Ахтала (монастир)

Ахтала (вірм. Ախթալա) або Птгаванк (вірм. Պտղավանք) — монастир та фортеця на невеликому плато в ущелині річки Дебед (нині селище міського типу Лорійської марза Вірменії). Історія У X ст. фортеця Птгаванк (Ахтала) стала найважливішим стратегічним пунктом царства Кюрікян-Багратіди. Напис на вірменською мовою на хачкар е повідомляє про зведення в 1188 році у Маріам, дочкою царя Ташир-Дзорагета Кюріке, церкви Пресвятої Богородиці. На початку XIII ст. атабеки Івана Мхаргрдзелі (Долгорукий) з роду Закарянів, впливова особа при дворі грузинської цариці Тамари, який перейшов з Вірменської Апостольської в лоно Православної церкви, передає монастир халкідонітам і перебудовує вірменський храм. Кіракос Гандзакєци, автор XIII століття і сучасник цих подій повідомляє: У XIII ст. власниками монастиря були Закарян, Птгаванк став найбільшим халкідонітським монастирем і культурним центром Північної Вірменії, але адміністративно був центром єпархії Грузинської православної церкви. У вівтарній апсиді головного храму була зроблена призначена для архієрейського богослужіння ніша, нетипова для халкідонітскіх храмів Північної Вірменії. У сірий. XIII ст. в монастирі працював Симеон Пліндзаханеці, про що свідчить зберігся в рукописі 1248 колофон, «виконаний рукою негідного Симеона», який перекладав з грузинської мови на вірменську мову в країні вірменської, в монастирі грузинському, який називається «Пліндзаханк». У XIV ст. назву «Пліндзаханк» зникає з історичних джерел. Імовірно з 30-х рр. XIV ст. монастир увійшов до Ахтальскую митрополію Мцхетського католікосату. У 1438 р. вперше в джерелах згадується село з назвою Ахтала як власність Грузинського католікосату. На поч. XVIII ст. монастир прийшов в запустіння, при Атени Сіоні існувало подвір'я єпископа Ахтальского. У 1801 р. указом російського імператора Олександра I Ахтала перетворена в центр Грецької Православної Церкви в Закавказзі. В наш час[коли?] залишається найважливішим місцем паломництва греків, щороку 21 вересня відзначають в Ахтале свято Різдва Богородиці. Будова Головний храм Ахтали — храм Пресвятої Богородиці, — це хрестово-купольна споруда, купол якої не зберігся, спирався на 2 восьмигранних стовпа і предапсідние пілястри. Синкретизм рис вірменського і грузинського зодчества XIII ст., Характерний для цього храму, особливо проявився у формах і декораціях екстер'єру, де типово грузинськими є великі орнаментовані хрести і обрамлення вікон, а портали співзвучні вірменським зразкам. Із заходу до храму приблизно в середині XIII ст. були прибудовані усипальниця Івана і портик з відкритою аркатурою прямокутні в плані. Розписи церкви датуються між 1205 і 1216 рр.. Відповідно до грузинської традицією в вітрилах поміщені зображення євангелістів в медальйонах, а на лицьовому боці арок текст Пс 103. 19 на асомтаврулі. Іконографічна програма вівтарної апсиди (у конхе Богородиця з Немовлям на троні, нижче композиція «Причастя апостолів», під нею 2 ряди святителів) відтворює найсуворіші візант. зразки. Зв'язок з національною культурною традицією вірмен-халкідонітов проявилася у розташуванні в центрі нижнього ярусу образу Св. Григорія Просвітителя. У нижній частині зап. стіни зображені святі Грузинської Церкви, серед яких Св. рівноапостольні Ніна та Іван Зедазнелі. У південному і північному рукавах просторового хреста представлені цикли розписів, присвячені Пресвятій Богородиці і Спасителя,. Дослідження стилістичних особливостей фресок і характеру надписів дозволяє припустити, що в роботі брали участь не менше 8 художників, серед них були вірменин-халкидон, знайомий з візантійською живописом позднекомніновской епохи (вівтарна апсида); художник, який прямував зразкам візант. живопису 1-й пол. XIII ст. (Верхні регістри північн Та пд. Стін і головні склепіння); майстри з Грузії, що розписав зап. стіну. Крім головного храму всередині монастиря знаходяться невелика зальних церква Св. Василя і руїни двоповерхового житлового корпусу. Навколо монастиря на різній відстані розташовуються чотири церкви-каплиці, присвячені Св. Трійці, св. апостолам, святителям Григорія Богослова і Івану Золотоустому. Реставраційні роботи в А. здійснювалися з 1979 по 1989 р. управлінням з охорони пам'яток Вірменії. Галерея Інтер'єри Примітки