Голяма вододелна планина

Голямата вододелна планина (ГВП) (на английски: Great Dividing Range – букв. Голям вододелен хребет) е планинска верига, простираща се на 3244 km покрай източното и югоизточното крайбрежие на Австралия, от полуостров Кейп Йорк на север до Басовия проток на юг. Ширината в северната ѝ част достига до 650 km, а площта се изчислява на 2 456 574 km². В някои географски източници названието ГВП се разпространява само на западната верига в щата Куинсланд между 15° и 27° ю.ш. Геоложки строеж, полезни изкопаеми Голямата вододелна планина (ГВП) представлява голямо сводово издигане, възникнало през неогена и антропогена. Тя е изградена основно от палеозойски скали и в по-малка степен от скали с мезозойска възраст. В геоложко отношение съответства на тасманийската палеозойска нагъната област, източните и южните части на която образуват структурите на среднопалеозойската (каледонска) лакланска нагъната система, а централните и северозападните части – структурите на горнопалеозойската (херцинска) нагъната система на Нова Англия. В пределите на лакланската нагъната система най-разпространени са дислоцираните седиментни и вулканични скали от ордовика, силура, долния и средния девон, пронизани от гранити и препокрити от полегато залягащия чехъл, изграден от горнопалеозойски и мезозойски наслаги. На запад и северозапад, в пределите на Нова Англия, широко разпространение имат скалите с девонска, карбонска и пермска възраст, дислоцирани през късния перм и пронизани от интрузии на гранити и хипербазити. Тези нагънати форми потъват на запад под мезозойската падина. В средните части на планината (от Сидни на юг до Рокхемптън на север), между лакланската нагъната система и Нова Англия се проследява Сиднейско-Боуенското краево огъване, изградено от континентални и морски седименти от горния перм и триаса. На северозапад и юг в ГВП палеозойските и мезозойските скали са препокрити от неогенови платобазалти. В централните части на ГВП в мезозойските седименти на Сиднейско-Боуенското огъване са открити находища на нефт и газ (Рома), а на западния склон – калай (Маунт Харнет), полиметални руди (Хърбъртон), злато (Чартърс Тауърс), мед (Маунт морган), титано-магнетитови и монацитови пясъци (Байрон Бей, Балина). В околностите на Нюкасъл и Уолонгонг се разработват най-големите в Австралия каменовъглени находища, а на изток от Мелбърн – находища на кафяви въглища. Релеф На север от 28° ю.ш. ГВП достига ширина до 650 km и се състои от брегови плата и масиви (Обърн, Конърс, Денъм, Кларк, Лайкхарт, Сивю и др.) със средна височина около 1000 m, средните части – от тектонско-ерозионни котловини, а западната – от слабо изразени в релефа планински вериги (Експедишън, Честъртън, Драмънд, Уорего, Грегъри и др.) с височина 500 – 700 m, явяващи се вододел на реките течащи към Коралово море, залива Карпентария и басейна на езерото Еър. Преместването на вододела на запад от по-високите източни крайбрежни масиви е в резултат от антропогенното издигане, предизвикало започването на дълбочинна ерозия. Реките пресекли предишния, разположен на изток вододел и прехванали теченията на древните реки, стичащи се на запад. В районите на юг от 28° ю.ш. ГВП представлява тясна ивица от отделни масиви, в която от север на юг са обособени: кристалинните хребети в Нова Англия, обграждащи от юг простиращите се по паралела хребети Хейстингс (1494 m) и Ливърпул, варовиковите планини Блу Маунтънс (1360 m) и Австралийските Алпи – най-високата планина в Австралия (връх Косцюшко 2230 m), изградена от кристалинни скали. На югоизток ГВП се простира от изток на запад покрай северните брегове на Басовия проток, отделящ остров тасмания от континента. Климат ГВП е разположена в субекваториалния (на север от 15° ю.ш.), тропичния (между 15° и 28° ю.ш.) и субтропичния (на юг от 28° ю.ш.) пояси. Във всичките пояси ясно се разграничават ландшафтите на източните наветрени и западните подветрени склонове. Влажните въздушни маси от Тихия океан пренасят по източните склонове на планината от 1000 до 2000 mm валежи годишно, като техният максимум е през лятото. Изключение прави крайния юг където максимумът на валежите е през зимата. Западните склонове са много по-сухи (500 – 700 mm годишна сума на валежите). Средните месечни температури се понижават от север на юг, като по крайбрежието те са от 21° до 26°С през лятото и от 10° до 17°С през зимата, а с увеличаването на надморската височина също се понижават. В Австралийските Алпи снежната покривка се задържа 5 – 6 месеца. Води От ГВП в Коралово и Тасманово морета се стичат къси, бурни, но пълноводни реки, част от които са плавателни за плитко газещи речни съдове в долните си течения: Бердекин, Фицрой, Хънтър и др. От западните склонове водят началото си двете най-големи австралийски реки Мъри и нейния приток Дарлинг и множество епизодични (крийкове) реки, течащи към вътрешността на континента. Растителност, животински свят Източните склонове на Голямата вододелна планина са обрасли с гъсти гори. На височина до 1000 m на север от 15° ю.ш. са развити листопадни и вечнозелени влажни гори, от 15° до 28° ю.ш. – евкалиптови тропически гори, а на юг – субтропични мусонни гори, съставени от високостволови евкалипти. Районите от 1000 до 1600 – 2000 m в Австралийските Алпи са заети от планински гори, храсти, а най-на високо – от високопланински пасища. На значително по-сухите западни склонове са развити лесосавана, савана и участъци от ксерофитни храсти. В горите на ГВП обитават коала, кускус, дървесно кунгуру, райска птица, птица лира, казуари, папагали. В реките се е съхранила двойнодишащата риба неоцератодус. Бележки