NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Port lotniczy Erywań

Port lotniczy Erywań (orm. Զվարթնոց միջազգային օդանավակայան) – międzynarodowy port lotniczy położony 10 km na zachód od centrum Erywania w pobliżu miejscowości Zwartnoc. Jest największym portem lotniczym w Armenii. W 1985 roku lotnisko zagrało Wyspę Wynalazców w filmie Podróże pana Kleksa. Linie lotnicze i połączenia Przypisy
Aeroporto Internacional de Zvartnots

O Aeroporto Internacional de Zvartnots (em armênio: Զվարթնոց Միջազգային Օդանավակայան) (IATA: EVN, ICAO: UDYZ) é o aeroporto internacional na cidade de Zvartnots que serve principalmente a cidade de Ereva, capital da Armênia, sendo o principal do país e o segundo mais movimentado do Cáucaso. A construção do aeroporto começou em 1961, sendo aberto em 1970, um novo terminal foi inaugurado na década de 1980, em 1998 foi inaugurado um novo terminal de carga, um novo terminal internacional foi inaugurado em 2007 e mais um em 2011. Referências
Aeroportul Internațional Zvartnots

Aeroportul Internațional Zvartnots (IATA: EVN, ICAO: UDYZ) este un aeroport din Zvartnots, Provincia Armavir, Armenia ce deservește zona Erevan. Aeroportul a fost tranzitat în 2022 de 3.649.764 de pasageri. A fost deschis în 1961. Situat la o altitudine de 865 m, aeroportul dispune de 1 pistă. Infrastructură Piste Aeroportul dispune de o singură pistă. Pista are orientarea 09/27. Terminale Note Vezi și
Аеродром Јереван

Међународни аеродром Звартноц (јер.: Զվարթնոց միջազգային օդանավակայան, енг.: Zvartnots International Airport) (IATA: EVN, ICAO: UDYZ) је аеродром града Јереван у Јерменији и главни међународни аеродром Јерменије. Положај Аеродром је се налази у близини града Звартноц, 15 км западно од Јеревана, главног града Јерменије. Приступ аеродрому Постоји редовна аутобуска веза (аутобуска линија бр.201 јавног превоза) од аеродрома до града, а такси служба је доступна и на аеродромском терминалу. Референце
Zvartnots internationella flygplats

Zvartnots internationella flygplats (armeniska: Զվարթնոց Միջազգային Օդանավակայան Zvart'nots' Mijazgayin Odanavakayan) (IATA: EVN, ICAO: UDYZ) är en internationell flygplats belägen nära Zvartnots, 12 kilometer väster om Armeniens huvudstad Jerevan. Flygplatsen byggdes år 1961 och är den mest trafikerade flygplatsen i Armenien. Flygplatsen renoverades på 1980-talet då en ny terminalyta lades till den befintliga. År 2004 inleddes nya renoveringar av flygplatser och efter drygt 3 års arbete, år 2007, stod en ny internationell terminal klar till en kostnad av ca 700 Mkr. Den har en kapacitet på 2 miljoner passagerare per år. Ännu en terminal öppnades i september 2011. År 2006 reste totalt 1 125 698 personer från flygplatsen, vilket innebar en ökning på 1,3% mot 2005. År 2007 växte antalet resenärer till 1 387 002 passagerare, en ökning på 23,2% från föregående år. Flygbolag och destinationer Galleri Källor Noter
Єреван (аеропорт)

Міжнародний аеропорт «Звартноц» (вірм. Զվարթնոց Միջազգային Oդանավակայան, (IATA: EVN, ICAO: UDYZ)) — аеропорт, що розташований за 10 км на захід від Єревана, у марзі (області) Армавір, Вірменія. Аеропорт є хабом для Armenia Aircompany. Це головний цивільний аеропорт Вірменії та один із найважливіших на Кавказі. Аеропорт створений за проектом архітекторів А. Тарханяна, С. Хачікяна, Л. Черкезяна, Ж. Шехляна і конструктора С. Багдасаряна, був зданий в експлуатацію в 1980 році. 1992 року в аеропорту почалипрацювати російські прикордонники. 18 грудня 2001 Уряд Вірменії підписав договір з аргентинською компанією «Корпорасьон Америка» про управління аеропортом строком на 30 років з 9 червня 2002 року. «Звартноц» може обслуговувати будь-які типи сучасних повітряних суден. З усіх пасажирів, що вилітають аеропорт утримує мито в розмірі 10 000 драмів (з 2009 р. входить у вартість авіаквитків). До центру Єревану можна дістатися на громадському транспорті — автобусом і маршрутним таксі за 250 драм, час у дорозі — 40 хвилин, або на таксі від 1 300 до 4 500 драмів, час у дорозі — 15 хвилин. Міжнародний аеропорт «Звартноц» розташований біля храму Звартноц. Будівництво аеропорту було закінчено в 1981 році. У 1998 році був відкритий новий вантажний термінал. 2004 року почалося будівництво нового міжнародного термінала. Влітку 2007 року новий термінал відкрито. З 5 жовтня 2011 року новий термінал розпочав повноцінну роботу. Після введення в експлуатацію, аеропорт зможе обслуговувати до 3 млн пасажирів на рік. У березні 2024 року Вірменія заявила про плани зупинити роботу російських прикордонників в аеропорту. За даними секретаря Ради безпеки Вірменії Армена Григоряна їх мали замінити Прикордонні війська Вірменії. У липні 2024 року російські прикордонники припинили службу у Єревані й покинули аеропорт, представники Росії та Вірменії домовилися про передачу охорони кордону в аеропорту вірменській стороні. Авіалінії та напрямки Дані наведено станом на листопад 2019(з коригуванням, відповідно до ситуації в Україні): Пасажирські Вантажні Статистика Галерея Посилання Сайт [Архівовано 10 травня 2008 у Wayback Machine.] Онлайн-табло [Архівовано 25 вересня 2009 у Wayback Machine.] Див. також Список аеропортів Вірменії Примітки
Complex Karèn Demirtxian

El Complex esportiu i de concerts Karèn Demirtxian (en armeni: Կարեն Դեմիրճյանի անվան Մարզահամերգային Համալիր), també conegut com a Demirchyan Arena, Complex esportiu i de concerts, o simplement Hamalir ('Complex' en armeni), és un gran recinte ubicat al monte Tsitsernakaberd, que domina la part ponent d'Erevan, pròxim al riu Hrazdan. El complex consistix en dos grans recintes, un per a concerts i un altre per a activitats esportives. A més, posseïx una àmplia sala de conferències per a albergar esdeveniments polítics, i també fires i exhibicions. El 2011, se celebrarà en aquest complex, el Festival d'Eurovisió Júnior 2011 el 3 de desembre de 2011. Referències
Complejo Karen Demirchian

El Complejo Deportivo y de Conciertos Karen Demirchian (en armenio: Կարեն Դեմիրճյանի անվան Մարզահամերգային Համալիր), también conocido como Demirchian Arena o simplemente Hamalir (del armenio, «Complejo»), es un estadio cubierto situado en Ereván, Armenia. Fue inaugurado en 1983 y alberga conciertos, competiciones deportivas y grandes acontecimientos. Características El complejo está situado en la colina de Tsitsernakaberd, cerca del río Hrazdan al oeste de Ereván, y a escasos metros del monumento dedicado a las víctimas del genocidio armenio. La estructura evoca la forma de un pájaro que despliega sus alas.​ Diseñado como un recinto cubierto polivalente, está compuesto por un gran pabellón con un aforo mínimo de 6000 localidades, una sala de conciertos (1900 localidades) y un pabellón deportivo (2000 localidades). El recinto más grande dispone de una tribuna giratoria, conectada a los pabellones de menor tamaño, que permite ampliar el aforo máximo hasta los 8000 espectadores.​ El actual gestor del estadio es el gobierno de Armenia.​ Historia La instalación fue inaugurada el 31 de octubre de 1983, en tiempos de la República Socialista Soviética de Armenia, con el propósito de albergar eventos masivos en Ereván. En 1985 sufrió un grave incendio que obligó a mantenerla cerrada durante dos años, hasta que a finales de 1987 pudo reabrir sus puertas. Todo el proceso corrió a cargo de arquitectos armenios.​ Después de la independencia de Armenia, el recinto quedó durante un tiempo en manos del estado. Después del asesinato en 1999 de Karen Demirchián, líder de la RSS de Armenia durante la inauguración, fue renombrado «Complejo Karen Demirchian». Entre los acontecimientos más importantes que ha albergado destacan conciertos de grupos internacionales, la Olimpiada de Ajedrez de 1996, el Festival de Eurovisión Junior de 2011 y el Festival de Eurovisión Junior de 2022. El gobierno armenio privatizó la gestión en 2005 a un grupo ruso, BAMO Holding, por 5,7 millones de dólares. Los nuevos propietarios llevaron a cabo una profunda restauración, con un coste total de 42 millones de dólares, que duró tres años y mantuvo el uso polivalente de la instalación. La apertura del renovado complejo tuvo lugar el 31 de octubre de 2008. El grupo ruso se mantuvo al frente hasta que en 2014 terminó perdiendo el control por el impago de deudas, y el gobierno cedió temporalmente la instalación al ministerio de Defensa.​​ En 2015, el estado llegó a un acuerdo con el grupo nacional NTAA Investment, en esta ocasión por 30 millones de dólares.​ El proyecto contemplaba la transformación del espacio en un complejo familiar con hoteles, salas de conciertos, recintos feriales, tiendas y restaurantes. Sin embargo, el plan no salió adelante por insolvencia y la propiedad quedó de nuevo en manos públicas.​ Referencias Enlaces externos Web oficial (en inglés).
Karen Demirchiancomplex

Het Karen Demirchiancomplex is een sport- en concertzaal in Jerevan, Armenië. Deze zaal vormde de locatie voor het Junior Eurovisiesongfestival 2011 alsook het Junior Eurovisiesongfestival 2022. Het gebouw dateert uit 1983 en is in 2008 helemaal gerenoveerd en biedt nu plaats aan zo'n 8.000 toeschouwers.
Complexul Karen Demirchyan

Complexul Karen Demirchyan (armeană: Կարեն Դեմիրճյանի անվան Մարզահամերգային Համալիր) este format din două săli mari, sala de concerte și sala de sport. El este situat în Erevan, capitala Armeniei. Deschis pe 13 octombrie 1983, pe vremea când Armenia era în URSS, complexul a fost renovat din 2005 până în 2008 (redeschis pe 31 octombrie 2008). Proprietarul este BAMO holding, iar arhitecții clădirii sunt A. Tarkhanian, S. Khachikian, G. Poghosian and G. Musheghian. Sala sporturilor are o capacitate de 8000-11000, iar cea a concertelor 1300. Evenimente 22 martie 2009 - Garou a ținut un concert 16 octombrie 2009 - Trupa de rock Uriah Heep a ținut un concert 15 august 2010 - Serj Tankian a ținut un concert rock 3 decembrie 2011 - s-a desfășurat Concursul Muzical Eurovision Junior 2011, a noua ediție. Legături externe Website Oficial (Engleză) Arhivat în 14 aprilie 2009, la Wayback Machine.
Karen Demirtjan-komplexet

Karen Demirtjans sport- och konsertkomplex eller Hamalir (armeniska för komplex, armeniska: Կարեն Դեմիրճյանի անվան Մարզահամերգային Համալիր) är en sport- och konstertarena i Jerevan i Armenien. Arenan byggdes år 1983. Junior Eurovision Song Contest 2011 och Junior Eurovision Song Contest 2022 genomfördes i Karen Demirtjan-komplexet. Det renoverades 2008 och tar därefter 8.000 åskådare vid sportevenemang och omkring 13 000 åhörare vid konserter. Byggnadens exteriör påminner om formen av en stor fågel som öppnar sina vingar. Den innehåller en huvudarena för sportevenemang och konserter, två konsertsalar med 1.900 platser, en sporthall med 2.000 åskådarplatser, konferenssal, en stor foajé för utställningar och andra lokaler. Bildgalleri
Спортивно-концертний комплекс імені Карена Демірчяна

Спортивно-концертний комплекс імені Карена Демірчяна (вірм. Կարեն Դեմիրճյանի անվան Մարզահամերգային Համալիր), в народі Ґамалір — великий спортивний та концертний комплекс, розташований на пагорбі Ціцернакаберд, що простягається над західними районами Єревана, поруч з ущелиною річки Раздан. Комплекс складається з двох великих залів: з концертного залу і спортивного залу, на додаток до залу конференцій «Айастан» (укр. Вірменія), призначених для політичних зустрічей на вищому рівні з величезним простором, що також надає можливість для організації ярмарків і виставок. Галерея Примітки
Goldmine von Sotk

Die Goldmine von Sotk oder Zod-Goldmine (armenisch Սոթքի ոսկու հանքավայր, aserbaidschanisch Zod qızıl yatağı) ist eine Goldmine in Aserbaidschan und Armenien mit den größten Reserven beider Länder. Das Bergwerk liegt an der Grenze zwischen Armenien und Aserbaidschan, wobei der größere Teil der Mine aktuell auf dem Gebiet von Aserbaidschan liegt. Die Reserven werden auf 120 Tonnen geschätzt. Geschichte Die Vorkommen in Sotk wurden erstmals zwischen 1947 und 1951 von der Sowjetunion erkundet, bevor zwischen 1955 und 1965 eine großflächige Erkundung durchgeführt wurde. Nach der Feststellung von größeren Goldvorkommen wurde 1976 mit dem Abbau begonnen. Nach der Unabhängigkeit Armeniens wurde der Abbau von einem Privatunternehmen weitergeführt, das jedoch im Juni 2007 in Konkurs ging. Das russische Unternehmen GeoProMining übernahm anschließend im September 2007 das Unternehmen und führte bis November 2008 Instandsetzungsarbeiten durch. Das im Tagebau abgebaute Golderz wird per Eisenbahn zur Aufbereitungsanlage im Südosten Jerewans transportiert. 2014 wurde diese Anlage aufgerüstet, um die Goldgewinnung durch den Albion-Prozess zu ermöglichen. Nach Ausbruch des Kriegs um Bergkarabach im Juli 2020 suspendierte GeoProMining ihre Aktivitäten in der Mine. Mit Unterzeichnung des Waffenstillstands erlangte Aserbaidschan die Kontrolle über den östlichen Teil der Mine, der im November 2020 durch den Einmarsch von aserbaidschanischen und russischen Truppen realisiert wurde. Daraufhin wurden auch Verhandlungen aufgenommen, die GeoProMining auch den Abbau im nun aserbaidschanisch kontrollierten Teil der Mine ermöglichen sollten, nachdem die Demarkierung der Staatsgrenze erfolgt ist. Da wegen der Einstellung der Arbeiten die Beschäftigen nicht weiter voll bezahlt wurden, traten diese im April 2021 in einen Streik und blockierten die Mine, um ihrer Forderung nach weiteren Zahlungen Nachdruck zu verleihen. Nachdem der Streik beendet wurde, kam die Mine im August 2021 unter Beschuss durch die aserbaidschanische Armee, sodass die Arbeiten über einige Tage eingestellt wurden. Einzelnachweise
Sotk gold mine

The Sotk gold mine (Armenian: Սոթքի ոսկու հանքավայր, romanized: Sot’k’i vosku hank’avayr), known in Azerbaijan as the Zod gold mine (Azerbaijani: Zod qızıl yatağı), is the largest mine in Armenia and Azerbaijan in terms of pure gold reserves. It is located in the vicinity of the Sotk village in the Vardenis region of Armenia's Gegharkunik Province, and the adjacent part of the Kalbajar District of Azerbaijan. According to Armenian officials, the gold mine is split roughly in half between the two countries, while according to Azerbaijani officials, 74 percent of the mine lies on Azerbaijani territory. History Establishment and operation The mine was discovered in 1951 and has been in operation since 1976 In 1993, during the First Nagorno-Karabakh War, the Kalbajar District of Azerbaijan (including the Azerbaijani part of the mine) passed under full control of Armenia and remained so until November 2020. In 2007, Armenia unilaterally granted the Russian company GeoProMining the right to exploit the mine. 320,500 tons of gold ore were mined in 2009, 490,000 tons in 2010, 880,000 tons in 2011. Between 350 and 400 workers were employed at the mine. The ore has been processed at the Ararat Gold Extraction Plant, where it is transported by rail. Pure gold reserves at the mine are estimated at more than 120 tons. The minimum profitable content of precious metal in the ore is equal to 0.8 g per ton. After 2020 Nagorno-Karabakh war When the 2020 Nagorno-Karabakh war began on 27 September, GeoProMining temporarily suspended the operation of the mine. On 25 November 2020, the Armenian troops evacuated by Kalbajar District in accordance with 2020 Nagorno-Karabakh ceasefire agreement, and armed forces of Azerbaijan entered the district. Engineering works and demining were carried out as the Azerbaijani units advanced. The next day, the head of the Armenian community of Geghamasar (adjacent to Azerbaijan) reported that the Azerbaijani military had entered the mine. The Azerbaijanis had arrived without shooting and demanded that the territory be vacated, followed by negotiations and the mine workers began leaving the territory, though no threats had been made, said Avetyan. On the evening of that day, it was announced that representatives of Armenia, Russia and Azerbaijan had begun carrying out delimitation works using GPS technology to determine where the state border lay. The Azerbaijani troops set three military posts on the Azerbaijani side of the mine. On 27 November, after lengthy negotiations between the Azerbaijani military and representatives of GeoProMining, the company employees left the Azerbaijani section of the mine. References
Rudnik zlata Zod

Rudnik zlata Zod (azerbajdžansko Zod qızıl yatağı; v Armeniji znan kot rudnik zlata Sotk, armensko Սոթքի ոսկու հանքավայր) je po rezervah čistega zlata največji rudnik zlata v Azerbajdžanu in Armeniji. Leži v bližini kraja Sotk (prej Zod), provinca Gegharkunik v Armeniji, del pa v sosednjem azerbajdžanskem okrožju Kalbajar. Rezerve cenijo na več kot 120 ton, ekonomsko zanimiva vsebnost je 0.8 g zlata na tono. Zgodovina Rudišče so odkrili leta 1951, rudnik deluje od leta 1976. Od leta 1993 - s prvo vojno v Gorskem Karabahu - do novembra 2020 je azerbajdžansko okrožje Kalbajar (z azerbajdžanskim delom rudnika) bilo pod nadzorom Armenije (de jure dalje del Azerbajdžana). Leta 2007 je Armenija ruskemu podjetju GeoProMining enostransko podelila pravico do izkoriščanja rudnika. Leta 2009 so izkopali 320.500 ton zlate rude, leta 2010 490.000 ton, leta 2011 pa 880.000 ton. V rudniku je bilo zaposlenih med 350 in 400 delavcev. Ruda se je predelovala v obratu za pridobivanje zlata Ararat, kamor so jo prevažali po železnici. Ko se je 27. septembra leta 2020 začela vojna v Gorskem Karabahu, je GeoProMining začasno ustavil obratovanje rudnika. 25. novembra 2020 so enote azerbajdžanskih oboroženih sil v skladu z izjavo, ki so jo po konfliktu podpisali azerbajdžanski predsednik, armenski premier in ruski predsednik, ob umiku armenskih sil vstopile v okrožje Kalbajar. Inženirska dela in odstranjevanje min so tekla vzporedno z napredovanjem azerbajdžanskih enot. Naslednji dan je Hakob Avetjan, vodja armenske skupnosti Geghamasar, ki meji na Azerbajdžan, sporočil, da je azerbajdžanska vojska vstopila v rudnik. Po njegovih besedah so Azerbajdžanci prišli na lice mesta brez strela in zahtevali, da se ozemlje osvobodi, čemur naj bi sledila pogajanja. Po besedah Avetjana so zaposleni, čeprav ni bilo nobenih groženj, rudnik začeli zapuščati. Zvečer istega dne so objavili, da so predstavniki Armenije, Rusije in Azerbajdžana začeli izvajati razmejitvena dela s tehnologijo GPS, da ugotovijo, kje leži državna meja. Azerbajdžanske sile so na svoji strani rudnika postavile tri postojanke. Po dolgotrajnih pogajanjih med azerbajdžansko vojsko in predstavniki GeoProMininga so 27. novembra uslužbenci podjetja zapustili azerbajdžanski del rudnika. GeoProMining naj bi v pogajanjih dobil možnost nadaljnje eksploatacije v azerbajdžanskem delu, ko bo demarkacija državne meje zaključena. Sklici
Мецамор

Мецамор (на арменски: Մեծամոր) е град, разположен в провинция Армавир, Армения. Населението му през 2009 година е 10 287 души. История На територията на днешния град в продължение на около 5000 години е съществувало древно селище. До края на XIX век то бива напълно разрушено. По време на археологически разкопки през 1965 г. тук са открити множество редки експонати. През 1970 г. близо до древното селище започва строежът на Арменската АЕЦ. До централата се образува и ново селище, чието население е било заето основно в построяването на първи (1976 г.) и втори (1980 г.) енергоблок, както и тяхната експлоатация. Чернобилската авария от 1986 г. осуетява плановете за построяването на още два енергоблока. Централата е спряна през 1989 г., поради съображения за сигурност след земетресението в Спитак от 1988 г., но е пусната отново в експлоатация през 1993 г. Днес Арменската АЕЦ произвежда около 30 – 40% от електроенергията в Армения. Население 2001 – 8853 души 2009 – 10 287 души Източници
Mecamor

Mecamor (arménsky Մեծամոր) je město v provincii Armavir v Arménii. K roku 2009 v něm žilo přes deset tisíc obyvatel. Poloha Mecamor leží nedaleko řeky Mecamoru, přítoku Araksu, po které je pojmenován. Od Jerevanu, hlavního města Arménie, je vzdálen přibližně třiadvacet kilometrů západně, od Armaviru, správního střediska provincie, je vzdálen přibližně deset kilometrů východně. Dějiny Mecamor byl založen v roce 1969 pro pracovníky tehdy budované jaderné elektrárny Mecamor. Status města má od roku 1992. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Mezamor (Stadt) na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Mecamor na Wikimedia Commons
Mezamor (Stadt)

Mezamor (armenisch Մեծամոր) ist eine Stadt in der Provinz Armawir in Armenien, 23 km südwestlich der armenischen Hauptstadt Jerewan. Sie wurde 1969 gegründet, um die Mitarbeiter des Kernkraftwerks Oktemberjan (heute Kernkraftwerk Mezamor) unterzubringen. Stadtrecht erhielt Mezamor im Jahr 1992. Der Name der Stadt leitet sich vom nahe gelegenen Fluss Mezamor ab. Im Jahr 2009 hatte Mezamor 10.287 Einwohner. Die Stadt wurde hauptsächlich vom armenischen Architekten Martin Mikayelyan geplant. Erst 2001 wurde die Sankt Lazarus-Kirche errichtet. In der Nähe der Stadt befindet sich auf dem Gebiet des Dorfes Taronik die historische Stätte Mezamor. Siehe auch Mezamor (Dorf) Weblinks Einzelnachweise
Metsamor

Metsamor (en armenio, Մեծամոր) es una ciudad de Armenia situada en la provincia de Armavir. Tiene una población estimada, a inicios de 2022, de 8400 habitantes.​ Recibe su nombre del río Metsamor. La localidad fue fundada en 1969 para dar vivienda a los trabajadores de la central nuclear Metsamor, la única central nuclear del país. La central cerró en 1988 tras el terremoto de Spitak, pero el nuevo Gobierno de la Armenia independiente tuvo que reabrirla en 1993 como respuesta al bloqueo económico turco-azerí, y a principios del siglo XXI se ha estado generando aquí el 40% de la electricidad armenia. Se ubica en la periferia oriental de Armavir, sobre la carretera M5, que lleva a Echmiadzin.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Metsamor.
Metsamor

Metsamor (en arménien Մեծամոր) est une ville du marz d'Armavir, en Arménie. La ville a été fondée en 1979 afin de loger le personnel de la centrale nucléaire de Metsamor. En 2009, elle compte 10 287 habitants. Néolithique et Antiquité Des vestiges du Néolithique remontant au VIe millénaire av. J.-C. ont été retrouvés sur le site, où un musée les préserve. Le site de Metsamor (en) (8-4 ka), près de Taronik (Armavir, Arménie) révèle une cité fortifiée et une ville basse. À l'âge du bronze, Metsamor semble avoir été une ville de 10,5 hectares, avec murs cyclopéens et ziggourat, vouée à s'étendre jusqu'à cent hectares avec forteresse, palais, complexe de temples, observatoire, fonderie de cuivre, zones résidentielles (et zone de sépulture d'environ 100 ha supplémentaires). Au huitième siècle AEC, la ville est intégrée à l'empire urartien. Des traces de guerres, de dévastations et d'incendies remontent à cette époque. Après la destruction, la ville est assez rapidement repeuplée au nom des nouveaux dirigeants, qui construisent un nouveau mur cyclopéen. Metsamor redevient une importante colonie commerciale au carrefour de plusieurs routes commerciales au Moyen Âge, et est habitée jusqu'au XVIIe siècle. Depuis 1990 Depuis les années 1990 les conditions de vie se sont dégradées. Avec la disparition de l'Union soviétique, les autorités arméniennes n'ont plus les finances pour entretenir les services de santé ; la maternité a été fermée ainsi que le service consacré aux irradiations. Notes et références Portail de l’Arménie
Metsamor

Metsamor (in armeno Մեծամոր?) è un comune dell'Armenia di 10 287 abitanti (2008) della provincia di Armavir. La città è stata fondata nel 1979, per dare alloggio ai lavoratori della centrale nucleare, che è stata costruita in quella zona. Metsamor è nota anche per le rovine dell'antico castello. Galleria d'immagini Note Bibliografia (EN) Brady Kiesling, Rediscovering Armenia, 2000, p. 37. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Metsamor Collegamenti esterni (EN) Metsamor sul GEonet Names Service