NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Brunswick tram depot

Brunswick tram depot is located on Sydney Road, Brunswick, a suburb of Melbourne, Victoria, Australia. It opened on 26 April 1936 in conjunction with the electrification of the Brunswick and North Melbourne Cable tram line. Operated by Yarra Trams, it is one of eight tram depots on the Melbourne tram network. History The Melbourne & Metropolitan Tramways Board awarded a £30,000 tender in May 1935 for the construction of an electric tram depot at the corner of Sydney Road and Peveril Street. The depot was required to accommodate the electric conversion of the Brunswick and North Melbourne Cable tram line. The nine road depot, with associated workshop, storerooms, and staff mess-hall was completed and opened on 26 April 1936. Although the original plans had trams entering via Sydney Road, this plan was dropped in favour of the current arrangement with trams entering from the rear, via Cameron Street. Plans were drawn up in 1989 to permit Brunswick depot to operate the Upfield railway line, which was slated to be converted to light rail. The plans proposed connections from the Upfield railway line to the Brunswick depot fan, a new station at Brunswick depot, and the addition of three outside storage roads. With the planned light rail conversion scrapped in 1994, the plans were never implemented. When the Public Transport Corporation was privatised in August 1999, Brunswick depot passed to M>Tram. It passed to Yarra Trams when it took control of the entire tram network in April 2004. In 2009 Brunswick was named as Yarra Tram's fourth Greendepot, after an upgrade to make more water and energy efficient, with improved lighting systems, rainwater harvesting, and a variety of other water and energy saving measures. These initiatives were expected to lower Brunswick's water consumption by 2.5 million litres of water per year, and reduce the depot's carbon output. While visiting Melbourne in October 2011, Queen Elizabeth II and Prince Philip travelled aboard Z3 158, decorated as a Royal Tram. It was driven by a Brunswick driver, from Federation Square to Government House, along St Kilda Road. Layout Brunswick depot has 11 roads in total. Nine are under cover within the shed, while two are outside. Rolling stock As of May 2024, the depot has an allocation of 51 trams: 20 B2 Class, 21 D2 Class and 10 Z3 Class. Routes The following routes are operated from Brunswick depot: : East Coburg to South Melbourne Beach : Moreland to Glen Iris shared with Malvern depot : North Coburg to Flinders Street Station References External links Brunswick Tram Depot at the Victorian Heritage Database
Buckland Hill Reservoir

Buckland Hill Reservoir is situated in Mosman Park, Western Australia, 11.5 kilometres (7.1 mi) southwest of the Perth central business district. The covered reservoir is the most westerly in the Perth metropolitan area. The reservoir was originally filled with water from Perth's hill dams and features a water treatment plant. In 1935 Buckland Hill supplied water to the area from Fremantle to Claremont. The reservoir position has sweeping views of Rottnest Island, Garden Island and the Port of Fremantle and mouth of the Swan River to the west, and Lucky Bay and Bicton and East Fremantle to the east. History The reservoir was built in 1925 on top of a limestone ridge adjacent to the Buckland Hill lighthouse. In 1935 the reservoir capacity was expanded from 18 megalitres (4.8 million US gallons) to 64 megalitres (17 million US gallons). The Buckland Hill obelisk, believed to have been constructed as a trig point and used in the hydrographic surveys of Gage Roads and Cockburn Sound in 1872 to 1874, became an island when the reservoir was enlarged. When the reservoir was roofed in 1983 the obelisk was moved west to its current location. The hill was originally of a much greater height but was quarried for limestone for the nearby Mount Lyell Mining and Railway Company superphosphate works, which operated from 1910 to 1969. In 1941, the reservoir shared the hill with the Australian Army's Leighton Battery. The area around the reservoir is a popular parking place. See also List of reservoirs and dams in Australia References Further reading External links Early history of Perth Water Corporation
Budgewoi

Budgewoi est une localité australienne située dans la zone d'administration locale de la Côte centrale, en Nouvelle-Galles du Sud. Géographie La localité est située au bord du lac du même nom dans la région de la Côte centrale, et bordée à l'est par la mer de Tasman, à 115 km au nord-est de Sydney. Histoire Elle a été fondée par l'aventurier anglais Edward Hargraves en 1856. Démographie Références Liens externes Ressource relative à la géographie : Geographical Names Board of New South Wales Portail de la Nouvelle-Galles du Sud
Budgewoi

Budgewoi är en del av en befolkad plats i Australien. Den ligger i kommunen Wyong Shire och delstaten New South Wales, i den sydöstra delen av landet, omkring 76 kilometer nordost om delstatshuvudstaden Sydney. Den ligger vid sjön Munmorah Lake. Närmaste större samhälle är Bateau Bay, omkring 18 kilometer sydväst om Budgewoi. Genomsnittlig årsnederbörd är 1 393 millimeter. Den regnigaste månaden är februari, med i genomsnitt 222 mm nederbörd, och den torraste är juli, med 42 mm nederbörd. Kommentarer Källor
Хилиър (езеро)

Хилиър е езеро разположено на остров Мидъл, който е най-големият от архипелага Решерш, разположен недалеч от южните брегове на Западна Австралия. Особено за това езеро е, че цветът на водата в него е розов. През 1950 г., екип от учени се заема с изследването на розовото на цвят езеро. Те се надявали да открият в солените му води особен вид водорасли Dunaliella salina, образуващи червен пигмент и виреещи в други подобни езера в Австралия, например в това край град Есперанс във вътрешността на страната. Но пробите с вода от Хилиър не съдържали такива водорасли и причината за цвета на водите му си остава загадка. Първите сведения за розовото езеро на остров Мидъл датират от 1802 г., когато британския мореплавател и хидрограф Матю Флиндърс посещава тези места на път за Сидни. След него в периода между 1820 и 1840 г. на острова се заселват за кратко ловци на китове и тюлени. В началото на XX век започват да добиват сол, но след 6 години се отказват и оттогава островът с розовото езеро почти не е посещаван. Източници
Lake Hillier

Der Lake Hillier ist ein 600 Meter langer rosafarbener Salzsee auf der Insel Middle Island, der größten Insel des Recherche-Archipels im Bundesstaat Western Australia bei Esperance. Dieses von den Australiern zum Weltnaturwunder erklärte Phänomen kann nur vom Flugzeug aus betrachtet werden, da diese Insel aus Naturschutzgründen, wie alle anderen 103 Inseln dieser Inselgruppe (abgesehen von Woody Island), nicht betreten werden darf. Beschreibung Der Lake Hillier hat keinen Zufluss und wird durch einen schmalen Streifen Land vom Ozean abgegrenzt. Dieser Landstreifen besteht aus einer Sanddüne, die mit Vegetation bedeckt ist. Der See wurde von dem britischen Forschungsreisenden Matthew Flinders auf seiner Expeditionsreise entdeckt, als er sich auf dieser Insel vom 15. bis 17. April 1802 aufhielt und einen 185 Meter hohen Berg erstieg, um sich einen Überblick über den Archipel zu verschaffen. Nach der Besteigung taufte er diese Insel auf den Namen Middle Isle; der Berg wurde später Flinders Peak genannt. Flinders nahm an, dass Middle Isle die Mitte des Archipels sei. Er gab nach der Besteigung bekannt, dass er einen rosafarbenen See entdeckt habe. Der Grund für die Färbung des Sees ist Gegenstand eingehender Untersuchungen. Man nimmt an, dass die Nährstoffkonzentration aus verschiedenen organischen und anorganischen Stoffen sowie verschiedene Bakterien und Algen im See die Verursacher dieser einmalig intensiven Rosafärbung sind. Die Farbe des Wassers verändert sich auch dann nicht, wenn es entnommen und in ein Gefäß gegeben wird. Einmalig ist am Lake Hillier, dass er die Rosafärbung dauerhaft zeigt, während es einzelne andere Salzseen gibt, die nur unter bestimmten Wetterbedingungen und Lichtverhältnissen diese seltene Wasserfärbung zeigen. Als gute Kandidaten gelten die rotfarbige Grünalge Dunaliella salina und rote Schwefelbakterien der Gattung Salinibacter (Bacteroidetes), wie etwa die im ebenfalls australischen Lake Tyrrell gefundene Spezies S. ruber. Weblinks Website zum Lake Hillier Helen Collis: The bizarre PINK lakes from around the world that look like milkshakes due to a freak of nature. Daily Mail vom 19. Juni 2013 (Weitere rosafarbene Seen auf der Erde) Maria A. Sierra, Krista A. Ryon, Braden T. Tierney, Jonathan Foox, Chandrima Bhattacharya, Evan Afshin, Daniel Butler, Stefan J. Green, W. Kelley Thomas, Jordan Ramsdell, Nathan J. Bivens, Ken McGrath, Christopher E. Mason, Scott W. Tighe: Cross-kingdom metagenomic profiling of Lake Hillier reveals pigment-rich polyextremophiles and wide-ranging metabolic adaptations. In: CSH bioRxiv, 18. Februar 2022; doi:10.1101/2022.02.17.480683, PDF (Preprint). Dazu: Mikrobenmix färbt See rosa (PDF; 1,6 MB). Spektrum der Wissenschaft, Mai 1922, S. 6–7 (Foto). Nach dem im Spektrum-Magazin referenzierten Preprint sollen tatsächlich Salinibacter ruber und Dunaliella salina für die Farbe des Sees hauptverantwortlich sein. Einzelnachweise
Lago Hillier

El lago Hillier es un lago situado en la isla Middle, la mayor isla del archipiélago de La Recherche, Australia Occidental (Australia). El color rosado del lago es permanente y no cambia cuando se vierte el agua en un recipiente. La longitud del lago es de unos seiscientos metros aproximadamente. El lago está rodeado por un borde de arena y un bosque denso de melaleuca y eucaliptos con una estrecha franja de dunas de arena al norte, cubiertas por vegetación, que lo separa del Océano Antártico. Se cree que la isla y el lago fueron cartografiados por primera vez por la expedición Flinders en 1802. Se dice que el capitán Flinders contempló el lago rosa después de ascender el pico de la isla. John Thistle, el capitán del buque, recogió agua del lago descubriendo que estaba saturada con sal.​ Aunque en el caso del lago Hillier el origen de su color rosa no ha sido definitivamente demostrado, se sabe que el color rosa de otros lagos salados de la región surge de un medio de contraste creado por organismos Dunaliella salina y Halobacteria. Otra hipótesis es que el color rosa se debe a bacterias halófilas rojas o algas en las costras de sal. Una leyenda dice que el color rosa se debe a un antiguo relato aborigen australiano acerca de una sacerdotisa llamada Yilba, la cual, en una persecución fue alcanzada por una bala de parte de los colonos ingleses, que atravesándole el pecho derramó la sangre, que según cuenta la leyenda era de un tono especialmente claro, el cual le habría dado el distintivo color al lago Hillier. [cita requerida] A pesar de su inusual tonalidad, el lago no presenta efectos adversos conocidos en los seres humanos. Visto desde arriba el lago parece un sólido de color rosa chicle, pero desde la línea de costa se parece más a un tono rosa claro que está en el agua. El litoral está también cubierto por depósitos de costras de sal. Véase también Lago Retba Referencias
Hillier (jezero)

Hillier je slano jezero na otoku Middle Island u otočju Recherche, u Zapadnoj Australiji, znamenito zbog svoje ružičaste boje. Prvi zapis o ružičastom jezeru na Middle Islandu potječe iz 1802. Britanski pomorac i hidrograf Matthew Flinders usidrio se kod otoka na svom putu za Sydney. Tijekom 19. stoljeća otok Middle su nastanjivali lovci na tuljane i kitove. Početkom 20. stoljeća na dijelu jezera napravljena je solana, koja je ubrzo napuštena. Ni danas nije točno poznato čemu jezero Hillier duguje svoju jedinstvenu ružičastu boju. Godine 1950. skupina znanstvenika istraživala je uzroke boje jezera, no uzorci jezerske vode nisu sadržavali tragove algi, koje inače najčešće daju boju vodi. Jezero, okruženo šumom eukaliptusa i čajevca, od oceana dijeli usko područje pješčanih dina. Izvori 1. "Sva čuda svijeta" - izdavač: "Mozaik knjiga" - Zagreb (2004.), izvornik: "Discovering the Wonders of Our World, © 1993 Reader's Digest Association Limited", prijevod s engleskoga: Tamara Levak Potrebica, ISBN 953-196-278-2
Hillier

Jezioro Hillier – bezodpływowe jezioro znajdujące się na australijskiej wyspie Middle należącej do Archipelagu Recherche złożonego z ok. 100 wysp u płd.-zach. wybrzeży Australii Zachodniej, w pobliżu przylądka Arid. Jest jeziorem typu solankowego o szerokości ok. 600 metrów i oddzielone od oceanu wąskim pasem ziemi. Posiada kształt przypominający odcisk stopy, od lasu i brzegu oddzielone jest pasem piasku wymieszanego z solą. Ulokowane jest wśród terenu zalesionego eukaliptusami i drzewami z gatunku Melaleuca leucadendra. Pierwsze wzmianki o jeziorze pochodzą z roku 1802. Wtedy to angielski podróżnik i hydrograf Matthew Flinders odwiedził to miejsce podczas podróży do Sydney. W początkowych latach XIX wieku istniały tu osady wielorybników i myśliwych polujących na foki. Jezioro zabarwione jest na kolor jasnoróżowy, który nie znika nawet po nabraniu wody do naczynia. W połowie wieku XX naukowcy badali jej skład, chcąc się dowiedzieć, co powoduje, że jezioro przybiera taką barwę. Przyczyną okazał się czerwony barwnik wytwarzany przez glony, m.in. Dunaliella salina, pod wpływem zasolenia wody. Kiedy przekracza ono poziom zasolenia wody morskiej i dopisują sprzyjające warunki (temperatura wody lub światło), algi wydzielają beta-karoten. W początkowych latach XX wieku z jeziora wydobywano sól, lecz po 6 latach eksploatacji zaniechano wydobycia. Przypisy Bibliografia Cudowny Świat/Najpiękniejsze zakątki i krajobrazy, Przegląd Readers's Digest, Warszawa 2000, ISBN 83-88243-10-1
Lago Hillier

O lago Hillier (em inglês: Lake Hillier) fica em Middle Island, a maior do conjunto de ilhas e ilhotas que compõem o arquipélago de Recherche, na região de Goldfields-Esperance, na Austrália Ocidental. Características O lago, uma das maravilhas naturais da Austrália, tem uma característica tão distinta do restante do arquipélago que fica difícil para quem sobrevoa o local não tomar conhecimento: sua cor rosa, num tom bastante extravagante. A cor da água é permanente, uma vez que não se altera nem quando a água é recolhida num recipiente. O lago tem cerca de 600 m de comprimento e é rodeado por uma borda de sal branco e uma floresta densa de melaleuca e eucalipto. Uma estreita faixa de terra composta de dunas de areia cobertas por vegetação separa o lago do Oceano Antártico Exploração A ilha e o lago foram explorado durante uma expedição comandada pelo capitão inglês Matthew Flinders, em 1802. Flinders disse ter observado o lago rosa quando subiu o pico da ilha. Explicações A razão para a cor do lago ainda está sob investigação e até agora nenhum pesquisador chegou a uma explicação razoável. No entanto, a explicação mais provável de acordo com alguns cientistas envolve as baixas concentrações de nutrientes e o crescimento de algas como a Dunaliella salina e bactérias do gênero Halobacterium, encontradas no local . Apesar do tom incomum, o lago não apresenta efeitos adversos conhecidos nos seres humanos. Outros lagos rosa na Austrália Apesar de parecer único, o lago Hillier é apenas um dos pelo menos cinco outros lagos rosa conhecidos na Austrália. São eles o Hutt Lagoon, o Pink Lake, o Quairading Pink Lake e o Field of Pink Lakes, todos na província da Austrália Ocidental. Lagos rosa pelo mundo Espalhados pelo mundo existem pelo menos mais quatro lagos rosa recheados de sal. São eles o lago Retba (Senegal), o Salina de Torrevieja (Espanha), o Dusty Rose Lake (Canadá), além do Masazirgol (Azerbaijão) . Ligações externas Foto do Lago Hillier @ Panoramio Referências
Хиллиер

Хи́ллиер (англ. Hillier) — озеро на юго-западе Австралии, на острове Мидл-Айленд. Примечательно розовым цветом воды. Озеро по краям окружено песком и эвкалиптовым лесом. Остров и озеро были замечены во время экспедиции британского мореплавателя Мэтью Флиндерса в 1802 году. Как говорят, капитан Флиндерс заметил озеро, поднявшись на вершину острова. В начале XX века в озере Хиллиер началась добыча соли, однако через шесть лет её прекратили. Цвет воды озера является постоянным и не изменяется при отборе воды в отдельную ёмкость. Предполагалось, что причина розового цвета воды заключается в солёности и специфических микроорганизмах, обитающих в озере, однако тесты, проведённые в 1950 году, не подтвердили данных предположений. В 2016 году в рамках проекта Extreme Microbiome Project были проведены метагеномные исследования воды озера, которые выявили, что розовый оттенок воде действительно придаёт присутствие водоросли Дуналиелла солоноводная, а также организмов Salinibacter ruber, Dechloromonas aromatica и некоторых других видов архей. Для туристов озеро Хиллиер — не самый удобный объект. Из-за отсутствия водной навигации в этом районе наиболее удобным способом добраться туда является воздушный транспорт, который не по карману большинству желающих увидеть необычный водоём. См. также Ретба Пинк (озеро) Примечания Ссылки 8 Fascinating Pink Lakes of the World (англ.). The world geography (ноябрь 2012). Дата обращения: 20 июля 2015. Розовое озеро Хиллер, Австралия . ecofaq.ru (8 октября 2014). Дата обращения: 20 июля 2015. Архивировано из оригинала 10 февраля 2015 года.
Lake Hillier

Lake Hillier är en sjö i Australien. Den ligger i delstaten Western Australia, omkring 720 kilometer öster om delstatshuvudstaden Perth. Arean är 0,19 kvadratkilometer. Lake Hillier är särskilt känd för sin rosa färg. En lång och tunn strand delar Antarktiska oceanen från sjön. Genomsnittlig årsnederbörd är 707 millimeter. Den regnigaste månaden är augusti, med i genomsnitt 86 mm nederbörd, och den torraste är februari, med 32 mm nederbörd. Källor
Хільєр

Хільєр (англ. Hillier) — мінеральне озеро, рожевого кольору, що розташоване на краю острова Міддл (англ. Middle Island), найбільшому в архіпелазі Речерче, у районі Голдфілдс-Есперанс. Архіпелаг розташований біля південного узбережжя Західної Австралії. Його довжина не перевищує 600 м, а ширина становить близько 250 м. Лише вузька смуга дюн, покритих рослинністю, відокремлює його на півночі від океану. Виразність озеру надають пісок і біла сіль, які розташовані по краях і обрамляють його. Незвичайний колір озера Хільер був виявлений в 1802 році під час експедиції капітана Метью Фліндерса — дослідника Австралії, гідрографа і вченого. Джерело рожевого забарвлення озера Хільєр довгий час не було знайдене, але згідно з однією з гіпотез вчених, кольорова вода — результат життєдіяльності мікроорганізмів і бактерій, що мешкають у цій соленій водоймі. Причому рівень вмісту солі тут значно перевищує аналогічні показники в прибережних океанських водах, і в посушливі літні місяці рожеві відтінки перетворюються в коралові і бордові. У 2016 році в рамках проекту Extreme Microbiome Project були проведені метагеномні дослідження води озера, які виявили, що рожевий відтінок воді дійсно надає присутність водорості Dunaliella salina, а також організмів Salinibacter ruber, Dechloromonas aromatica і деяких інших видів архей. Відкриття зробив австралійський мікробіолог Кен Макграф (англ. Ken McGrath).. Хільєр знаходиться на острові Мідл у південно-західній частині Австралії, і самостійно дістатися до нього вкрай складно. Водної навігації в цьому районі немає, і практично єдиним способом дібратися сюди є повітряний транспорт. Але з метою збереження унікальної екосистеми, приземлятися на острові заборонено. Примітки Див. також Лемурійське озеро Посилання Lake Hillier website [Архівовано 18 жовтня 2016 у Wayback Machine.]
Bulimba Creek

Bulimba Creek är ett vattendrag i Australien. Det ligger i delstaten Queensland, nära delstatshuvudstaden Brisbane. Runt Bulimba Creek är det i huvudsak tätbebyggt. Runt Bulimba Creek är det tätbefolkat, med 819 invånare per kvadratkilometer. Genomsnittlig årsnederbörd är 1 434 millimeter. Den regnigaste månaden är januari, med i genomsnitt 283 mm nederbörd, och den torraste är oktober, med 22 mm nederbörd. Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Bulimba Creek.
Bullarto railway station

Bullarto railway station is a railway station on the Daylesford line, in Bullarto, Victoria, Australia. The station opened on Wednesday, 17 March 1880, and closed on Monday, 3 July 1978. In 1969, the platform was 74m in length and, in 1975, Bullarto was working under no-one-in-charge conditions. At 747m above sea level, it was the second-highest station on the former Victorian Railways system. Re-opening The section of the former Daylesford line between Musk and Bullarto was reopened by the Daylesford Spa Country Railway (DSCR) on 17 March 1997, and Bullarto is the current terminus of DSCR tourist rail motor services. The station platform and portable building have been restored and a run-around loop provided. References
Bunbury Cathedral Grammar School

Bunbury Cathedral Grammar School (often denoted BCGS), is an independent school in Gelorup, Western Australia, a semi-rural suburb 10 kilometres south of Bunbury. Providing kindergarten, primary and secondary education, the school serves approximately 750 students and employs 190 staff. The school is a global member of the Round Square Organization, and Diocesan School of the Anglican Diocese of Bunbury. Bunbury Cathedral Grammar School's campus is situated on 33 hectares of bushland, consisting of a primary and secondary school, sporting and boarding facilities. History In 1968, a small group of volunteers, led by the bishop of the Anglican Diocese of Bunbury, Bishop Ralph Hawkins, organised the creation of an Anglican, co-educational day and boarding school. Arthur Maynard Jenour, a supporter of a school in Gelorup, sold 72 acres of land to the School Board on a no-interest term. Bunbury Cathedral Grammar School commenced operations in 1972, with an initial enrolment of 78 students. The school was the first coeducational boarding school in Australia to offer both primary and secondary education. The school has published a magazine called the Grammarian semi-annually. Bruce Matthews was the headmaster at the school from 1998 to 2011, when he left to take up a position on the inaugural board of the newly formed School Curriculum and Standards Authority. Matthews' replacement was Michael Giles who joined the school in late 2011 from Great Southern Grammar. Academics The school has produced two Rhodes scholars: M. W. Rennie (1983) and Rachel Paterson (2012). The school has performed well in the WACE exams and has consistently rated in the top 50 schools in the state, the top school in the South West and often is the top regional school in the state. Notable Alumni Courtney Eaton, actress Ben Small, politician References External links Official website
Bunbury Catholic College

Bunbury Catholic College is a Catholic secondary school, located in Bunbury, in the South West region of Western Australia. The college was formed in 1973 after the amalgamation of St Francis Xavier's College (operated by the Marist Brothers) and St Joseph's College (operated by the Sisters of Mercy) and provides a general and religious education for approximately 1,000 students from Year 7 to Year 12. History In 1973 the Bishop of Bunbury mandated the administration of systemic Bunbury Catholic College to the Catholic Education Commission. The college developed from the amalgamation of St Francis Xavier College (Marist Brothers) and St Joseph's School (Mercy Sisters). The Commission fosters the continuous development and improvement of Catholic schools, acts on behalf of the Catholic community and determines major policy. In 2015, a second campus was built in the nearby suburb of Australind; commonly known as the Mercy campus. The campus name is derived from the Sisters of Mercy, who co-founded the school. The Mercy Campus became independent in 2020, and split to form Our Lady of Mercy College. Notable alumni Pam Beggs - politician Alexandra Hagan – Olympic rower Lauren Reynolds – Olympic BMX cyclist Alex Saffy - Paralympic swimmer Wilson Tucker – politician See also List of schools in rural Western Australia Catholic education in Australia References External links Bunbury Catholic College website