NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Matenadaran

Instytut Matenadaran im. św. Mesropa Masztoca, potocznie zwany Matenadaran (orm. Մատենադարան) – repozytorium dawnych rękopisów ormiańskich z siedzibą w Erywaniu. Od 1962 patronem Instytutu jest Mesrop Masztoc (361–440) – twórca alfabetu ormiańskiego i święty Kościoła Ormiańskiego. Podstawą kolekcji był gromadzony przez wiele stuleci księgozbiór Katolikosatu Autokefalicznego Ormiańskiego Kościoła Apostolskiego w Eczmiadzynie. W 1920 księgozbiór został skonfiskowany i upaństwowiony. W 1939 został przekazany władzom radzieckiej Armenii i przeniesiony do Erywania. W latach 1945–1957 wzniesiono tam według projektu architekta Marka Grigoriana monumentalny budynek nawiązujący stylistycznie do zabytków architektury Armenii. Magazyny książek zostały wykute w skale, co miało chronić kolekcję na wypadek wojny jądrowej. Przed wejściem do budynku ustawiono pomnik Mesropa Masztoca. Matenadaran stanowi przedmiot dumy Ormian jako skarbnica tradycji narodowej. Przechowywane tam rękopisy były wielokrotnie ratowane przed zniszczeniem przez arabskich i tureckich najeźdźców. Kultura ormiańska od szesnastu stuleci związana jest z alfabetem ormiańskim. Ten związek przetrwał okres władzy radzieckiej – w Armenii nie wprowadzono cyrylicy. Księgozbiór Matenadaranu liczył w 1892 r. 3158 manuskryptów, w 1913 r. już 4060. Zbiory rosną nieprzerwanie, także dzięki darom diaspory ormiańskiej. Oprócz 13 tysięcy rękopisów w języku ormiańskim Matenadaran posiada rękopisy łacińskie, arabskie, hebrajskie, greckie, perskie i in. Najstarsze rękopisy pochodzą z V w. Obok rękopisów gromadzone są też inkunabuły ormiańskie. Wiele rękopisów zdobionych jest iluminacjami. Do najcenniejszych zalicza się Kodeks Eczmiadzyński z VI–VII w., uważany za świętość narodową. Zobacz też miniatury manuskryptów ormiańskich Przypisy Literatura David Marshall Lang: Armenia kolebka cywilizacji, Państwowy Instytut Wydawniczy, Warszawa 1975 М. С. Терзян, М. Э. Кузанян, Э.Е. Царукян Армянская миниатюра, Айастан, Ереван 1967
Matenadaran

O Instituto Mashtots de Manuscritos Antigos (em armênio/arménio: Մեսրոպ Մաշտոցի անվան հին ձեռագրերի ինստիտուտ (Mesrop Mashtots'i anvan hin dzeragreri institut)), comumente chamado Matenadaran (em armênio/arménio: ), é um repositório de manuscritos antigos, um Instituto de Pesquisa e Museu em Erevã, Arménia. Ali se encontra um dos mais ricos depositários do mundo medieval de manuscritos e livros que abrangem uma ampla gama de assuntos, incluindo história, filosofia, medicina, literatura, história da arte e cosmografia escritos em língua arménia e em muitas outras línguas. História A primeira menção do termo matenadaran, que significa "repositório de manuscritos" em armênio, foi registrada nos escritos do século V pelo historiador Lázaro de Farpe, que observou a existência de um repositório na Catedral de Echemiazim, onde textos em língua grega e em armênio eram mantidos. Depois disso, as fontes sobre o assunto são poucas. Milhares de manuscritos em Armênio foram destruídos ao longo dos séculos X a XV décimo para séculos XV pelos invasores turco- mongóis. De acordo com o historiador armênio medieval, Estêvão Orbeliano, os turcos seljúcidas foram responsáveis pela queima de mais de 10 000 manuscritos armênios em Balaberda em 1170. Em 1441, o acervo matenadaran de Sis, capital do antigo Reino Arménio da Cilícia, foi transferido para Echemiazim e guardado em monastérios. Como resultado da Arménia ter sido um campo de batalha constante entre duas grandes potências o Matenadaran em Etchmiadzin foi saqueado várias vezes a última das quais em 1804. A incorporação da Armênia Oriental ao Império Russo no primeiro terço do século XIX trouxe uma situação mais estável para a preservação dos manuscritos restantes. Assim, "uma nova era começou para a Etchmiatzin Matenadaran . Os especialistas culturais arménios obtiveram novos manuscritos e puderam catalogá-los com mais segurança." Em 1828, curadores do Matenadaran haviam catalogado somente 1.809 manuscritos, mas em 1914 a coleção aumentou para 4.660 manuscritos. Com a deflagração da Primeira Guerra Mundial, todos manuscritos forma mandados para Moscou para serem mantidos em segurança, tendo ali ficado durante a guerra. Galeria de fotos Notas Bibliografia Abgaryan, Gevork V. Մատենադարան (Matenadaran). Erevã: Armenian State Publishing House, 1962. Ligações externas Site oficial Matenadaran - virtual museum
Матенадаран

Матенадаран (вірм. Մատենադարան, укр. Бібліотека) або Інститут стародавніх рукописів імені Месропа Маштоца (вірм. Մեսրոպ Մաշտոցի անվան հին ձեռագրերի ինստիտուտ) — найбільше у світі сховище давньовірменських рукописів і науково-дослідний інститут в Єревані та одне з найбагатших сховищ рукописів і документів у світі. Створений в 1920 році на базі націоналізованої колекції рукописів Ечміадзинського кафедрального собору. Фонди на 1987 рік налічували понад 119 тис. одиниць зберігання. Станом на 2025 рік вона містить понад 17 000 рукописів і близько 300 000 архівних документів. Його історія сягає 5 століття і створення матенадарана Ечміадзіна , традиція якого сягає винаходу вірменського алфавіту Месропом Маштоцом у 405 році . У 1997 році колекція старовинних рукописів Матенадарану була включена ЮНЕСКО до Міжнародного реєстру «Пам'ять світу». Інститут, завдяки своїм місіям і колекціям, на сьогодні є «одним із важливих місць для розвитку та передачі національної пам'яті у Вірменії. Є громадською власністю. Етимологія Матенадаран на класичній вірменській мові означає «бібліотека» і описує місце, яке також служить скрипторієм ; У цьому відношенні кілька вірменських монастирів мали власний матенадаран , деякі з яких існують і досі, наприклад в Ахпаті чи Санаїні Історія Історія сучасного Матенадарана бере свій початок через матенадаран у Вагаршапаті (колишній Ечміадзін) до 405 року та створення вірменського алфавіту Месропом Маштоцом, згідно з традицією; У будь-якому випадку Лазар де Фарб (Газар Парпеций) засвідчує його існування в 5 столітті. Його діяльність особливо посилилася з 1441 року і перенесенням католикосату з Сіса в Ечміадзін. Напади на місто 18 століття, пошкодили матенадаран, який востаннє був пограбований у 1804 році. Лише з приєднання Східної Вірменії до Російської Імперії у 1828 році його розвиток відновився. У 1840 році був опублікований перший каталог із передмовою Марі-Фелісіте Броссет, у якому перераховано 312 рукописів; другий каталог, з 1863 року, перераховує 2340. У 1915 році в результаті геноциду вірмен в Османській імперії матенадаран побачив приплив численних рукописів із Західної Вірменії (зокрема з Васпуракана), а також із Тебрізу в Персії. У той же час його колекції були вивезені як запобіжний захід до Москви та повернулися у 1922 році . Тим часом,17 грудня 1920 року, матенадаран був проголошений новою радянською окупаційною владою державною власністю, як і все церковне майно. Згідно з цим новим статусом, його колекції збільшувалися завдяки отриманню рукописів з Москви (Інститут східних мов імені Лазарева) і зокрема Тифліса. У 1939 колекції були перевезені з Ечміадзіна в Єреван. З 3 березня 1959 року, установа, відома зараз як «Матенадаран», стає «Інститутом стародавніх рукописів». З цієї дати каталогізація, яка тоді була відносно обмеженою, продовжувалася, видання йшли одне за одним і було видано періодичне видання (Le Messager du Matenadaran) Посилання Матенадаран // Літературознавча енциклопедія : у 2 т. / авт.-уклад. Ю. І. Ковалів. — Київ : ВЦ «Академія», 2007. — Т. 2 : М — Я. — С. 19. Примітки
Импульс (Дилижан)

Радиоэлектронный завод «Импульс» был основан в городе Дилижан в 1962 году на восточной окраине города. Для сотрудников завода (пиковая численность занятных порядока 4 тысяч человек) был построен новый район с центральной улицей Шаумяна, на которой была высажена кедровая аллея. Со строительством завода в Дилижане были открыты Радиотехнический техникум (в настоящее время здание занимает городской колледж) и филиал Ереванского политехнического института. После 1991 года завод проходит конверсию и начинает выпускать гражданскую продукцию (расчески, хлебницы, дисковые телефоны и радиоприемники). Производство окончательно остановлено в 2001 году, завод был законсервирован. Объекты социальной сферы: Футбольный клуб Импульс (1985) Санаторий «Импульс» (1976) Кинотеатр «Импульс» (закрыт) В 2016 году на территории завода был проведен фестиваль современного искусства «Dilijan Arts Observatory». По состоянию на 2025 год территория завода охраняется. См. также Дилижан Импульс (футбольный клуб) Примечания
Fernsehturm Jerewan

Der Fernsehturm Jerewan ist ein 311,7 Meter hoher Stahlfachwerkturm auf dem Berg Nork im Südosten von Jerewan. Er wurde von 1974 bis 1977 als Nachfolger für einen 180 Meter hohen Fernsehturm gebaut. Der Fernsehturm ist das höchste Bauwerk des Landes. Sein Sendegebiet umfasst große Teile des Ararattals. Der Turm gehört zu den weltweit höchsten Fernsehtürmen aus Stahlfachwerk. Betreiber des Fernsehturms Jerewan ist die öffentlich-rechtliche Fernsehanstalt ARMTV. Der Fernsehturm ist nicht öffentlich zugänglich. Geschichte Der Bau des Fernsehturm Jerewan wurde notwendig, weil die Kapazität der alten Sendeanlage zu gering war. 1977 waren in Armenien eine halben Million Fernsehgerät in Gebrauch, rund 100.000 davon waren Farbfernsehgeräte. Dies machte Armenien zu der Unionsrepublik mit der zweithöchsten Zahl von Fernsehern. Der Fernsehturm Jerewan begann seinen Betrieb am 29. November 1977 aufzunehmen. Die alte abgetragene Sendeanlage, eine einfache Stahlgittermastkonstruktion, wurden nach Gjumri überführt, wo sie bis heute in Betrieb ist. Beschreibung Die Basis des Stahlfachwerkturms bildet ein Stelzenbau aus drei Pfeilern. Diese werden von einer dreieckigen Gitterstruktur geformt. Auf 71 Meter Höhe befindet sich eine eingeschossige, geschlossene Plattform, welche denselben Querschnitt aufweist. Auf dem Dach dieses unteren Turmkorbs sind Richtfunkantennen untergebracht. Am Ende des mittleren Teils ist weiterer zweigeschossiger Turmkorb mit rundem Querschnitt auf einer Höhe von 137 Metern angebracht. Dort befinden sich weitere technische Einrichtungen zur Sendeversorgung. Der obere Turmkorb besitzt die Form eines umgekehrten Kegelstumpfs, seine Dachkante hat einen Durchmesser von 18 Metern. Die Gitternetzstruktur setzt sich noch rund 30 Meter fort. Darüber setzt sich die vom Boden aufragende, vertikale Rohrkonstruktion (Durchmesser 4,2 Meter), in der unter anderem der Aufzugschacht verborgen ist, als Antennenträger fort. Diese Form war in der Sowjetunion bei Stahlfachwerktürmen weit verbreitet. So folgen beispielsweise der Fernsehturm Kiew und der Fernsehturm Sankt Petersburg diesem Konstruktionsprinzip. Der Antennenträger verjüngt sich (Durchmesser je Abschnitt: 4 Meter, 3 Meter, 2,6 Meter, 1,72 Meter und 0,75 Meter) zwischen fünf Wartungsbrüstungen zu Spitze hin. Die Stahlkonstruktion ist rot-weiß lackiert, ähnlich wie der Tokyo Tower und der Fernsehturm Tiflis. Neben der Flugsicherungsbefeuerung wird der Turm in den Abendstunden rötlich angestrahlt. Weblinks Fernsehturm Jerewan. In: Structurae Einzelnachweise
Torre de televisión de Ereván

La Torre de TV de Ereván​ es una torre de radiodifusión de 311,7 metros (1.023 pies) de velocidad ubicada en la colina Nork en Ereván, cerca del centro de la ciudad que es capital de Armenia. Fue construida desde 1974 hasta 1977 como un reemplazo para la vieja torre de TV de 180 metros (590 pies) en Ereván. Siendo actualmente el punto más alto de la ciudad, es una de las torres más altas del mundo. La instalación de la torre en 1977 le permitió recibir gran variedad de programas de la televisión central de Moscú, así como de otras repúblicas de la desaparecida Unión Soviética. Véase también Torre Edificio Arquitectura Referencias
Tour de télévision d'Erevan

La tour de télévision d'Erevan est une tour de 311,7 mètres située sur la colline de Nork, dans le quartier de Nork-Marach, à Erevan en Arménie. Caractéristiques Cette tour émettrice de télévision est construite en treillis d'acier. Elle comporte deux étages de locaux techniques. Peinte en rouge et blanc, elle est actuellement le point culminant de la ville et l'une des plus hautes tours du monde d'émission d'ondes de télévision. Depuis 2011, la tour est illuminée le soir par des lumières multicolores. Histoire La tour fut construite de 1974 à 1977 en remplacement de l'ancienne tour haute de 180 mètres. Le succès des chaînes de télévision nationales en Arménie étant au rendez-vous, la tour de 1956 n'était techniquement plus suffisante pour satisfaire à la demande. Le 29 novembre 1977, la nouvelle tour était en service. Voir aussi Articles connexes Erevan Arménie 1 TV publique Liens externes La tour de télévision d'Erevan sur Structurae Site de la télévision publique arménienne Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de l’Arménie
Televisietoren van Jerevan

De televisietoren van Jerevan is een 311,7 meter hoge televisietoren op de Nork-heuvel ten zuidoosten van Jerevan, de hoofdstad van Armenië. De constructie, gebouwd tussen 1974 en 1977 ter vervanging van de oude 180 m hoge toren, is het hoogste gebouw in Armenië. De toren werd van 1974 tot 1977 in de plaats van een te vervangen 180 meter hoge televisietoren gebouwd. De operator van de toren is de nationale televisiezender ARMTV en het zendgebied omvat grote delen van het Araratdal. De toren is niet toegankelijk voor publiek. Externe links (en) Achtergrondinformatie op de officiële website van de Armeense televisie
Jerevans TV-torn

Jerevans TV-torn (armeniska: Երևանի հեռուստաաշտարակ, Yerevani herustaashtarak) är ett fristående TV-torn i Nork-Marashdistriktet i Jerevan i Armenien. Med sin höjd på 311,7 meter är tornet Kaukasiens högsta byggnadsverk och det näst högsta tornet i västra Asien, efter Miladtornet i Iran. Konstruktionens vikt är 1 900 ton. Tornet står 1 170 meter över havet. Historik I slutet av 1960-talet beslöts att ersätta Jerevans dåvarande, 180 meter höga TV-torn med ett nytt, på grund av det gamla tornets otillräckliga kapacitet. "Ukrainas institut för stålkonstruktioner" började arbeta parallellt med förberedelserna att ersätta dels Jerevans, dels Tbilisis gamla TV-torn med nya. Tbilisi och Yerevan var de första sovjetiska huvudstäderna med TV-torn. Jerevans TV-torn började byggas 1974 och blev klart 1977. Stålet levererades av Rustavis stålverk i Georgien. Det gamla TV-tornet flyttades till Leninakan, idag Gyumri, och är fortfarende i bruk. Källor Om Jerevans TV-torn på web.archive.org. Läst 2018-06-28. Yerevan Television Tower på structurae.net Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, Yerevan TV Tower, 15 april 2018. Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Jerevans TV-torn.
Flughafen Gjumri

Der Flughafen Gjumri (armenisch Գյումրի Շիրակ Միջազգային օդանավակայան, IATA-Code: LWN, ICAO-Code: UDSG) ist der internationale Flughafen der Stadt Gjumri und der Provinz Schirak in Armenien, zugleich nach dem Flughafen Jerewan der zweitgrößte Flughafen des Landes. Er ist etwa fünf Kilometer von Gjumri entfernt. Laut der armenischen Luftfahrtbehörde ist die Existenz eines zweiten, „vollständigen“ Flughafens von strategischer Bedeutung für das Land. Geschichte Der Flughafen wurde 1961 in Betrieb genommen. Das gegenwärtige Hauptgebäude und die Landebahn stammen aus dem Jahr 1982. Jahrzehnte blieben Reparaturen der Landebahn aus, welche sich nach einiger Zeit in schlechtem Zustand befand. Erst im Jahr 2007 führte der Betreiber Armenia International Airports (CJSC) grundlegende Reparaturen an der Landebahn durch, welche komplett asphaltiert wurde. Das finnische Lichtsignalsystem IDMAN wurde installiert, die Rampe renoviert und Technik für die Bodenabfertigung importiert. Weitere bedeutende Renovierungen und Erweiterungen folgten im Jahr 2021. Am 16. September des Jahres wurde eine neue, modernen Anforderungen entsprechende Ankunftshalle eröffnet, welche die bisherigen Kapazitäten auf nun 870 m² mehr als verdoppelte. Nach Angaben des Flughafenbetreibers ist damit die Abfertigung eines Fluges in der Stunde möglich. Der Ankunftsbereich des Flughafens verfügt nun über acht Passkontrollkabinen und ein Gepäckband. Parallel wurden erstmals seit 2007 Renovierungsarbeiten an der Landebahn durchgeführt, wozu auch die Installation einer bisher nicht vorhandenen Entwässerungsanlage gehörte. Suren Papikjan, zum Zeitpunkt des Abschlusses der Renovierungsarbeiten 2021 als Vize-Premierminister (zuvor Infrastrukturminister) amtierend, sagte während der Eröffnungszeremonie, dass der Flughafen nun über die Kapazitäten für europäische Billigfluglinien verfüge. Zwischenfälle Am 26. Dezember 1993 verunglückte eine Antonow An-26B der russischen Kuban Airlines (Luftfahrzeugkennzeichen RA-26141) bei der Landung auf dem Flughafen Gjumri, wobei nur einer der 36 Menschen an Bord überlebte. Die Maschine befand sich auf einem Frachtflug von Krasnodar (Südrussland) und war mit zwei schlecht verzurrten Fahrzeugen sowie Benzinkanistern beladen. Der Kapitän hatte entschieden, zusätzlich noch 31 Passagiere in dem Frachtflugzeug mitzunehmen. Bei einer Sicht von nur 200 Metern in dichtem Nebel, weit unter den vorgeschriebenen Minima, schlug die völlig überladene Maschine nach Strömungsabriss bei einem missglückten Durchstartversuch in Rückenlage 3 Kilometer hinter dem Aufsetzpunkt auf. Statistik Fotos Weblinks Luftfahrtbehörde Armeniens Luftfahrtkarte für Flughafen Gjumri auf SkyVector.com Flughafendaten im Aviation Safety Network (englisch) Einzelnachweise
Aeropuerto de Shirak

El Aeropuerto de Shirak (en armenio: Շիրակ Միջազգային Oդանավակայան, (IATA: LWN, OACI: UDSG) es un aeropuerto internacional y militar ubicado en la ciudad de Gyumri en la provincia de Shirak. El aeropuerto está ubicado a 5 kilómetros del centro de Gyumri. El aeropuerto se inauguró en el 1961, y es el segundo aeropuerto más grande del país, después del aeropuerto Zvartnots en Ereván.​ Historia La terminal actual se construyó en 1982 por los arquitectos Levon Christophorian y Ruben Asratyan. Debido al Terremoto de Spitak de 1988, el aeropuerto se transformó en inutilizable, y no fue utilizado hasta su renovación parcial en 2004. En el 2006, Armenia empezaba a sentir la necesidad de tener un segundo aeropuerto, especialmente cuando adversas condiciones meteorológicas hacían que muchos vuelos se desviaran del Aeropuerto Internacional de Zvartnots en Ereván al Gyumri. Por esto, nuevos sistemas de radares con distancia de 400 km de detección fueron instalados ese mismo año.​ En el 2007, la pista de aterrizaje y la rampa de operaciones fueron completamente renovadas, y un sistema de luces Finlandés IDMAN fue instalada. Ese mismo año, el Departamento de Aviación Civil del Gobierno de Armenia le otorgó un certificado de Aeropuerto de Primera Clase de la OACI. En estos momentos se está construyendo una nueva sala de arribos que se estima entrar en operaciones en junio del 2021. Visión General La pista 02 está equipada con un ILS CAT I, que permite que las aeronaves operen en condiciones de techo bajo (60 metros) y en situaciones de poca visibilidad (800 metros).​ El aeropuerto también cuenta con una nueva torre de control, una sala de calderas y una tienda de duty-free perteneciente a la empresa Dufry, ubicada después de los controles de seguridad. Aerolíneas y destinos Destinos Internacionales Estadística Referencias
Aéroport international Shirak

L’aéroport international Shirak (en arménien Շիրակ միջազգային օդակայան) (code IATA : LWN • code OACI : UDSG) est le deuxième aéroport d'Arménie. Mis en service en 1961, il est situé dans la deuxième ville du pays, Gyumri. Les architectes de l'aéroport sont L. Sh. Khristaforyan, R. G. Asratyan et G. N. Mousheghyan. E. N. Tosunyan et W. G. Tatevosyan ont été responsables des constructions mécaniques. Situation L'aéroport Shirak est situé à 5 km du centre-ville de Gyumri, à 1 524 mètres d'altitude. Sa situation sur les hauts plateaux du Nord-Ouest du pays lui offre régulièrement des conditions climatiques plus clémentes qu'à l'aéroport d'Erevan, notamment en hiver, lorsque le brouillard s'installe plusieurs jours durant dans les plaines de la capitale. La proximité avec la Géorgie permet également à Shirak d'accueillir des vols devant être déroutés de Tbilissi. Changement de gestion Alors que la fréquentation était en chute depuis des années, le gouvernement arménien ajoute le 3 août 2007 la gestion de l'aéroport Shirak au contrat de concession de l'aéroport Zvartnots d'Erevan à la société argentine Armenia International Airports CJSC (AIA) pour une durée de 30 ans. Dans le même temps, l'aéroport est fermé du 20 juin au 20 octobre 2007 pour permettre la rénovation des pistes, des lumières et du terminal pour un coût approximatif de dix millions de dollars. Dès la fin des travaux, le Département général de l'aviation civile du gouvernement d'Arménie affecte la catégorie 1 OACI à l'aéroport. Statistiques Voir la requête brute et les sources sur Wikidata. Compagnies aériennes et destinations Édité le 04/10/2020 Actualisé le 18/05/2023 Notes et références Voir aussi Articles connexes Aéroport international Zvartnots Liste des aéroports les plus fréquentés en Arménie Transport en Arménie Liens externes (en) Département de l'Aviation civile d'Arménie (site officiel) Portail de l’aéronautique Portail de l’Arménie
Aeroporto di Gyumri

L'Aeroporto di Gyumri (IATA: LWN, ICAO: UDSG) è un aeroporto internazionale che serve la città di Gyumri e tutta la provincia dello Shirak ed è situato a 5 km dal centro della città. Inaugurato nel 1961, è oggi il secondo aeroporto per traffico dell'Armenia dopo l'Aeroporto di Yerevan-Zvartnots. Attualmente sono operativi voli per Mosca, Rostov sul Don e Soči. All'inizio del 2006 in Armenia si sentì la necessità di avere un altro aeroporto internazionale per quando le condizioni meteorologiche non consentissero movimenti all'Aeroporto di Yerevan-Zvartnots. Vennero installati nuovi strumenti di controllo del traffico aereo, che consentono l'identificazione in un raggio di 400 km, ed è la prima volta in un aeroporto situato ad una altitudine così elevata. Statistiche PasseggeriAnno030.00060.00090.000120.000150.000180.00020052010201520202025PasseggeriTraffico annuale.mw-chart-0edbf66bd4dea80d0be6ba6d8eb6aaef1afe6712a17d6e4fb78d8345fd2f41c2417f3bca657f3be3c1306ef413a2b1afb6c96450f071268d682f4a68d20640ab__zr5409704-cls-28425112:hover{pointer-events:none}.mw-chart-0edbf66bd4dea80d0be6ba6d8eb6aaef1afe6712a17d6e4fb78d8345fd2f41c2417f3bca657f3be3c1306ef413a2b1afb6c96450f071268d682f4a68d20640ab__zr5409704-cls-28425113:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,1)}.mw-chart-0edbf66bd4dea80d0be6ba6d8eb6aaef1afe6712a17d6e4fb78d8345fd2f41c2417f3bca657f3be3c1306ef413a2b1afb6c96450f071268d682f4a68d20640ab__zr5409704-cls-28425114:hover{cursor:pointer}.mw-chart-0edbf66bd4dea80d0be6ba6d8eb6aaef1afe6712a17d6e4fb78d8345fd2f41c2417f3bca657f3be3c1306ef413a2b1afb6c96450f071268d682f4a68d20640ab__zr5409704-cls-28425115:hover{cursor:pointer;fill:rgba(82,130,235,1)}.mw-chart-0edbf66bd4dea80d0be6ba6d8eb6aaef1afe6712a17d6e4fb78d8345fd2f41c2417f3bca657f3be3c1306ef413a2b1afb6c96450f071268d682f4a68d20640ab__zr5409704-cls-28425116:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,0)} Note Voci correlate Aeroporti in Armenia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Aeroporto Shirak di Gyumri Collegamenti esterni (EN) Dipartimento generale dell'aviazione civile in Armenia - Informazioni, su aviation.am.
Port lotniczy Giumri

Port lotniczy Giumri (IATA: LWN, ICAO: UDSG) – międzynarodowy port lotniczy położony 5 km na południe od centrum Giumri. Jest drugim co do wielkości portem lotniczym w Armenii. Linie lotnicze i połączenia Architekt:L.Sh.Khristaforyan,R.G.Asratyan,G.N.Mousheghyan. Konstruktor:E.N.Tosunyan,W.G.Tatevosyan.
Aeroporto Internacional de Xiraque

O Aeroporto Internacional de Xiraque (em armênio: Շիրակ Միջազգային Oդանավակայան; romaniz.: Širak Miǰazgayin Odanavakayan), (IATA: LWN, ICAO: UDSG) é um aeroporto internacional que atende Guiumri e a província de Xiraque, na Armênia. Fica a cerca de cinco quilômetros do centro de Guiumri. O aeroporto foi inaugurado em 1961, e é o segundo maior aeroporto do país, depois do Aeroporto Internacional de Zvartnots, em Erevã. Referências Ligações externas Media relacionados com Aeroporto Internacional de Xiraque no Wikimedia Commons