NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Royal Sydney Yacht Squadron

The Royal Sydney Yacht Squadron (RSYS) is a yacht club located in North Sydney, Australia in the suburb of Kirribilli. The squadron was founded in 1862. It has occupied its grounds in East Kirribilli, near Kirribilli House, since 1902. History The Royal Sydney Yacht Squadron was founded when nineteen yachtsmen met in the office of William Walker MLC on 8 July 1862, to found a yacht club to be designated 'the Australian Yacht Club'. An application was made for a Royal charter and the patronage of the Prince of Wales. On 27 June 1863 Walker, as commodore, received a letter from the Colonial Secretary's Office notifying him of the Prince of Wales' willingness to become Patron of the 'Royal Sydney Yacht Squadron'. This letter also issued an Admiralty Warrant authorising the use of the Blue Ensign of Her Majesty's Fleet. A later patron was Prince Philip, Duke of Edinburgh. It was not until 1902 that the squadron was able to lease a property at Wudyong Point on the eastern side of Kirribilli, with a stone cottage, a landing stage and a slipway. The site was occupied on 24 January 1903. The whale's jawbones, forming an archway over the pathway, came from a whaling station at Twofold Bay. The flagstaff was salvaged from the collier Bellambi and presented by Sir Frederick Waley, a member. The Royal Sydney Yacht Squadron is one of the main members of the International Council of Yacht Clubs. International America's Cup challenges In 1962, the squadron challenged the New York Yacht Club for the America's Cup. The Gretel lost 4–1. 1970 RSYS again raced in Newport Rhode Island. The Gretel II lost 4–1. Purpose The Royal Sydney Yacht Squadron is a private member sailing club. The squadron grounds, facilities and services are provided for the enjoyment and utilization of members and invited guests in their company. The Royal Sydney Yacht Squadron is not open to the public. The Squadron's main objective is to promote sailing as a sport. Youth Sailing The squadron's Youth Sailing program commenced in 1960. The aims of the program are, broadly stated, to foster and promote sailing and to provide young men and women with social skills, confidence, values and friends that will place them in good stead to approach the challenges of life. The youth program uses three Laser Classes, 4.7, Radial and Standard, and the Optimist Class, as well as Pacers and Elliot 7s. See also International Council of Yacht Clubs Harry Andreas – Old Rear Commodore RSYS Frank Packer Old Vice Commodore RSYS Sydney Flying Squadron, neighbouring club Further reading Sydney Sails : The Story of the Royal Sydney Yacht Squadron's First 100 Years (1862-1962), compiled for the Squadron's committee by P. R. Stephensen; with preface by H.R.H. the Prince Philip, Duke of Edinburgh, Angus and Robertson, 1962 Royal Sydney Yacht Squadron 1862-2000, written by Jim Murrant for the Squadron's committee, Royal Sydney Yacht Squadron, 2000, ISBN 0646385631 References External links Media related to Royal Sydney Yacht Squadron at Wikimedia Commons Royal Sydney Yacht Squadron
Real Escuadrón de Yates de Sídney

El Real Escuadrón de Yates de Sídney (RSYS) es un club náutico privado con fines deportivos situado en Kirribilli, Sídney (Nueva Gales del Sur), Australia. Historia Fue fundado el 8 de julio de 1862 por 19 deportistas aficionados a la navegación de recreo, con el nombre de Club de Yates Australiano (The Australian Yacht Club en inglés). En 1863 recibió la autorización de la Corona británica para utilizar la denominación de Real Escuadrón de Yates de Sídney. El club presentó desafíos a la Copa América en las ediciones de 1962, 1967, y 1970, perdiendo las tres veces antes los yates del Club de Yates de Nueva York. Enlaces externos web del club
Royal Sydney Yacht Squadron

Le Royal Sydney Yacht Squadron est un club nautique situé à Kirribilli, New South Wales (en) (Sydney) en Nouvelle-Galles du Sud. Il y a été fondé en 1862 . Depuis 1902 il se trouve proche de Kirribilli House, résidence officielle du Premier ministre d'Australie à Sydney. Histoire Il a été fondé sous le nom de The Australian Yacht Club à l'initiative de 19 yachtsmen le 8 juillet 1862. Une demande a été faite pour porter le blason royal avec le patronage du prince de Galles, le futur roi Édouard VII. Le 27 juin 1863, le commodore du Yacht Club, William Walker, a reçu une lettre du Colonial Secretary's Office lui notifiant que le prince de Galles désirait devenir le protecteur du Royal Sydney Yacht Squadron. Cette lettre délivrait également un mandat de l'Amirauté autorisant l'utilisation du Blue Ensign. Le prince Philip, duc d'Édimbourg, devint par la suite le protecteur du Royal Sydney Yacht Squadron. Ce n'est qu'en 1902 que le Yacht Club a été en mesure de louer une propriété à Wudyong Point, sur la côte orientale de Kirribilli, avec une maison en pierre, un ponton et un slipway. Le site a été officiellement occupé à partir du 24 janvier 1903. Les maxillaires de baleine, formant une arche sur la pelouse, provenaient à l'origine de la station baleinière de Twofold Bay. Le Royal Sydney Yacht Squadron est l'un des principaux membres du Conseil International des Yacht Clubs (ICOYC :International Council of Yacht Clubs). Activités Le Royal Sydney Yacht Squadron est un club nautique privé. Les terrains, les installations et les services ne sont accessibles qu'aux membres et à leurs invités. Il n'est pas ouvert au grand public. Son principal objectif est de promouvoir la navigation à voile comme un sport. En 1960, un programme pour la jeunesse a été mis en place pour promouvoir la voile avec l'utilisation de dériveurs légers, comme les classes de Laser 4.7, Laser Radial et Standard, ainsi que l'Optimist. Coupe de l'America 1962 à Newport : le monocoque challenger Gretel (KA-1) a été battu par l'américain Weatherly (US-17) 1967 à Newport : le monocoque Dame Pattie (KA-2) a été battu par l'américain Intrepid (US-22) 1970 à Newport : le monocoque Gretel II (KA-3) a été battu par l'américain Intrepid (US-22). Voir aussi (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Royal Sydney Yacht Squadron » (voir la liste des auteurs). Lien externe (en) Site Officiel Royal Sydney Y.S. Portail du monde maritime Portail de la voile Portail de la Nouvelle-Galles du Sud Portail de la régate Portail des sports nautiques
Royal Sydney Yacht Squadron

Il Royal Sydney Yacht Squadron è un circolo velico che ha sede a Sydney, nel sobborgo di Kirribilli. Lo Squadron è stato fondato nel 1862. Ha sede a Kirribilli dal 1902. Storia Il Royal Sydney Yacht Squadron venne fondato da diciannove proprietari di panfili nel 1862. Il nome che era stato scelto per l'associazione era The Australian Yacht Club. Fu chiesta una patente reale e il patronato del Principe di Galles. Quando arrivò la risposta, nel 1863, al Commodoro del club fu comunicato che il Principe di Galles era lieto di diventare patrono del Royal Sydney Yacht Squadron e perciò questo divenne il nome del circolo. La comunicazione comprendeva anche una lettera patente dell'Ammiragliato che concedeva l'uso della Blue Ensign. Nel 1902 lo Squadron prese in affitto un cottage di pietra a Kirribilli, con imbarcadero e rampa di alaggio. Oggi Il Royal Sydney Yacht Squadron è un circolo velico privato. Le aree, costruzioni e servizi sono riservate ai soci e ai loro ospiti. A capo dell'associazione c'è un Commodoro. Le lingue del club sono l'inglese e il francese. I colori sociali sono il bianco e il blu. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Royal Sydney Yacht Squadron Collegamenti esterni (EN) Sito ufficiale, su rsys.com.au.
Royal Tasmanian Botanical Gardens

Die Royal Tasmanian Botanical Gardens sind die botanischen Gärten von Hobart, der Hauptstadt Tasmaniens in Australien. Sie wurden 1818 gegründet, liegen in der Queens Domain am Unterlauf des Derwent River und bedecken eine Fläche von 14 ha. Im Garten findet man historische Pflanzensammlungen und eine große Zahl herausragender Bäume, viele davon aus dem 19. Jahrhundert. Auch beherbergt er eine wachsende Zahl wichtiger Erhaltungssammlungen von tasmanischen Pflanzen, von denen die Lomatia tasmanica eine der eigenartigsten ist. Außerdem gibt es dort das einzige subantarktische Gewächshaus der Welt. Hier sind Pflanzen von den subantarktischen Inseln (südlich von Australien und Neuseeland) in klimatisierter Umgebung ausgestellt, wo kalter Nebel und Dunst die feuchtkalten Lebensbedingungen ihrer Inselheimat schafft. Die Pflanzen des subantarktischen Gewächshauses wurden von Angestellten des botanischen Gartens und ihnen zugetanen Wissenschaftlern bei Exkursionen auf die Macquarie-Insel gesammelt. Im Besucherzentrum sind ein Restaurant, ein Andenkengeschäft, eine Galerie mit regelmäßig wechselnden Ausstellungen örtlicher Künstler und eine Ausstellungsfläche für die Sammlungen des botanischen Gartens untergebracht. Geschichte Vor der Besiedelung durch die Europäer nutzten tasmanischen Aboriginesstämme dieses Gelände und auch heute noch kann man Spuren ihres Lebens dort finden. Zusammenarbeit mit der Stadt Die Royal Tasmanian Botanical Gardens unterstützen häufig die Stadt Hobart. So beherbergten sie z. B. im Februar 2011 eine Fotoausstellung, die von Studenten der OAK Community Services gestaltet worden war. Anfang 2011 war der botanische Garten Gastgeber für Power Plant, eine Ton- und Lichtshow, die direkt von einer Ausverkaufssaison in Hongkong kam. Diese Show wurde in den Gärten als Teil 10 days on the Island-Festivals 2011 aufgebaut. Bildung Die Royal Tasmanian Botanical Gardens sind gehalten, die Bevölkerung zu den Themen Pflanzen und Umwelt weiterzubilden. Eine der größeren Bildungsveranstaltungen im Jahr ist Growing Your Future, eine Berufsinformationsveranstaltung, die viele Organisationen und Betriebe einerseits und Studenten andererseits zusammenbringt, um die Berufsaussichten und Horizonte letzterer zu erweitern. 2012 soll die Veranstaltung am 27. April stattfinden. Der botanische Garten nimmt auch an der Partnerschaft Growing our Future, Growing the NBN (Kooperation mit dem nationalen Breitband-(Internet)-Netzwerk zur Bildung der tasmanischen Bevölkerung in Gartenkultur) teil. Weiterhin nehmen GlobalNET ICT und die Independent Schools Tasmania daran teil. Weblinks Website der Royal Tasmanian Botanical Gardens (englisch) Quellen Marcus Hurburgh: The Royal Tasmanian Botanical Gardens, 1818-1986 : a history in stone, soil and superintendents Shearwater Press, Sandy Bay TAS 1986. ISBN 0959208135 Enthalten: Katalog der Pflanzen in den Gärten der Royal Society, Queen’s Park, Hobart (1857). S. 71–83. Einzelnachweise
Royal Tasmanian Botanical Gardens

The Royal Tasmanian Botanical Gardens (RTBG), which cover an area of approximately 14 hectares (34.6 acres), in Hobart located within the Queens Domain. History The gardens were established in 1818 and is the second oldest Botanical Gardens in Australia – the Sydney Botanic gardens were founded two years earlier. The land was originally occupied by the Muwinina people. Archaeological excavations have uncovered extensive shell middens and stone artifacts dating back more than 5000 years. Gardens The Gardens hold historic plant collections and a large number of significant trees, many dating back to the nineteenth century. It also has an increasing number of important conservation collections of Tasmanian plants, of which the King's Lomatia is one of the most unusual, and the world's only Subantarctic Plant House. Here, plants from subantarctic islands in high southern latitudes are displayed in a climatically-controlled environment, where chilly fogs and mists mirror the wet, cold conditions of their island homes. The plants of the Subantarctic Plant House have been collected by Gardens staff and associated scientists on field trips to Macquarie Island. The visitor centre houses a restaurant, souvenir shop, and a gallery with regularly changing displays by local artists, together with a display area containing the Gardens' own exhibitions. Prior to European settlement, local Aboriginal tribes used the site, and traces of their occupation are still apparent. From 1996, the Gardens have contained The Patch, a working display garden which regularly appears on Gardening Australia. Community Interaction The Royal Tasmanian Botanical Gardens support the local community; they hosted an exhibition in February 2011 of photos created by students at OAK Community Services. In early 2011 the Gardens played host to Power Plant , a sound and light show that came straight from a sell out season in Hong Kong. The show was installed into the gardens as part of the Ten Days on the Island 2011 Festival. Education The Royal Tasmanian Botanical Gardens are dedicated to educating people about plants and the environment. One of their major educational annual events is Growing Your Future, a career event that brings together a variety of organisations and businesses with students to expand students' perceptions and horizons. In 2012 the event is planned to be held on 27 April. The Royal Tasmanian Gardens are also part of the Growing our Future, Growing the NBN partnership. The project aims to deliver horticulture training to students from all around Tasmania. References External links Royal Tasmanian Botanical Gardens website
Королівський ботанічний сад Тасманії

Королівський ботанічний сад Тасманії (англ. Royal Tasmanian Botanical Gardens (RTBG)) — ботанічний сад у Гобарті (штат Тасманія, Австралія). Ботанічний сад є членом Міжнародної ради ботанічних садів з охорони рослин (BGCI) і має код HO. Опис Королівський ботанічний сад Тасманії, який займає площу близько 14 га, був створений у Гобарті у 1818 році і розташований на західному березі річці Дервент біля Тасманового мосту у районі Квінс-Домейн. У ботанічному саду росте більш 6000 видів і сортів рослин, які входять до 42 спеціальних колекцій: рослини Гобарту, рослини Тасманії, оранжерея рослин субантарктичних островів, японський сад, ставок з ліліями, колекція флори Китаю, колекція кактусів і сукулентів, колекція папороті, колекція шавлії, колекція вересових, город Питера Кундалла та інші. Сад має кілька дерев, яким більше 100 років, у тому числі: дуб корковий (середина XIX століття), кедр гімалайський (1878), Pinus roxburghii (1870-ті), Agathis robusta (кінець XIX століття). Галерея Посилання Офіційний сайт ботанічного саду [Архівовано 5 лютого 2016 у Wayback Machine.] (англ.) BGCI — Royal Tasmanian Botanical Gardens [Архівовано 22 грудня 2015 у Wayback Machine.] (англ.)
Abode318

Abode318 is a residential skyscraper developed by PDG Corporation and Schiavello and designed by Elenberg Fraser and Disegno Australia in Melbourne, Victoria, Australia. As of November 2016, the skyscraper is the 38th–tallest building in Melbourne. Initially proposed in 2007, and named the Barton Tower, the skyscraper anticipated the current trend of "skinny skyscrapers" proposed in Melbourne. Indeed, the most unusual feature of the building is its "curving exterior" which is illuminated by 10 millimetres of rose coloured glass, which incorporates thermal properties that insulate the skyscraper. Abode318 comprises 450 apartments across 57 levels, and reaches a height of 187.3 metres (614.5 feet). The project received approval by then-Planning Minister Matthew Guy in 2011, with construction commencing later that year. At a cost of AUD$136 million, the building topped-out in late 2014, and was completed by early 2015. At the time of its completion, Abode318 was the 10th–tallest building in Melbourne; additionally, it became the first building since the 2006 completion of the Eureka Tower to be listed in the "ten-tallest buildings of Melbourne". See also List of tallest buildings in Melbourne List of tallest buildings in Australia References External links Abode318
ГЕС Гордон

ГЕС Гордон — гідроелектростанція у Австралії на заході Тасманії. Використовує ресурс з кількох річок, які починаються на Центральному нагір'ї острова та мають устя на його протилежних сторонах — західній та південно-східній. Станом на другу половину 2010-х років найпотужніша ГЕС Тасманії та п'ята в країні (після станцій Тумут 3, Муррей 1, Муррей 2 та Wivenhoe). У межах проєкту створили два водосховища — Гордон та Педдер (Х'юон-Серпентайн). Перше з площею поверхні 278 км2 та об'ємом 12,4 млрд м3 знаходиться на однойменній річці, яка впадає до розташованої у центрі західного узбережжя острова Маккуорі-Харбор — з'єднаної з Індійським океаном вузьким проходом затоки, котра вдається у сушу більш ніж на три десятки кілометрів. Гордон для створення сховища перекрили бетонною арковою греблею висотою 140 метрів та довжиною 198 метрів, котра потребувала 154 тис. м3 матеріалу. Резервуар Педдер має значно менший загальний об'єм — «лише» 2,9 млрд м2 (при площі поверхні у 241 км2), проте забезпечує близько 40 % ресурсу для роботи станції. Особливістю цього сховища є те, що воно розповсюдилось на долини з двох різних водних систем. Так, гребля Серпентайн перекрила однойменну ліву притоку Гордон, тоді як споруду з назвою Scotts Peak звели на річці Г'юон, яка тече у східному напрямку і належить до басейну Тасманового моря, куди впадає в районі протоки Д'Антркасто. Обидві ці греблі виконані як кам'яно-накидні споруди, при цьому Серпентайн має висоту 38 метрів, довжину 134 метри та потребувала 127 тис. м3 матеріалу, тоді як Scotts Peak при висоті 43 метри та довжині 1067 метрів вартувала 584 тис. м3 породи. Крім того, неподалік від останньої з гребель для закриття сідловини звели земляну дамбу Едгар висотою 17 метрів та довжиною 460 метрів, на яку пішло 96 тис. м3 породи. Створений усіма цими спорудами підпір дозволив затопити водорозділ між Серпентайн та Х'юон і створити єдину водойму, яка через регульований шлюзом канал McPartlan Pass довжиною 2,5 км дренується до притоки озера Гордон. Від греблі Гордон ресурс через напірну шахту висотою 137 метрів подається в облаштований у лівобережному гірському масиві машинний зал розмірами 96х22 метри при висоті 28 метрів. У 1977 році тут встановили дві турбіни типу Френсіс потужністю по 150 МВт, до яких у 1988-му додали ще одну таку ж, якій, утім, надали можливість працювати в режимі синхронного компенсатора. При напорі у 192 метри це обладнання забезпечує виробництво 1388 млн кВт·год електроенергії на рік. Відпрацьована вода повертається у Гордон через відвідний тунель довжиною 1,6 км. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 220 кВ. Примітки
Woody Lake

Woody Lake is a salt lake in the Goldfields-Esperance region of Western Australia, approximately 7 kilometres (4 mi) north east of Esperance. The lake is between Lake Wheatfield to the east and Windabout Lake to the west. The lake covers an area of 40.1 hectares (99 acres) and is situated within the Woody Lake Nature Reserve, which occupies an area of 565 hectares (1,396 acres). The reserve was originally gazetted as an "A" class nature reserve in 1970. It was gazetted again in 1978 with the purpose of "Recreation and Conservation of Flora and Fauna" when a 300-metre (328 yd) wide limited access area on the north-east side of Wheatfield Lake was gazetted for recreational use. The reserve incorporates most of Windabout Lake, Woody Lake and Wheatfield Lake. The permanent wetlands formed by these lakes and Lake Warden form the Lake Warden System Ramsar site. The wetlands are connected by a series of channels with surface water from Coramup Creek entering the system at Lake Wheatfield and the outflow moving from east to west through Lake Wheatfield directly into Woody Lake via a well defined channel. Woody Lake then overflows into Windabout Lake, which has previously into Lake Warden in high rainfall years. The lakes are saline with Woody Lake having an average salinity of 7.37 parts per thousand. Seasonal and annual rainfall determine the average maximum depths of the lakes which vary from being dry in the summer to over one metre in depth in winter. At least 59 species of waterbird have been recorded in the Lake Warden, Woody Lake and Mullet Lake Nature Reserves. See also List of lakes of Australia § Western Australia References
Woody Lake

Woody Lake är en sjö i Australien. Den ligger i delstaten Western Australia, omkring 600 kilometer öster om delstatshuvudstaden Perth. Runt Woody Lake är det i huvudsak tätbebyggt. Genomsnittlig årsnederbörd är 649 millimeter. Den regnigaste månaden är juli, med i genomsnitt 85 mm nederbörd, och den torraste är februari, med 14 mm nederbörd. Källor
Yeerakine Rock

Yeerakine Rock is a granite rock formation located approximately 12 km (7.5 mi) south of Kondinin and approximately 20 km (12 mi) north west of Kulin in the central Wheatbelt region of Western Australia. The site has a parking area, picnic tables, barbeques and walk trails with information signage. The rock is easily climbed, giving good views over the surrounding plains. A more gentle path is to follow the road from the parking/picnic area, the 360 degree views are well worth the walk. The first European to visit the rock was surveyor general John Septimus Roe, who camped there in 1848. He used the collected water at the site and planned the next part of his journey from the top of the rock outcrop. After the area was settled the rock was part of a pastoral lease held by Michael Brown of Jitarning. A water catchment scheme was established on the rock in 1926 to provide water for Kondinin. The rock dam had a pump-house near the rock's summit that pumped water out of the dam and into another storage tank where it was gravity-fed to the townsite and some surrounding farms. A Light Horse Memorial silhouette statue was placed on the rock to commemorate the Anzac centenary and is where Anzac Day services are held at dawn to honour those members of the Light Horse Brigade from the local area who didn’t return from the First World War. The memorial statue was designed by Brendan Kalnins. Flora found around the site include donkey orchids, spider orchids, granite honey-myrtle, york gum, raspberry jam wattle, one-sided bottlebrush, black toothbrush grevillea, teatree. See also Granite outcrops of Western Australia References