NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sotk

Sotk (armenisch Սոթք, auch Sotq oder Zod) ist ein Dorf in der armenischen Provinz Gegharkunik. Geografie und Bevölkerung Der Ort ist eine ländliche Gemeinde in der Provinz Gegharkunik im Bezirk Wardenis. 2011 hatte die Gemeinde 824 Einwohner. Sotk liegt östlich des Sewansees und der Provinzhauptstadt Wardenis an der Grenze zu Aserbaidschan. Die Geografie wird von den südlichen Ausläufern des Berges Ginaldag bestimmt, an dem Sewangebirge und Murovdağ zusammentreffen. Das Dorf liegt im Tal des Flusses Sotk. Weiter im Osten führt der Pass von Sotk nach Bergkarabach. Geschichte und Denkmale In der Umgebung des Ortes befinden sich mehrere archäobotanische Fundstätten. Eine Besiedlung des Gebiets seit dem vierten Jahrtausend vor Christus ist nachgewiesen und es finden sich spätbronzezeitliche oder früheisenzeitliche Siedlungsspuren. Bereits in der Antike wurde in der Gegend Gold abgebaut. Innerhalb des antiken Armeniens war Sotk Hauptort und Namensgeber einer Verwaltungseinheit, die das südliche und östliche Bassin des Sewansees umfasste und zu den Provinzen Sjunik oder Arzach gehörte. Dabei war sie zeitweise auch Teil des benachbarten Reiches Albania. Im Mittelalter setzte sich dies durch die wechselnde Zugehörigkeit zu Sjunik und dem Königreich Arzach und dessen Nachfolger Chatschen fort, die ihrerseits unter wechselnder Oberherrschaft standen. In dem Ort befindet sich die verfallene Kathedrale des St. Astwazazin aus dem 7. Jahrhundert. In den Mauern der seit ihrer Erbauung mehrfach erneuerten Kirche wurden auch Chatschare des umgebenden Friedhofs eingebaut. Nach dem Mittelalter war der Ort Teil armenischer Meliktümer, teils als Namensgeber, aber nicht mehr als Hauptort. Mit dem Niedergang der Meliks und Persiens kam der Ort an das Russische Reich. Mit der Unabhängigkeit Armeniens 1918 gehörte der Ort zum neuen armenischen Staat und danach zur Sowjetunion. Bei deren Zerfall eskalierte der Konflikt mit Aserbaidschan um das benachbarte Bergkarabach zum Krieg, an dessen Ende 1994 Armenien die an Sotk grenzenden Gebiete besetzte. Nach dem Ende des Krieges um Bergkarabach 2020 wurde das im Osten liegende Kəlbəcər an die Kontrolle von Aserbaidschan übergeben und somit auch die Hälfte der Fläche der Goldmine von Sotk. Dies führte zu anhaltenden Konflikten und mehreren gewalttätigen Zusammenstößen an der Grenze. So wurden im Juli 2021 und im Mai 2022 Stellungen bei Sotk von Aserbaidschan angegriffen, am 21. August 2021 wurden Minenarbeiter durch Aserbaidschan beschossen. Im September 2022 wurden im Rahmen größerer Angriffe von aserbaidschanischer Seite auch Stellungen beim Dorf Sotk mit Artillerie und Drohnen unter Beschuss genommen. Wirtschaft und Infrastruktur Nahe dem Ort am Pass von Sotk befindet sich die Goldmine von Sotk, in der das größte Goldvorkommen des Kaukasus abgebaut wird. An dem Ort wird seit der Antike Gold abgebaut. In Sotk endet die armenische Fernstraße M11. Darüber hinaus führt die außer Betrieb genommene Bahnstrecke Jerewan–Sotk in das Dorf und zur Mine. Einzelnachweise
Sotk

Sotk es una localidad del raión de Vardenis, en la provincia de Gegharkunik, Armenia, con una población censada en octubre de 2011 de 824 habitantes. Se encuentra ubicada al sureste de la provincia, cerca de la costa suroriental del lago Seván y de la frontera con Azerbaiyán.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Sotk.
Sotk

Sotk (en arménien Սոթք ; anciennement Zod) est une communauté rurale du marz de Gegharkunik, en Arménie. Fondée en 1969, elle compte 1 780 habitants en 2008. Sotk est traversée par la M11. Personnalités liées Ehliman Emiraslanov, recteur de l’Université de Médecine d’Azerbaïdjan y est né en 1947 Notes et références Portail de l’Arménie
Sotk

Sotk (conosciuto anche come Sork, in armeno Սոթք?, fino al 1991 Zod) è un comune dell'Armenia di 1 780 abitanti (2009) della provincia di Gegharkunik, fondato nel 1969. Note Bibliografia (EN) Brady Kiesling, Rediscovering Armenia, 2000, p. 82. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Sotk Collegamenti esterni (EN) Sotk sul GEonet Names Service
Сотк

Сотк (вірм. Սոթք) — село в марзі Гегаркунік, на сході Вірменії. Село розташоване на трасі Варденіс — Карвачар — Мартакерт та є останнім селом марзу Гегаркунік, перед в'їздом до Шаумянівського району Нагірно-Карабаської Республіки. У 1969 р. перетворено в селище міського типу в результаті відкриття золотодобувного комбінату і металообробного підприємства. У селі знаходиться церква Богородиці XIII ст. з могилами можновладних вірменських князів. Поруч з селом розташована залізнична станція яка є кінцевою на ділянці Раздан — Севан — Шоржа — Сотк, та обслуговує місцевий золотодобувний комбінат. Історія Див. також: Сотк (гавар) Історично село Сотк перебувало в гаварі Сотк провінції Сюнік Великої Вірменії. У кінці XIX століття село належало до Новобаязетського повіту Єреванської губернії і нараховувало 1100 жителів (татар). З 1921 року — у складі Вірменської РСР. У 1988 році все азербайджанське населення села бігло до Азербайджану в результаті вірмено-азербайджанського конфлікту. Їх будинки в основному заселені вірменськими біженцями з Азербайджану. Джерела Національна статистична служба Республіки Вірменія(англ.)(вірм.)(рос.) Примітки
Shamb

Shamb es una localidad del raión de Sisian, en la provincia de Syunik, Armenia, con una población censada en octubre de 2011 de 416 habitantes. Se encuentra ubicada al norte de la provincia, a poca distancia del río Vorotán — afluente del río Aras, el cual, a su vez, lo es del Kurá— y de la frontera con la República autónoma de Najichevan (Azerbaiyán).​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Shamb.
Sjamb

Sjamb (armeniska: Շամբ) är en ort i Armenien. Den ligger i provinsen Siunik, i den sydöstra delen av landet, 160 kilometer sydost om huvudstaden Jerevan. Sjamb ligger 1 367 meter över havet och antalet invånare är 443. Den ligger vid sjön Sjambireservoaren. Terrängen runt Sjamb är kuperad västerut, men österut är den bergig. Sjamb ligger nere i en dal. Närmaste större samhälle är Goris, 16,9 kilometer öster om Sjamb. Trakten runt Sjamb består i huvudsak av gräsmarker. Runt Sjamb är det ganska glesbefolkat, med 42 invånare per kvadratkilometer. Kommentarer Källor
Haghpat

Haghpat (armenisch Հաղպատ) ist ein Dorf in der nordarmenischen Provinz Lori. Geografie Es liegt nahe der Stadt Alawerdi und der georgischen Grenze in etwa 1000 m Höhe auf einem zerklüfteten Plateau, einer ausgedehnten flachen Landschaft, die von tiefen Flussbetten durchschnitten wird. Die Dörfer Sanahin und Akner sowie ein Teil Alawerdis liegen in Sichtweite auf benachbarten Plateauteilen, jedoch muss man, um dorthin zu gelangen, den steilen und mühsamen Auf- und Abstieg durch das Flussbett bewältigen. Kloster Haghpat ist durch das Kloster Haghpat (Haghpatavank) bekannt, das im 10. Jahrhundert (967 oder 976) gegründet wurde und seit 2000 mit dem benachbarten Kloster Sanahin zum UNESCO-Weltkulturerbe zählt. Der Bau des Klosters entstand unter der Bagratidendynastie. Der älteste Teil des Klosters, der Surb Nschan-Kirche (Heiligkreuz-Kirche), wurde 991 durch den armenischen Architekten Trdat fertiggestellt. Die besonders große Vorhalle von Haghpat, ein für mittelalterliche Kirchen Armeniens typischer Gawit, wurde um 1210 an Stelle eines Mausoleums errichtet. Der Klosterkomplex gehört der Armenischen Apostolischen Kirche. Über das Gelände verteilt finden sich einige Kreuzsteine mit kunstvollen Gravuren (Chatschkare) und Bischofs-Grabstätten. Der Komplex ist ein herausragendes Beispiel für die mittelalterliche armenische Architektur und zieht daher eine wachsende Zahl von Touristen an, seit einige armenische Reiseagenturen Haghpat in ihren Reiseführern erwähnen. Wirtschaft Das verarmte Dorf profitiert kaum vom Tourismus zum Klosterkomplex Haghpatavank, die große Mehrheit der Einwohner lebt von Viehzucht und Gemüseanbau. Einige Dorfbewohner arbeiten in Alawerdi, etwa 10 km von Haghpat entfernt, während andere in den nahen Wäldern Beeren sammeln (vor allem Brombeeren und Hartriegel) und diese verkaufen. Verkehr Der Ort ist seit 1899 an die Bahnstrecke Tiflis–Jerewan angeschlossen und besitzt einen Bahnhof. Weblinks Haghpat Monastery. Armeniapedia.org (englisch) Haghpat Monastery Architectural Complex. Armenica.org (englisch) Haghpat. Armenian Studies Program der California State University, Fresno (englisch) Elisabeth Baudourian: The monastery of Haghpat – Armenia. In: Unesco Courier, Mai 1998, S. 42–44 (PDF, englisch) Eintrag auf der Website des Welterbezentrums der UNESCO (englisch und französisch). Einzelnachweise
Haghpat

Haghpat (Armenian: Հաղպատ) is a village in the Lori Province of Armenia, located near the city of Alaverdi and the state border with Georgia. The village is notable for Haghpat Monastery, a medieval monastery complex founded in the 10th century, and included in the UNESCO World Heritage List since 1996 along with nearby Sanahin Monastery. Geography The village lies on a dissected plateau, a large flat area dissected by deep "cracks" formed by rivers, including the river Debed. The villages of Sanahin and Akner, as well as a part of Alaverdi, lie in plain view on neighbouring sections of the plateau. However, a steep and long descent to and ascent from the river is required to travel to them. Gallery References External links Report of the results of the 2001 Armenian Census, Statistical Committee of Armenia Armeniapedia Haghpat article Photos of Haghpat Monastery Haghpat Monastery - photo essay at HitchHikers Handbook
Haghpat

Haghpat es una localidad del raión de Turmanyan, en la provincia de Lorri, Armenia, con una población censada en octubre de 2011 de 668 habitantes. Es conocido por su monasterio, fundado en el s. X, el cual se encuentra inscrito en la lista de sitios Patrimonio de la Humanidad de la UNESCO desde 1996. Se encuentra ubicada al noreste de la provincia, a poca distancia del río Debet —un afluente derecho del río Kurá— y de la frontera con Georgia y la provincia de Tavush.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Haghpat.
Haghpat

Haghpat (armenski: Հաղպատ, latinski: Akhpat ili Hakhpat) je selo u sjevernoj armenskoj pokrajini Lori, 10 km grada Alaverdija i granice s Gruzijom. Najpoznatiji je po srednjovjekovnom samostanu Armenske apostolske Crkve. Samo je smješteno na visoravni koja je izbrazdana suhim klancima bivših riječnih tokova, uključujući najveću, rijeku Debed. Tako se obližnja sela Sanahin i Akner mogu vidjeti iz Haghpata, ali se do njih teško dolazi dugim spuštanjem i penjenjem. U Haghpatu je slabo razvijen turizam (usprkos UNESCO-ovoj svjetskoj baštini), većina stanovnika drži stoku i uzgaja svoje povrće, a mnogi rade u obližnjem Alaverdiju, dok ostali skupljaju plodove (ribizle i drijen) u šumama koje ga okružuju. Vodu dobavljaju iz mnogobrojnih prirodnih izvora u okolici. God. 2001. imalo je 787 stanovnika. Samostan Haghpat Samostan Haghpat, poznat i kao Haghpatavank (armenski: Հաղպատավանք) je, zajedno s obližnjim samostanom Sanahin, upisan na UNESCO-ov popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji 1996. godine, kao "remek-djelo vjerske arhitekture i važno obrazovno središte u srednjem vijeku". Samostan je osnovao Sveti Nišan (Sourb Nshan) izgradnjom malene crkve od 966. – 67. godine, u vrijeme kada je Armenskim kraljevstvom vladao kralj Abas I. Arhitekt Trdat je proširio i ukrasio malu crkvu u današnju Katedralu sv. Nišana od 967. – 991. godine. Ona je tipični primjer armenske arhitekture 10. stoljeća sa središnjom kupolom koja počiva na četiri masivna stuba, dok su vanjski zidovi prekriveni nišama. Freska u apsidi prikazuje Krista Pantokratora, dok je pokrovitelj crkve, armenski knez Ahutulukhaga, prikazan na južnom transeptu. Njegovi sinovi, kneževi Smbat i Kurike, su prikazani s kraljicom Khosravanuche u obliku reljefa na istočnom dijelu svoda. Crkva je, osim dvije-tri manje obnove u 11. i 12. st., ostala u izvornom obliku. Kompleks samostana čine i druge građevine: Trokatni kampanil (samostalni zvonik) je izgrađen 1245. godine. Mala kupolna crkva Sv. Grgura (Sourb Grigor) iz oko 1005. godine ima dvije bočne kapele izgrađene kasnije 1257. god. U 13. stoljeću su dodane: Kapela sv. Acvacacina (Sourb Astvatsatsin na slici desno), skriptorij i veliki refektorij izvan kruga samostana. Tu se nelazi i veliki broj sjajnih hačkara (kamenih križeva) iz oko 11. 13. st., od kojih je najpoznatiji kačkar Amenaprkič ("Svih Svetih") iz 1273. godine. Samostan je više puta oštećen: potresom 1130. (nakon čega je obnovljen pedestak godina kasnije), i više puta u osvajačkim pohodima raznih vojski (Seldžuci 1105., Mongoli 1241.), te velikim potresom 1988. godine. No, veći dio samostana još uvijek stoji bez velikih promjena od izvornog oblika. Zbog čega postaje sve posjećenijim turističkim mjestom. Izvori Poveznice Ečmijazdinska katedrala Armenska umjetnost Vanjske poveznice Hghpat na Armenica.org Arhivirana inačica izvorne stranice od 4. studenoga 2014. (Wayback Machine) Fotografije Haghpata na Mayrhayasdan.com Posjećeno 4. ožujka 2011.
Haghpat

Haghpat (örményül Հաղպատ) falu az észak-örmény Lori tartományban, nem messze Alaverdi városától és a grúz határtól. A hegyvidéki falu egy sziklacsúcsoktól és mély folyóvölgyektől övezett fennsíkon található. Sanahin és Akner falvak, valamint Alaverdis egyes részei látótávolságon belül a fennsík más részein találhatóak, azonban mély folyóvölgyek választják el őket. A falu alig profitál a Haghpatavank kolostor-együttes turizmusából, a lakosok nagy része állattenyésztésből él, néhányan Alaverdibe (10 km) járnak be dolgozni, míg mások a környező erdőkben gyümölcsöt gyűjtögetnek (szeder, som) és ezt adják el a piacon. Vízért a falu lakói a számtalan hegyi forrás valamelyikéhez járnak. A kolostor Haghpat falu az ott található Haghpatavank (Հաղպատավանք) kolostoregyüttes révén ismert, amelyet a 10. században alapítottak és amely a Sanahin-kolostorral együtt a Világörökség része. Az építkezést a Bagratiden-uralkodóház idején kezdték el Kr. u. 970 körül. A kolostor régebbi részét, a Surb Nshan templomot (Szentkereszt-templom) 991-ben fejezte be az örmény építész Trdat. A kolostor az Örmény Apostoli Egyház tulajdona. A kolostor területén található néhány kacskar (emlékkő díszes vésettel, általában kereszt formában) és több püspök sírhelye is. Az együttes a középkori örmény építészet kiemelkedő példája. Jegyzetek Források Tessa, Hofmann; Andreas, Wolfensberger:Armenien: Stein um Stein. München 2008. ISBN 978-3861087878 További információk Haghpat az Armenica.org honlapon Archiválva 2014. november 4-i dátummal a Wayback Machine-ben (angolul) Armeniapedia.org egy másik örmény cikk (angolul) Unesco Courier, Mai 1998, The monastery of Haghpat - Armenia
Haghpat

Haghpat (in armeno Հաղպատ?) è un villaggio della provincia di Lori, nell'Armenia settentrionale, situato in prossimità della città di Alaverdi e del confine con la Georgia. È notevole per il complesso di monasteri del X secolo ed è incluso nella lista dei Patrimoni dell’umanità dell'UNESCO insieme al monastero di Sanahin. Il complesso di monasteri appartiene alla Chiesa apostolica armena, e per tutto il sito vi sono numerosi khachkar (pietre con elaborate incisioni rappresentanti una croce) e sepolture di vescovi. Il complesso stesso rappresenta uno straordinario e magnifico esempio di architettura armena medievale. Dal 1759 al 1795, il poeta lirico Sayat-Nova ha vissuto nelle mura di Haghpat. Il villaggio si trova su un altopiano dissestato, una grande area piatta disseminata di profonde “crepe” formate da fiumi, come per esempio il fiume Debed. Benché i villaggi di Sanahin e Akner, come una parte della stessa Alaverdi, si trovino in piena vista su sezioni confinanti dell'altopiano, per andare verso di essi dal complesso di monasteri è necessaria una ripida discesa seguita da una ripida salita. Storia Il monastero fu fondato nel 976, per volere della regina Khosrovanush, moglie del re Ashot III, che fece costruire una chiesa intitolata alla Santa Croce (Sourb Nshan). La costruzione fu completata nel 991 dai due figli, il re Smbat II e il principe Gurgen. Il progetto fu supervisionato dall'architetto armeno Trdat. Probabilmente la chiesa fu costruita dove in passato sorgeva un tempio pagano. Gli scavi archeologici nel territorio hanno portato alla luce tracce della presenza dell'uomo nell'età del bronzo e in era paleolitica. Galleria d'immagini Note Bibliografia Il Patrimonio dell'Umanità - I complessi monumentali, Milano, Skira Editore SP A., 2003. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Haghpat Collegamenti esterni Pagina dell’Unesco su Haghpat e Sanahin, su whc.unesco.org. Haghpat su Armeniapedia.org, su armeniapedia.org. Haghpat su Armenica.org, su armenica.org.
Hachpat

Hachpat (orm. Սանահին) – wieś w północnej Armenii, w prowincji Lorri, leżąca w odległości 10 km od miasta Alawerdi. Miejscowość jest znana z X-wiecznego kompleksu klasztornego Hachpat zbudowanego za panowania króla Aszota III (952-977), wpisanego w 1996 na Listę Światowego Dziedzictwa UNESCO. Przypisy
Ахпат (село)

Ахпа́т (арм. Հաղպատ) — село на севере Лорийской области Армении, в 10 км от города Алаверди. Рядом с селом проходит трасса Ереван — Тбилиси, также недалеко от села расположена железнодорожная станция линии Гюмри — Тбилиси и река Дебед. Достопримечательности В Ахпате находится Ахпатский монастырь, включённый вместе с расположенным неподалёку монастырём Санаин в список объектов Всемирного наследия ЮНЕСКО с 1996 года. Примечания
Hagpat

Hagpat (armensko Հաղպատ) je naselje v severnoarmenski provinci Lori, približno 10 kilometrov vzhodno od mesta Alaverdi ob desnem bregu reke Debed, na robu planote, ki jo reže soteska te reke. Vas je najbolj znana po samostanu iz 10. stoletja, ki so ga leta 1996 skupaj z bližnjim samostanom Sanahin vpisali v UNESCOna seznam svetovne dediščine. Samostan je ustanovila kraljica Kosrovanujš. Samostanski kompleks je obzidan, po obzidju pa je dobil tudi ime (Hagpat pomeni 'ogromen zid'). Glavna cerkev je posvečena sv. Križu (Sourb Nšan) in je bila zgrajena med letoma 976 in 991. Leta 1185 so na zahodni strani cerkve prizidali predprostor (gavit). Severno od gavita stoji cerkev Matere Božje iz leta 1025, na južni strani pa se ga dotika cerkev sv. Gregorja Razsvetitelja, ki je bila prvotno zgrajena leta 1005, ob prezidavi leta 1211 pa je izgubila kupolo. Zunanje povezave Hagpatu na Armenica.org Stran o Hagpatu na Cilicia.com UNESCO stran o Hagpatu in Sanahinu GEOnet Names Server
Haghpat

Haghpat (armeniska "Հաղպատ") är ett samhälle i norra delen av provinsen Lori i Armenien, nära staden Alaverdi och gränsen till Georgien. Byn är känd för Haghpatavank (Հաղպատավանք) klosterkomplex, grundat under 900-talet och sedan 1996 uppsatt på Unescos världsarvslista. Klostret i Haghpath Klosterkomplexet tillhör Armenisk-apostoliska kyrkan och har ett stort antal khachkarer (stenar med ristade kors) och biskopsgravar över hela området. Komplexet representerar ett enastående och magnifikt exempel på medeltida armenisk arkitektur och attraherar en stadigt ökande mängd turister då ett antal armeniska resebyråer har börjat ha med Haghpat på sina resrutter. Byn Haghpat Byn har än så länge inte tjänat särskilt mycket på turismen och är fortfarande utfattig. En majoritet av befolkningen har boskap och odlar sina egna grönsaker. Några enstaka invånare har fått jobb i Alaverdi, omkring 10 km från Haghpat, medan andra plockar bär (huvudsakligen björnbär och skogskornell) från skogarna runt byn och säljer dem. Vatten hämtas från de många källorna som finns i bergen. Byn är belägen på ett stort plant område som delas av djupa sprickor uppkomna av floder, exempelvis Debed. Se även Sanahin Externa länkar UNESCO World Heritage Centre - Monasteries of Haghpat and Sanahin Haghbat: S. Nshan Monastery Wikimedia Commons har media som rör Haghpat.
Shishkert

Shishkert es una localidad del raión de Kapan, en la provincia de Syunik, Armenia, con una población censada en octubre de 2011 de 264 habitantes. Se encuentra ubicada en el centro-sur de la provincia, a poca distancia del río Vorotán —afluente del río Aras, el cual, a su vez, lo es del Kurá— y de la frontera con Azerbaiyán.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Shishkert.
Sjisjkert

Sjisjkert (armeniska: Շիշկերտ) är en ort i Armenien. Den ligger i provinsen Siunik, i den sydöstra delen av landet, 200 kilometer sydost om huvudstaden Jerevan. Sjisjkert ligger 1 798 meter över havet och antalet invånare är 342. Terrängen runt Sjisjkert är varierad. Närmaste större samhälle är Kapan, 15,7 kilometer norr om Sjisjkert. Omgivningarna runt Sjisjkert är en mosaik av jordbruksmark och naturlig växtlighet. Runt Sjisjkert är det ganska glesbefolkat, med 42 invånare per kvadratkilometer. Kommentarer Källor
Waterkrachtcentrale Spandarjan

De Waterkrachtcentrale Spandarjan (Armeens: Սպանդարյան հիդրոէլեկտրակայանը, Spandarjan hidroelektrakajani) is een van de grootste waterkrachtcentrales in Armenië en ligt in de provincie Sjoenik. De centrale heeft een elektrische capaciteit van 76 megawatt. De centrale ligt bij de plaats Spandarjan en ligt aan de rivier de Vorotan. De centrale is een van de drie waterkrachtcentrales aan de rivier de Vorotan, net als de Waterkrachtcentrale Tatev en Waterkrachtcentrale Sjamb.
Спандарянская ГЭС

Спандарянская ГЭС — гидроэлектростанция на реке Воротан, вблизи села Шагат, Армения. Входит в состав Воротанского каскада, являясь его верхней, регулирующей ступенью. Из водохранилища ГЭС берёт начало тоннель Воротан-Арпа пропускной способностью 30 м³/с, предназначенный для переброски части стока реки Воротан в реку Арпу и далее в озеро Севан. Первый гидроагрегат ГЭС пущен в 1989 году. Собственник станции — ЗАО «Воротанский каскад ГЭС». Мощность ГЭС — 76 МВт, проектная среднегодовая выработка — 170 млн кВт⋅ч Конструкция станции Конструктивно представляет собой плотинно-деривационную гидроэлектростанцию с напорной деривацией и регулирующим водохранилищем. Состав сооружений ГЭС: грунтовая плотина c суглинистым ядром, высотой 83 м, длиной по гребню 315 м; глубинный водосброс пропускной способностью 80 м³/сек; поверхностный водосброс с быстротоком, пропускной способностью 160 м³/сек; Спандарянское водохранилище многолетнего регулирования полной ёмкостью 257 млн м³, полезной — 218 млн м³, нормальный подпорный уровень (НПУ) — 2063 м; напорный деривационный тоннель длиной 8.1 км, пропускной способностью 30 м³/с; уравнительный резервуар; турбинный водовод длиной 2046 м, разветвляющийся в конце на два водовода; здание ГЭС; ОРУ. В здании ГЭС установлены 2 гидроагрегата мощностью по 38 МВт, с радиально-осевыми турбинами, работающими на расчётном напоре 295 м. Перед каждой турбиной смонтирован шаровый затвор диаметром 1,4 м. См. также Энергетика Армении Примечания
Спандарянська ГЕС

Спандарянська ГЕС — гідроелектростанція у Вірменії. Знаходячись перед Шамбською ГЕС, становить верхній ступінь каскаду на річці Воротан, лівій притоці Араксу, який в свою чергу є правою притокою Кури (басейн Каспійського моря). У межах проекту річку перекрили насипною греблею із глиняним ядром висотою 83 метри та довжиною 315 метрів. Вона утримує водосховище з об'ємом 257 млн м3 (корисний об'єм 218 млн м3), в якому припустиме коливання рівня поверхні у операційному режимі між позначками 2030 та 2063 метри НРМ. Зі сховища по правобережжю прокладено дериваційний тунель довжиною 8,1 км, який переходить у напірний водовід завдовжки 2 км. Останній живить дві турбіни типу Френсіс потужністю по 38 МВт, які використовують напір у 295 метрів та забезпечують виробництво 170 млн кВт-год електроенергії на рік. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 220 кВ. Можливо також відзначити, що зі Спандарянського сховища заплановано перекидати 250 млн м3 води на рік для поповнення озера Севан, спрацьованого у радянські часи під час роботи Севано-Разданського каскаду гідроелектростанцій. Для цього у 2004-му завершили тунель Воротан — Арпа завдовжки 21,6 км, розрахований на подачу до 15 м3/сек. Далі вода повинна прямувати по тунелю Арпа — Севан довжиною 48,3 км, закінченому ще в 1981 році. Втім, станом на 2018-й подачу ресурсу з Воротану так і не розпочали. Примітки