii. Od roku 1995 je společně s Kokosovými ostrovy administrativní součástí Australských indickooceánských teritorií. Administrátoři (správci) Australských indickooceánských teritorií: 1994–1996 Danny Ambrose Gillespie, 1997–1998 Ron Harvey, 1999–2003 Bill Taylor, 2003–2005 Evan Williams, 2006–2008 Neil Lucas, 2009–2012 Brian Lacy, 2012–2014 Jon Stanhope, 2014–2017 Barry Haase, od roku 2017 Natasha Griggsová. Australské referendum v roce 1994 schválilo zvýšení politické autonomie. Symboly Vánoční ostrov, závislé území Austrálie, užívá vedle australských symbolů i své vlastní. Vlajka Vlajka Vánočního ostrova je tvořena listem o poměru stran 1:2, šikmým dělením rozdělená na dvě části. Ve spodní, tmavě modré části, jsou umístěny hvězdy ze souhvězdí Jižního kříže. V horní, zelené části vlajky, je umístěna žlutá silueta ptáka. Ve středu vlajky se ve žlutém kruhu nachází stylizovaná zelená mapa Vánočního ostrova. Geografie Ostrov má jedinečnou topografii s endemity, která láká vědce i amatéry. Ačkoliv tu byla dlouhá léta důlní činnost (fosfát), 63 % z celkových 135 km² je národním parkem s rozlehlými oblastmi původního deštného pralesa. Odkazy Literatura František Honzák, Marek Pečenka: Státy a jejich představitelé, Libri, Praha 1999, ISBN 80-85983-79-6, str. 442 Vladimír Liščák: Státy a území světa, Libri, Praha 2009, ISBN 978-80-7277-414-2, str. 859–860 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vánoční ostrov na Wikimedia Commons Encyklopedické heslo Vánoční ostrov v Ottově slovníku naučném ve Wikizdrojích
Božićni Otok

Božićni Otok (eng. Christmas Island, službeno Territory of Christmas Island) jest australski vanjski teritorij u Indijskom oceanu, 360 km udaljen od otoka Jave. Osamljen otok vulkanskog je podrijetla s koraljnim grebenom, većinom strmih obala. Otok je uglavnom obrastao tropskom kišnom šumom, posebno nacionalni park na zapadnom dijelu otoka. Klima je tropska oceanska, s ujednačenim temperaturama i obilnim padalinama, najviše od studenoga do travnja. Otok je na Božić 1643. otkrio engleski kapetan William Mynors. Godine 1888. prisvojila ga je Velika Britanija. Od 1958. otok je vanjski australski teritorij pod upravavom savezne australske vlade, koju zastupa upravitelj. Domaće poslove vodi Otočno vijeće. Nenaseljen otok u 19. stoljeću naselili su radnici za rad u rudniku fosfata. Po popisu iz 2002. godine, na njemu živi 2700 stanovnika. Polovica su sadašnjeg stanovništva Kinezi, dok su ostali Malajci te bijelci australskoga podrjetla. Glavna je gospodarska djelatnost dobivanje fosfata i vapnenca u unutrašnosti otoka. Pokušaj razvoja turizma propao je.
Božični otok

Božični otok (angleško Christmas Island) je avstralski teritorij v Indijskem oceanu. Je 2600 km severozahodno od zahodnoavstralskega mesta Perth, 360 km južno od indonezijskega glavnega mesta Džakarta in 975 km od Kokosovih otokov. V letu 2016 je imel 1843 prebivalcev, ki živijo predvsem na severnem delu otoka, v naseljih Flying Fish Cove (tudi Kampong), Silver City, Poon Saan in Drumsite. Otok ima zaradi geografske izolacije in minimalne prisotnosti ljudi veliko stopnjo endemizma tako v flori kot v favni. Zato so otoki tudi tako zanimivi za biologe. Skoraj dve tretjini celotne površine otoka zavzema narodni park, ki je znan po svojih monsunskih pragozdovih. Na otoku že dalj časa pridobivajo fosfate, ki so nastali z odlaganjem mrtvih morskih organizmov (ne gvano, kot je razširjena zmotna predstava). Sklici
Божићно Острво

Божићно Острво (енгл. Christmas Island) је зависна територија у Индијском океану, 360 километара југозападно од острва Јаве. Административно припада Аустралији, као „спољна територија“. Смештено је на 10°43‘ јгш и 105°60‘ игд. Географија Површина острва је 135 km². Вулканског је порекла и окружено коралним гребеном. Обала је стрма, а у средишту је зараван висине 180-250 метара са највиши врхом Мери Хил (361 м). Клима је тропска са великим утицајем океана. Температура се креће у распону 25-27 °C, током целе године, а просечна количина падавина износи 1.500 милиметара. Већи део острва је прекривен тропском кишном шумом, а у западном делу је и национални парк. Живи свет је разноврстан — крабе, блуне, неколико ендемичних врста, затим пацови и др. Становништво Становништво Божићног острва чине Кинези (70%), Европљани (20%) и Малајци (10%). Према процени из 2009. године, овде живи 1.402 становника, од чега највећи број у насељу Флајинг Фиш Ков, које је уједно и административни и културни центар, основан 1888. године. Енглески језик је званичан, али се у употреби и малајски и кинески. Већина становништва исповеда хришћанство (32%), ислам (30%) и будизам (25%). Привреда Главна занимање становништва је ископавање фосфата и кречњака у унутрашњости острва. Туризам је слабо развијен, будући да су летовалишта отворена 1994. године, већ 1998. затворена због слабог промета и неисплативости. На Божићном острву се налази аеродром преко којег се одржавају редовне линије са Пертом и Џакартом. Лука се користи за утовар фосфата, који је окосница извоза. Инфраструктура је добро изграђена, па постоји око 200 километара путева. Историја Острво је 1863. године на Божић уочио британски капетан Вилијам Мајнорс, па је сходно томе и добило име. Британија је 1888. године присвојила острво и том приликом га и колонизовала. Током 1900. године постало је део Сингапура, а за време Другог светског рата (1939-1945), окупирали су га Јапанци. Аустралија је 1958. године преузела управу над Божићним острвом. Види још Острва Ашмор и Картије Кокосова острва Референце Литература Вујадиновић, С (2009), , Регионална географија Аустралије , Географски факултет, Београд Спољашње везе Божићно Острво – званична туристичка презентација Национални Парк Божићно Острво Акт о Божићном Острву 1958
Great Dog Island (Tasmania)

The Great Dog Island, also known as Big Dog Island, and part of the Great Dog Group within the Furneaux Group, is a 354-hectare (870-acre) granite island, located in Bass Strait, lying south of the Flinders Island and north of the Cape Barren Island, in Tasmania, in south-eastern Australia. The island is private property and has been severely affected by grazing livestock, fire, muttonbirding and the introduction of exotic animals. The island is part of the Franklin Sound Islands Important Bird Area, identified as such by BirdLife International because it holds over 1% of the world populations of six bird species. History George Robinson visited the island in the 1830s and records sealers taking mutton birds there in 1837. Great Dog Island Group The Great Dog Island Group includes: Flora and fauna The island's vegetation is dominated by the grass Poa poiformis, aided by the burrowing and fertilising activities of the shearwaters in conjunction with regular burning-off. However, at the north-eastern side of the island, there is a remnant mixed forest community, rare within the Furneaux Group, of manna gum and Acacia verticillata with various species of Allocasuarina, Melaleuca and Leptospermum. Recorded breeding seabird and wader species are short-tailed shearwater (about 300,000 pairs), white-faced storm-petrel, sooty oystercatcher and pied oystercatcher. Reptiles present include the metallic skink, spotted skink, eastern three-lined skink, eastern blue-tongued lizard, lowland copperhead and tiger snake. A native mammal recorded from the island is the rakali, along with introduced mice, rats and feral cats. See also List of islands of Tasmania References
Great Dog Island

Great Dog Island (aussi connue sous le nom Big Dog Island) est une île granitique de 354 habitants située au sud-est de l'Australie en Tasmanie. Elle fait partie de l'archipel Furneaux. C'est une propriété privée qui a été fortement affectée par le feu, l'introduction de moutons et d'animaux exotiques. L'île fait partie de la zone importante pour la conservation des oiseaux dans les Franklin Sound Islands. Elle a été identifiée par BirdLife International comme un refuge pour six espèces d'oiseaux Flore et faune La végétation est dominée par le type d'herbe Poa poiformis. Une espèce présente sur l'île est le Rakali (rat d'eau australien). Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Great Dog Island (Tasmania) » (voir la liste des auteurs). Portail de la Tasmanie Portail des îles
Great Dog Island

Great Dog Island, conosciuta anche come Big Dog Island, è un'isola del Great Dog Group, un sottogruppo che fa parte delle isole Furneaux, in Tasmania (Australia). L'isola appartiene alla municipalità di Flinders e si trova nel Franklin Sound lo stretto canale che divide Flinders Island (la maggiore delle Furneaux) da Cape Barren Island. L'isola, che ospita l'1% della popolazione mondiale di sei specie di uccelli, è compresa nel Franklin Sound Islands Important Bird Area. L'habitat dell'isola è stato compromesso dal pascolo del bestiame, dal fuoco, dalla raccolta dei pulcini (muttonbirding) e dall'introduzione di animali esotici. Geografia Great Dog si trova di fronte alla Petrifaction Bay, insenatura a sud dell'isola Flinders, dove si trova il villaggio di Lady Barron, in mezzo a due altre isole del Great Dog Group: Little Dog Island e Little Green Island; a sud-est è situata Vansittart Island e a sud Cape Barren Island. L'isola ha una superficie di 3,75 km². Flora e fauna La vegetazione dell'isola è dominata dalla specie erbacea Poa poiformis. Sul lato nord-orientale dell'isola permane una zona boschiva, rara all'interno del gruppo Furneaux, di Eucalyptus viminalis e Acacia verticillata, con varie specie di Allocasuarina, Melaleuca e Leptospermum. Tra le specie di uccelli marini e trampolieri si registrano la berta codacorta, l'uccello delle tempeste facciabianca, la beccaccia di mare fuligginosa e la beccaccia di mare orientale. Tra i rettili si conta il serpente tigre, il Niveoscincus metallicus, il Niveoscincus ocellatus, la Tiliqua scincoides scincoides, l'Austrelaps superbus e la Bassiana duperreyi. Un mammifero nativo registrato è il rakali; ci sono poi gli animali introdotti come il topo comune, il ratto e il gatto selvatico. Note
Great Dog Island

Great Dog Island är en ö i Australien. Den ligger i delstaten Tasmanien, i den sydöstra delen av landet, omkring 300 kilometer norr om delstatshuvudstaden Hobart. Arean är 3,8 kvadratkilometer. Den sträcker sig 2,0 kilometer i nord-sydlig riktning, och 3,4 kilometer i öst-västlig riktning. Genomsnittlig årsnederbörd är 758 millimeter. Den regnigaste månaden är juli, med i genomsnitt 86 mm nederbörd, och den torraste är januari, med 30 mm nederbörd. Kommentarer Källor
Green Lantern Coaster

Green Lantern Coaster est un parcours de montagnes russes en métal du parc Warner Bros. Movie World à Gold Coast, en Australie. Sur le thème de la bande dessinée Green Lantern, l'attraction est ouverte depuis le 23 décembre 2011. Sa première descente est inclinée à 120,5 degrés. C'est la deuxième descente de montagnes russes la plus inclinée au monde après celle de Takabisha, dans le parc Fuji-Q Highland au Japon. Caractéristiques Green Lantern Coaster est du modèle El Loco construit par S&S Worldwide. Le parc a collaboré avec S&S Worldwide pour développer des montagnes russes El Loco, ce qui n'était pas le cas des autres montagnes russes du même modèle (Mumbo Jumbo, Steel Hawg et Timber Drop). Trains Les sept trains du Green Lantern Coaster offrent le double de la capacité des autres attractions El Loco, avec 8 sièges par train au lieu des 4 habituels. Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Green Lantern Coaster » (voir la liste des auteurs). Voir aussi Liens internes Warner Bros. Movie World Australia S&S Worldwide Liens externes Ressource relative au tourisme : Roller Coaster DataBase (en) Page de l'attraction sur le site officiel Portail des parcs de loisirs Portail du Queensland Portail de DC Comics Portail de la science-fiction
HMB Endeavour

El HM Bark Endeavour va ser un petit vaixell de la Marina Reial Britànica del segle xviii famós per estar al comandament del capità James Cook. el 1768 James Cook va triar aquest vaixell carboner reconvertit construït a Anglaterra per fer la seva primera gran expedició al gran Mar del Sud, ja que podia portar una càrrega important i molts homes per a una travessa tan llarga. En la seva joventut Cook havia navegat en aquest tipus de vaixells i per això els coneixia prou bé. Els carboners estaven especialment dissenyats per allotjar en les seves bodegues unes 600 tones de carbó que portaven des del nord d'Anglaterra fins a Londres. En aquest cas aquestes van ser modificades per albergar els queviures i el material científic. A mesura que les provisions s'anirien esgotant deixarien lloc a l'instrumental i espècimens de plantes i animals recollits al llarg del viatge. Tenien una línia ampla i profunda, amb una popa estreta i no tenia mascaró de proa. L'Endeavour tenia tres pals. Els pal trinquet i major portaven grans veles quadrades, mentre que el de messana tenia veles cangrees davant i darrere. Aquest tipus de velam permetia al vaixell navegar amb gairebé qualsevol condició meteorològica, fent front a les més violentes tempestes. A més, si calia varar el vaixell aquest ho podia fer sense patir cap dany. Com a condició de vaixell militar en missió científica el HM Bark Endeavour tenia una tripulació mixta composta de marineria encarregada de les operacions del vaixell i les veles, militars amb oficials i infants de marina que imposaven la disciplina a bord i protegia l'embarcació d'atacs hostils i, finalment, científics i artistes encarregats de realitzar observacions, dibuixos i experiments el temps que durés l'expedició. Després de l'expedició de Cook va servir en diverses missions militars fins que fou decomissionat en setembre de 1774 i venut i reanomenat Lord Sandwich el 1775, i a finals del mateix any fou reclamat per enviar tropes a Amèrica britànica per lluitar en la Guerra d'Independència dels Estats Units, sent finalment enfonsat a la badia de Narragansett per evitar el desembarcament de tropes franceses a Newport en la batalla de Rhode Island. Referències
HMS Endeavour

HMS Endeavour, též HMB Endeavour, byla britská průzkumná loď. Této lodi velel kapitán James Cook na své první plavbě po Tichém oceánu. Earl of Pembroke byla postavena v přístavě ve Whitby, jakožto trojstěžňový bark, určený k dopravě uhlí v Severním moři. V roce 1768 ji zakoupila Britská admiralita a byla přejmenována na loď Jeho Veličenstva Endeavour. Objevná plavba Endeavour odrazila od břehů plymouthského přístavu ve čtvrtek 25. srpna 1768, odpoledne. Atlantikem proplula loď bez větších obtíží a po zastávkách na Tenerife a v Rio de Janeiru obeplula Endeavour 15. ledna Ohňovou zemi a 25. ledna obávaný mys Horn. Dne 13. dubna 1769 zakotvila loď v zálivu Matavia na Tahiti. Byla v pořadí druhou lodí, která přistála u tahitských břehů – v létě 1767 ostrovany „navštívila“ loď HMS Dolphin. Dne 14. července Endeavour zvedla kotvy a o dva dny později doplula ke Společenským ostrovům (dnes označované za Závětrné Společenské ostrovy), od kterých poté zamířila přímo na jih, pátrat po tajemné Terra Australis Incognita. V jižním směru pak pokračovala až k 40. stupni jižní šířky, kde se v září stočila k západnímu směru. Dne 8. října narazila posádka lodi na východní pobřeží Severního ostrova Nového Zélandu, domorodci nazývaného Aeheinomouwe. Odkazy Reference Související články První plavba Jamese Cooka HMS Resolution (1771) HM Bark Adventure Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu HMS Endeavour na Wikimedia Commons