NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Alaverdí (Armenia)

Alaverdí (armenio: Ալավերդի) es una comunidad urbana de Armenia perteneciente a la provincia de Lorri. En 2011 tiene 13 343 habitantes.​ Fue fundada en 1899 como poblado ferroviario de la línea que unía Tiflis con Guiumri. Su nombre hasta 1935 fue Manés, en honor al ingeniero francés que dirigió el proyecto. Su historia está ligada a la minería e industria del cobre. Se sitúa en la parte septentrional de la provincia sobre la carretera M6. El río Debet atraviesa la localidad.​ En la periferia de esta comunidad urbana se halla el pueblo de Sanahín, famoso por albergar el monasterio de Sanahín. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Alaverdí.
Alaverdi (Arménie)

Alaverdi (en arménien Ալավերդի) est une ville arménienne située au nord-est du pays, dans la région de Lorri. En 2008, elle compte 16 588 habitants. C'est une ville minière construite dans le canyon du Debed. Elle a également appartenu au cours de son histoire à la Géorgie. La ville se trouve près du village de Sanahin et du monastère du même nom. Géographie Située dans la vallée très encaissée du Débed, Alaverdi est une ville industrielle du nord de l'Arménie. Alaverdi est traversée par la M6. Démographie Depuis 1831, l'évolution démographique de Alaverdi a été la suivante : Transports Les trains reliant l'Arménie à la Géorgie passent actuellement par Alaverdi. Alaverdi est traversée par la route magistrale 6 qui relie Vanadzor à Bagratashen à la frontière entre l'Arménie et la Géorgie. Histoire À la fin du XVIIIe siècle, le secteur d'Alaverdi a été annexé par l'Empire russe, la richissime famille d'Argoutinski-Dolgoruki a fait venir des mineurs de Grèce pour exploiter les richesses minières de la région d'Alaverdi. Il y avait principalement des mines de cuivre. À la fin du XIXe siècle, la mine a été vendue aux Français. Pendant l'ère soviétique, l'activité minière se développe et la ville s'industrialise considérablement. À son apogée la mine compte 4 000 salariés. Dans les années 2020 la mine tourne au ralenti (300 employés) et le taux de chômage dans la ville est de 60%. Personnalités liées Mane Tandilian, née à Alaverdi en 1978, historienne, membre de l'Assemblée nationale d'Arménie, ministre du Travail et des Affaires sociales en 2018. Notes et références Portail de l’Arménie
Alaverdi

Alaverdi (in armeno Ալավերդի?) è una città di circa 16 398 abitanti (2020) della provincia di Lori in Armenia. La città nasce come centro minerario per l'estrazione del rame, nella gola formata dal fiume Debed nel nord dell'Armenia. È un fondamentale nodo viario tra Armenia e Georgia e da qui passa l'unica linea ferroviaria tra i due stati. Il comune di Alaverdi comprendeva fino al 2017, oltre alla città in fondo alla gola, il villaggio di Akner (in armeno Ակներ) e i siti di Sanahin e Sarahart, in origine villaggi separati, che si trovano in cima all'altopiano prospiciente la gola (sarahart in armeno significa altopiano). Sarahart è collegato al centro di Alaverdi mediante una funivia non più attiva dal 2016. Tra il 2017 e il 2022 una serie di leggi hanno allargato il numero di centri abitati compresi nel comune, tra cui Akori, Kachachkut, Haghpat, Tsaghkashat, Djiliza e Akhtala. Geografia La città si sviluppa lungo le sponde del fiume Debed, che forma una profonda gola in direzione est. In cima alla gola, sulla sponda destra del fiume si trova una altopiano su cui sorgono gli insediamenti di Sanahin e Sarahart. Origine del nome L'origine del nome è controversa, in quanto diverse teorie si contrappongono. Il centro attuale nasce con le baracche degli operai della fonderia sorta tra il 1899 e il 1900 e prese il nome di Manes, dal nome dell'ingegnere francese a capo dei lavori. Il nome Alaverdi sarebbe passato a tutta l'area dal vicino villaggio di Madan, che portava il nome Alaverdi dalla metà del XVIII secolo, come testimoniato dai registri della chiesa calcedoniana del villaggio stesso. Tra le varie ipotesi c'è quella che il toponimo derivi dal nome del capo della tribù turca dei Borchalu nel XVII secolo, Allahverdi Molla Oghli Tarkhanel, oppure da alav (fiamma, fuoco, fuoco) e afdrik (tetto, tetto). Storia Verso il 1780, quando la zona fu annessa all'Impero russo, la famiglia nobile Argoutinski-Dolgoruki portò molti minatori dalla Grecia per dare inizio all'estrazione del rame. Ben presto la produzione di rame da Alaverdi raggiunse circa un quarto di tutto il rame russo. Nel periodo dal 1880 al 1890 la concessione mineraria venne venduta alla Francia. Durante il periodo sovietico, nel XX secolo, la città assunse l'aspetto attuale, tipico dei centri industriali sovietici. Oggi le miniere sono state privatizzate e sono la principale fonte di occupazione. Monumenti Un ponte del XII secolo attraversa il Debed e molti monasteri sono presenti nella zona: i monasteri di Sanahin, Haghpat, Kobayr, Akhtala, Khorakert, Khuchap, Ardvi e una basilica nel vicino comune di Odzun. Nonostante questa ricchezza le infrastrutture turistiche sono scarse. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Alaverdi Collegamenti esterni Alaverdi su Armeniapedia.org, su armeniapedia.org. Alaverdi La città dell'estrazione del rame, su atb.am.
Alaverdi

Alaverdi (Armeens: Ալավերդի) is een stad in het noorden van de provincie Lori en van Armenië, niet ver van de Georgische grens. De stad heeft te kampen met een sterk afnemend bevolkingsaantal, sinds 1989 is het aantal inwoners gehalveerd van 26.300 tot ongeveer 13.000 in 2009. In Alaverdi bevindt zich ook een grote Griekse minderheid die in vroegere tijden naar hier is gekomen om te werken in de mijnbouw. De naam Alaverdi komt van Al-verd (Ալ-վերտ) en betekent "Rode Steen" in het Armeens maar volgens sommige historici werd de naam Alaverdi afgeleid van de naam van een Turkse khan, wiens naam Allah Verdi luidde en "godsgeschenk" betekent in het Turks. Tegenwoordig proberen de Armeense autoriteiten zo veel mogelijk oude Armeense namen van steden en dorpen in ere te herstellen en daarom wordt zijn er voorstellen om de naam Alaverdi te vervangen door "Lalvar", dit zal hoogstwaarschijnlijk door de regering worden bekrachtigd in 2010. De stad is gelegen aan de rivier Debed. Economie Alaverdi is een mijn- en industriestad en het commerciële centrum van het district. Alaverdi is ook van groot belang voor het grensverkeer met Georgië, de enige grensoverschrijdende spoorlijn en enkele belangrijke wegen tussen de twee landen lopen door de stad. Toerisme In Alaverdi kan men een middeleeuwse brug uit de twaalfde eeuw bewonderen. In de nabijheid van de stad zijn de kloosters van Sanahin, Haghpat, Kobayr, Akhtala, Khorakert, Khuchap en Ardvi te vinden. In Odzun, een van de grootste dorpen in de buurt van de stad, is er verder ook nog een basiliek. Desondanks is de toeristische infrastructuur van Alaverdi heel beperkt. Onderwijs Alaverdi is een echte studentenstad, er zijn tien hogescholen met samen bijna 2000 studenten. Het staatscollege van Alaverdi biedt pedagogische studies aan met een duur van twee jaar. Terwijl de Tumanynan afdeling van de noordelijke Universiteit opleidingen voorziet in verpleegkunde en tandprothese. Verder is er een muziekacademie genoemd naar Romanos Melikyan en zijn er drie kunstscholen die in 2009 600 studenten tellen. Stedenbanden Agios Ioannis Rentis (Griekenland), sinds 2007 Koboeleti (Georgië), sinds 2007 Externe link Officiële website
Alawerdi (miasto)

Alawerdi (orm. Ալավերդի) – miasto w północnej Armenii, w prowincji Lorri, nad rzeką Debed (dorzecze Kury). W mieście znajduje się katedra z pierwszej połowy XI wieku. Liczba mieszkańców w 2022 wynosiła ok. 12 tys. W Alawerdi rozwinął się przemysł chemiczny. Przypisy Linki zewnętrzne Zdjęcia z Alawerdi
Alaverdi

Alaverdi (armensko Ալավերդի) je mesto v severovzhodnem delu armenske province Lori, nedaleč od meje z Gruzijo. Rudarsko in industrijsko mesto na dnu soteske reke Debed šteje približno 20.000 prebivalcev in je poslovno središče tega dela Armenije. Mesto, čigar ime v turščini pomeni »Alah je dal«, je nastalo ob priključitvi Rusiji konec 18. stoletja, ko je družina Argutinski-Dolgoruki začela izkoriščati rudnike bakra na svoji posesti in je pripeljala rudarje iz Grčije. Kmalu so tam izkopali že četrtino vsega bakra v ruskem imperiju in približno stoletje po odprtju so koncesijo za izkoriščanje rudnikov prodali Francozom. V času Sovjetske zveze je mesto dobilo današnjo tipično socialistično podobo. Rudnik in kompleks za predelavo bakrove rude sta danes v zasebni lasti in zagotavljata delo večini prebivalcev mesta in okolice. Skozi Alaverdi poteka edina neposredna železniška povezava med Armenijo in Gruzijo ter ena od pomembnih cestnih povezav med tema državama. Samo mesto je (morda z izjemo mosta iz 12. stoletja) turistično neprivlačno, vendar se v njegovi okolici nahaja nekaj pomembnih kulturno zgodovinskih spomenikov, npr. samostani Sanahin (ta vas je danes uradno predmestje Alaverdija), Haghpat, Akhtala, Khorakert, Khučap, Ardvi, cerkev v Odzunu itd. Kljub vsemu pa mesto ne premore skoraj nobene turistične infrastrukture. Glej tudi seznam mest v Armeniji Zunanje povezave Opis na Cilicia.com Uradna stran
Alaverdi

Alaverdi (armeniska: Ալավերդի, äldre Manes) är en stad vid floden Debed i provinsen Lori i norra Armenien, nära gränsen till Georgien. Befolkningen var 16 600 invånare i början av 2008. Staden har betydande gruvdrift och ligger vid den enda järnvägsförbindelsen mellan Armenien och Georgien. Vänorter Kobuleti, Georgien, sedan 28 maj 2007. Agios Ioannis Rentis, (kommun i Aten), Grekland, sedan 1 oktober 2007. Källor
Мегри

Мегри (на арменски: Մեղրի) е град, разположен в провинция Сюник, Армения. Населението му през 2011 година е 4805 души. Население 1990 – 4670 души 2001 – 4514 души 2009 – 4780 души 2011 – 4805 души Бележки
Meghrí

Meghrí (armeni: Մեղրի), és una ciutat del sud d'Armènia i la seu de la Municipalitat de Meghrí a la província de Siunik, prop de la frontera amb Iran. En el cens de 2011 tenia 4.580 habitants. Com a resultat de la fusió de comunitats del 2016, la municipalitat de Meghrí va ser engrandida per a incloure les viles d'Agarak, Alvank, Aygedzor, Gudemnis, Karchevan, Kuris, Lehvaz, Lichk, Nrnadzor, Shvanidzor, Tashtun, Tkhkut, Vahravar, i Vardanidzor. Meghrí va ser fundada com Kartxavan el 906 pel rei Simbaci I d'Armènia. Més tard va rebre el nom de Meghrí, que significa ciutat de la mel en idioma armeni. El seu clima està classificat com BSk en el sistema Köppen-Geiger. Referències Enllaços externs Meghri official website Meghri news Syunik Province official website
Meghri

Meghri (arménsky Մեղրի – Mełri) je město v horském údolí v provincii Sjunik v Arménii. K roku 2009 v něm žilo bezmála pět tisíc obyvatel. Je to nejjižnější arménské město. Poloha a doprava Meghri leží na jihu Arménie jen několik kilometrů severně od hranice s Íránem. Od Jerevanu, hlavního města Arménie, je vzdáleno přibližně 370 kilometrů jihovýchodně. Poblíž města v Zangezurských horách se nachází Národní park Arevik (Národní park Arik – Արևիք ազգային պարկ). Přes Meghri prochází dálnice M2 z Jerevanu přes Artašat, Ararat, Goris a Kapan, která končí v Agaraku silničním hraničním přechodem do Íránu. Dějiny V roce 906 na území moderního města Meghri založil arménský král Smbat I. osadu Karčavan, která se díky nedalekému klášternímu komplexu Tatev velice rychle hospodářsky i demograficky rozvíjela a brzy byla povýšena na město. V roce 987 se město Karčavan stalo součástí nově vzniklého Sjunického království. Roku 1105 město ovládli Seldžukové. V letech 1126 a 1157 bylo město zničeno a vyrabováno. Mezi 12. a 15. stoletím trpěla osada invazemi Seldžuků, Mongolů a jiných národů. Opakovaně byla vypalována, drancována a její rozvoj poklesl. Během rusko-perské války (1804-1813) probíhaly v okolí Meghri aktivní vojenské operace. Na začátku května 1810 šáh Abbás Mirza stáhl své jednotky (30 tisíc vojáků) do Nachičevanu, aby napadl Karabašský chanát a dobyl Gruzii. Peršané překročili řeku Araks a 15. květně 1810 obsadili Meghri. Velitel karabašského oddílu ruských jednotek generálmajor Pjotr Nebolsin vyslal prapor 17. mysliveckého pluku pod velením plukovníka Pjotra Kotljarevského osvobodit osadu Meghri, která byla klíčem pro dopravu mezi Karabachem a Tabrízem. Posádku Meghri tvořilo 1500 pravidelných perských pěšáků s dělostřelectvem (7 baterií) umístěném na pravém, strmém břehu řeky Meghri. Cesty k osadě byly silně opevněny perskými jednotkami. Ruský oddíl, rozdělený do tří částí, se tajně přiblížil k Meghri podél údolí řeky Araks a ráno 17. června zaútočil na centrální opevnění Peršanů, pronikl do osady a po těžké bitvě ji dobyl. Peršané ztratili více než 300 lidí, ruské ztráty byly 35 lidí. Následné pokusy perských jednotek o znovudobytí Meghri byly neúspěšné. V roce 1918 bylo Meghri spolu s celým Zangezurem přičleněno k nezávislé Arménské republice. Oblast si nárokoval i Ázerbájdžán a o oblast propukly boje, které skončily připojením obou republik k SSSR a celý sporný Zangezur byl připojen k Arménské SSR. V letech 1941 až 1995 zde bylo nádraží na železniční trati Ələt–Culfa, na které byl ale v důsledku mezinárodních sporů v rámci rozpadu Sovětského svazu, zejména války o Náhorní Karabach, nejprve opakovaně přerušován provoz, až byla nakonec v roce 1995 definitivně zrušena. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Meghri na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Meghri na Wikimedia Commons
Meghri

Meghri (armenisch Մեղրի, wissenschaftliche Transliteration: Mełri, [mɛʀ'ɹi]) ist eine Stadt in Südarmenien. Geografie Meghri liegt in der Provinz Sjunik unweit der Grenze zu Iran. Das Klima ist warm und trocken (semihumides Klima). Bei der Volkszählung 2001 wurde eine Einwohnerzahl von 4005 ermittelt. Im Januar 2009 lebten 4780 Einwohner in Meghri. Wirtschaft und Infrastruktur Die Stadt hat Bedeutung im Handel zwischen Iran und Armenien. Durch die Stadt verläuft auch die im März 2007 eröffnete Iran-Armenien-Erdgaspipeline. Verkehr Die Entfernung auf der Fernstraße M2 nach Kadscharan beträgt 45 Kilometer, nach Kapan 71 Kilometer und nach Jerewan 361 Kilometer. Die Stadt hatte seit 1941 einen Bahnhof an der damals eröffneten Bahnstrecke Ələt–Culfa. Aufgrund des bei Auflösung der Sowjetunion ausbrechenden Konflikts zwischen Armenien und Aserbaidschan um Bergkarabach wurde der Verkehr ab 1989 mehrfach unterbrochen, je nach militärischer Lage wieder aufgenommen, 1995 aber endgültig eingestellt. Söhne und Töchter des Ortes Chatschatur Malumian (1863–1915), Journalist und politischer Aktivist, beim Völkermord an den Armeniern ermordet Siehe auch Liste der Städte in Armenien Weblinks Rick Ney: Siunik. (PDF; 1,6 MB) Tour Armenia, 2009, S. 44–47 Einzelnachweise
Meghri

Meghri (armenio: Մեղրի) es una comunidad urbana de Armenia perteneciente a la provincia de Syunik'. En 2011 tiene 4580 habitantes.​ La localidad fue fundada en el siglo XVII, aunque es famosa por hallarse en sus inmediaciones una construcción mucho anterior, la fortaleza de Meghri del siglo XI. Actualmente, la economía de Meghri se basa en la industria alimentaria, albergando fábricas de pan, vino y envasados. De su producción alimentaria destacan especialmente las frutas, ya que posee un clima más suave que el resto del país y aquí se cultivan frutales imposibles de hallar en otras partes de Armenia; por ejemplo, es la única zona del país donde se cultivan granados. Se ubica en la frontera con Irán y está separada de dicho país por el río Aras.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Meghri.
Megri

Megri (örmény nyelven: Մեղրի) egy város és egy közösség központja, Szjunik tartományban, Örményország déli részén, az iráni határ közelében. A 2011-es népszámláláskor a város lakossága 4580 volt. A 2016-os hivatalos becslés szerint Megri népessége mintegy 3500 fő. A közösség egyesüléseinek eredményeképpen 2016-ban Megri önkormányzata Agarak, Alvank, Ajgedzor, Gudemnisz, Karcsevan, Kurisz, Lehvaz, Licsk, Nrnadzor, Svanidzor, Tastun, Thkut, Vahravar és Vardanidzor településrészekkel bővült. Fekvése Jerevántól 376 km-re délre, valamint 73 km-re délre Kapan tartományi fővárostól. Története A mai Megri területe a bronzkor óta lakott hely. A régészeti lelőhelyeket a 7. és 6. században, Urartu királysága idején található város környékén találják. Történelmileg az Örményország ősi Szjunik tartománya Arevik kantonjának volt része. A 8. században a Tatev-kolostor létrehozásával a mai modern Megri régió gyors társadalmi és gazdasági fejlődésen ment keresztül. 906-ban Karcsavan települését a Bagratuni-dinasztia, I. Smbat Bagratuni király alapította. 987-ben a Megri néven ismert város az újonnan alapított Szjunik örmény királyságba tartozott. 1105-ben Megri környékét a szeldzsukok foglalták el. A várost 1126-ban és 1157-ben teljesen elpusztították a megszálló szeldzsuk erők. A 12. és 15. század között Szjunik és Örményország történelmi területeinek többi része szeldzsuk, mongol, Ak Kojunlu és Kara Kojunlu invázióktól szenvedett. A 16. század elején Megri a Szafavid Perzsián belül Erivan Beglarbegi részévé vált. A 18. század elején a régió bekapcsolódott a Dávid Bek által vezetett Szjunik örmények felszabadító harcába a Szafavid Perzsia és a megszálló törökök ellen. David Bek 1722-ben kezdte a csatát több ezer helyi örmény hazafi segítségével, akik felszabadították Szjunikot. 1813-ban Megri az orosz birodalom részévé vált az 1804–1813-as orosz–perzsa háború és a gulisztani szerződés aláírása következtében. 1868-ig a karabaki tartományba tartozott, amikor az újonnan alakult Elzabetpoli Zangezurszkij Ujezd részévé vált. Galéria Források Robert H. Hewsen, Armenia: A historical Atlas, The University of Chicago Press, Chicago et Londres, 2001 (ISBN 0-226-33228-4), p. 103.
Meghri

Meghri (in armeno Մեղրի?) è una città dell'Armenia, situata nella provincia di Syunik. Geografia Si trova prossima al confine con l'Iran ed al valico di frontiera che collega i due paesi. La latitudine meridionale ed un'altitudine di circa cinquecento metri caratterizzano un clima più dolce rispetto al resto dell'Armenia. In un territorio che si presenta piuttosto arido, delimitato dalla catena dei monti Zangezur, sono nati orti e giardini ed è fiorente la coltivazione di piante da frutto grazie anche all'irrigazione fornita dal vicino fiume Araks. A seguito della fusione delle comunità nel 2016, il comune di Meghri è stato ampliato per includere i villaggi circostanti di Agarak, Alvank, Aygedzor, Gudemnis, Karchevan, Kuris, Lehvaz, Lichk, Nrnadzor, Shvanidzor, Tashtun, Tkhkut, Vahravar e Vardanidzor. Etimologia Meghri è stata fondata come "Karchavan" nel 906 dal re Smbat I dell'Armenia, durante il periodo del Regno Bagratide dell'Armenia. Più tardi, venne conosciuto come Meghri, che significa "città del miele" in lingua armena. Monumenti Il paese accoglie una fortezza del X secolo (ricostruita nel XVIII secolo) che con le sue torri di difesa lo domina dall'alto di uno sperone roccioso. Vi sono tre chiese degne di nota: Artvatsatsin, santo Stefano e san Giovanni con interessanti affreschi. Il centro della cittadina è caratterizzato da un borgo con abitazioni del 1600 e del 1700, raro esempio di architettura presovietica scampato a guerre e modernizzazioni. Le viuzze del centro storico, tra muri in pietra, balconi in legno e freschi giardini, offrono scorci suggestivi. Interesse geopolitico Proprio per la sua posizione strategica, la cittadina di Meghri è stata e rimane al centro dell'attenzione della diplomazia internazionale. Non è un caso che la Russia vi abbia aperto persino un consolato. In passato, nel quadro delle trattative per la risoluzione del contenzioso sul Nagorno Karabakh è stata anche prospettata la possibilità che l'area di Meghri divenisse una zona franca, tale da garantire un collegamento tra l'Azerbaigian ed il Nakhichevan, exclave sotto la sua giurisdizione. In cambio l'Azerbaigian avrebbe accettato il collegamento fra l'Armenia ed il Nagorno Karabakh attraverso il corridoio di Laçın. Sia in Armenia che in Azerbaigian questo progetto incontrò molte opposizioni. Meghri è anche passaggio del gasdotto che porta gas dall'Iran all'Armenia ed è allo studio un passante ferroviario tra i due stati. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Meghri Collegamenti esterni Sito ufficiale, su meghri.am.
Megri

Megri (Armeens: Մեղրի) is een stad in het zuiden van de Armeense provincie Sjoenik nabij de grens met Iran. Megri heeft een merkelijk zachter klimaat dan de rest van Armenië waardoor er in de omgeving fruitsoorten worden geteeld die in de rest van het land niet gedijen, zoals granaatappel. Vlak bij Megri ligt een Russische militaire basis waar 2000 soldaten zijn gelegerd die samen met Armeense soldaten de grens met Iran bewaken. Etymologie De naam van de stad is afgeleid van het woord voor honing in het Armeens. Ligging De stad ligt ongeveer 376 kilometer ten zuiden van de hoofdstad Jerevan en 73 kilometer zuidelijker dan de provinciehoofdstad Kapan. Megri ligt aan de gelijknamige rivier, dat een zijrivier is van de Aras. De stad ligt tegen de grens aan met Iran, maar wordt hiervan gescheiden door de Aras. Enkele kilometers zuidelijker ligt Agarak, die stad heeft een grensovergang met het buurland. Economie De economie van Megri bestaat vooral uit voedingsindustrie, zo zijn de belangrijkste bronnen van inkomsten de industriële bakkerij, de conservenfabriek en de wijnbouw. De stad is ook belangrijk voor de Armeens-Iraanse handel, zo loopt de Iraans-Armeense aardgaspijpleiding door Megri. Toerisme Veel toeristen die door de stad reizen gaan door naar Iran om hun reis te vervolgen. Voor hen is de stad een belangrijke tussenstop, waar ongeveer tien hotels zijn gevestigd.
Мегри

Мегри (јерм. Մեղրի) је град на крајњем југу јерменског марза Сјуник, близу границе са Ираном. Град је смештен на левој обали истоимене реке, леве притоке Аракса, на надморској висини од 605 m. Град лежи у подручју суптропске климе и најтоплији је у целој Јерменији. Период без мраза износи 253 дана, а просечна количина падавина је 259 мм. Захваљујући благој клими, ово је једини део Јерменије у којем је могуће узгајати агруме и рано поврће. Према подацима статистичке службе Јерменије, у граду је 2001. године живело 4.805 становника док је у 2011. тај број незнатно опао на 4.789. У близини града се налази руска војна база са 2.000 војника који заједно са јерменском војском контролишу границу са Ираном. Историја У старим јерменским црквеним списима из средњег века подручје данашњег Мегрија се описује као место одакле су у Ечмијадзин стизали суво воће, бадеми, ораси. У време руско-персијских ратова 1804—1813 у подручју око Мегрија су се водиле многе битке. Привреда Мегри је познат као центар производње раног поврћа и суптропских култура (бадеми, агруми, нар), а привреда је оријентисана на прехрамбену индустрију (винарство, прерада воћа и поврћа, пекарска индустрија). Постоје и погони за производњу грађевинског материјала. На 3,5 км западно од града налази се аеродромска писта која се тренутно не користи. Средином 2012. планиран је почетак градње велике хидроелектране на Араксу капацитета 800 милиона киловат часова електричне енергије годишње. Пројекат вредан 250 милиона долара заједно граде Јерменија и Иран, а рок за завршетак радова је 2015. година. Према договору две стране, првих 15 година струја из ове електране ће се дистрибуисати ка Ирану, док би након тог времена електрана у целости прешла у посед Јерменије. У граду се налази и складиште гаса које се снабдева преко гасовода који повезује Табриз (Иран) са Јереваном. У близини града је такође планирана изградња рафинерије нафте. Знаменитости У близини и у самом граду се налазе бројни културно историјски споменици. Најзначајнији су тврђава Мегри и цркве светог Саргиса и светог Аствацацина из XVII века те црква Мегру Ванк из XV века. Види још Мегри (река) Референце Спољашње везе Профил на сајту World Gazetteer