NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Lmpat

Lmpat (en arménien Լմպատ) ou Lmpatavank (Լմպատավանք) est un monastère arménien situé dans la région de Shirak. Complexe monastique L'église principale est Sourp Stepanos (« Saint-Stéphane », un monument exceptionnel de l'architecture arménienne du Moyen Âge. C'est une petite construction, située à deux kilomètres au sud-ouest d'Artik (une petite ville située à trente kilomètres de Gyumri). L'intérieur et l'extérieur de l'église sont en forme de croix. La coupole de l'église est octogonale. Selon des études architecturales, ce monument date du VIe siècle. Auparavant, l'église disposait d'une sorte de salon situé sur le côté ouest. La coupole a été restaurée au Xe siècle. Cette construction, avec ses mesures harmonieuses et ses objets décoratifs, est assez modeste. Des restes de fresques sont aperçus dans l'autel ainsi que sur les flancs droit et gauche ; le Christ se trouvait au centre et, autour de lui, les symboles des puissances célestes au fond de langues de feux. On peut voir deux cavaliers (l'un étant saint Grégoire) sur les côtés droit et gauche de l'église, qui se dirigent vers le centre de l'autel. Les fresques sont plates et contiennent des conceptions graphiques selon une variété des couleurs harmonieuses. Notes et références Voir aussi Articles connexes Shirak Liste d'églises et monastères arméniens (du IVe au XIVe siècle) Portail de l’Arménie • Monastères arméniens
Лмбатаванк

Лмбатаванк (арм. Լմբատավանք; также известный как церковь Святого Степаноса арм. Սուրբ Ստեփանոս եկեղեցի) — армянская церковь VII века, расположенная на склоне холма к юго-западу от города Артик в Ширакской области Армении. Посвящена святому Стефану Первомученику. История Лмбатаванк был большим монастырским комплексом, но сохранилась только церковь. В исторических хрониках нет сведений относительно периода, когда был основан монастырь. Но как показал археологический анализ, церковь Св. Степаноса была возведена в VI—VII вв. В эпоху позднего средневековья Лмбатаванк был заброшен. В 1954 г. на территории монастыря и вокруг него проводились раскопки, во время которых были найдены постаменты хачкаров, могилы IX—X веков и остатки черепицы (изначально кровля церкви была выложена черепицей). В 1955—1955 гг. проводилась реконструкция стен, кровли и купола. Устройство комплекса Построенная из гладко отесанного туфа церковь представляет собой небольшое сооружение крестово-купольного типа с восьмигранным куполом. Самые примечательные архитектурные элементы — главный алтарь без окна (имеющееся сегодня отверстие было сделано гораздо позднее), северное и южное крыло прямоугольной планировки и арки. Согласно сохранившимся надписям, купол церкви был отреставрирован в X веке. Фрески Главная ценность монастыря Лмбатаванк — это сохранившиеся фрагменты уникальных фресок. Фрески церкви Св. Степаноса — это один из самобытных и наиболее ценных образцов армянской монументальной живописи эпохи раннего христианства. Известный библейский сюжет «Вознесение» трактуется армянскими мастерами как торжественное Богоявление. За основу этой трактовки взято видение пророка Иезекииля. В центре композиции изображение Иисуса Христа, окруженного символами небесных сил на фоне языков пламени (сохранилась только нижняя часть). В верхней части на арке в виде радуги изображен постамент украшенного жемчугами трона Иисуса Христа. По обе стороны от алтаря изображены направляющиеся к центру всадники — Св. Саргис и Св. Геворк. Примечательно, что под копытами их коней нет изображения злых духов. Предполагается, что в нижней части были изображены 12 апостолов и Богоматерь. Фрески выполнены в стиле линейной графики, но при этом они довольно яркие. Галерея Примечания Литература Лмбатаванк и Кристин Ламоре (рус.) // Газета «Новое время». — 2013. — 24 октября. Архивировано 6 января 2023 года. Ссылки Лмбатаванк — 3D модель
Lmbatavank

Lmbatavank (armeniska: Լմբատավանք; även Surb Stepanos som betyder Sankt Stefan) är en armenisk-apostolisk kyrka belägen på en sluttning sydväst om staden Artik i Sjirak, Armenien. Den byggdes på 600-talet och var avsedd för Stefanos. Historia Mellan 1955 och 1956 blev kyrkan delvis rekonstruerad, utgrävningar skedde sedan under 1960 för att rensa ut området framför kyrkan, och under stenarna hittades en kyrkogård från bronsåldern och khachkarer. Vissa av dessa khachkarer kan fortfarande ses i och längs stödmurar intill kyrkan och andra gravstenar i närheten. Arkitektur Exteriör Kyrkan har en liten korsformad centralplan med en oktagonal kupol över sig. Kupolen är täckt av ett tak med paraplystil. De andra fyra delarna av kyrkan har sadeltak. Det finns en port som leder in i byggnaden, och intill huvudingången finns en annan, dörrlös, öppning till ett sidokapell. På andra sidan av kyrkan det inskriptioner och ett ihåligt mantuanskt kors som vilar i mitten av en cirkel placerad till vänster om det nedre fönstret. Samma kors kan ses på andra kyrkor i området kring Artik. Interiör I den inre delen av kyrkan finns viktiga freskomålningar från 600-talet. På altaret och på varje sida finns lämningar som skildrar Jesus i centrum som omges av symboler för himmelska makter. Det finns också en bild av Sankt Göran som rider på en häst och samtidigt håller en stav toppad med ett kors. Källor Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, Lmbatavank, 4 juni 2011. Bibliografi Kiesling, Brady (2005), Rediscovering Armenia: Guide, Jerevan, Armenien: Matit Graphic Design Studio Externa länkar Armeniska arkitekturstudier (på engelska) Armeniapedia: Lmbatavank (på engelska) FindArmenia.com: Lmbatavank (på engelska) Program om Lmbatavank från Vem Radio Wikimedia Commons har media som rör Lmbatavank.﻿
Лмбатаванк

Лмбатаванк (вірм. Լմբատավանք) розташований на північному заході Вірменії у марзі Ширак, за 105 км на північний захід від столиці, за декілька кілометрів від міста Артік поруч з кар'єрами каменоломні. Лмбатаванк, відомий в літературі також як Кармірванк, — одна з найкращих хрестово-купольних пам'яток Вірменії. Церква св. Степаноса датується VII століттям, коли визначилися основні риси класичного стилю. Пам'ятник цей чудовий своїми унікальними фресками. Зміст фрески було присвячено біблійного сюжету вознесіння Христа. Його постать перебувала в центрі, між серафимами і палаючими колесами. На тлі язиків вогню і зараз ще можна розрізнити підніжжя трону, веселку під ним, ноги Христа і частину одягу. На краю апсиди були зображені два вершники на білому і вороному конях (один з них зі щитом за спиною і жезлом в руках — Георгій). Обличчя їх вже не розгледіти, але видно, що виконані фігури майстерно і по малюнку, і по пропорціях, і за динамічністю. Живопис і архітектура тут взаємопов'язані, доповнюють і збагачують одне одного, утворюючи нерозривний сплав мистецтв. Ресурси Інтернету Є непогані світлини [Архівовано 22 березня 2012 у Wayback Machine.] Чудове фото Примітки
Red Bridge, Yerevan

The Red Bridge (Armenian: Կարմիր կամուրջ, Karmir kamurj; also known as the Old Bridge of Hrazdan; and also known as Bridge of Khoja Plav, Խոջա Փլավի կամուրջ, Khoja Plavi kamurj) is a 17th-century bridge built of red tuff on the Hrazdan River in Yerevan, Armenia. An earlier bridge in the same place was ruined by the 1679 Armenia earthquake. The bridge was also called "Khoja-plav bridge" for Khoja-plav, a wealthy man from Kanaker who financed its reconstructruction. The total length of the bridge is 80 meters and its height is 11 meters. It has 4 arches. Two are in the middle and squiggly, the other two arches are on the banks of the Hrazdan River. The bridge was restored in 2025 as part of a public-private partnership. Gallery Historic pictures of the bridge The bridge in the 21st century References (in Armenian) Tadevos Hakobyan; ԵՐԵՎԱՆԻ ՊԱՏՄՈՒԹՅՈՒՆԸ (1500–1800 ԹԹ.) (History of Yerevan (1500-1800), 1971, Publishing of YSU, p. 373
Puente Rojo (Armenia)

El Puente Rojo (en armenio: Կարմիր կամուրջ; también conocido como el Puente Viejo de Hrazdan, y alternativamente como el Puente de Khoja Plav, en armenio: Խոջա Փլավի կամուրջ, Khoja Plavi kamurj) es un puente del siglo XVII en el río Hrazdan, en Ereván, la capital de Armenia.​ Fue llamado "rojo", ya que fue construido con tuffa rojo. El puente también es llamado "Puente Khoja-plav", ya que fue reconstruido por un hombre rico de Kanaker llamado Khoja-plav.​ Véase también Puente Puentes más largos del mundo Puentes más altos del mundo Referencias
Pont Rouge

Le pont Rouge (en arménien Կարմիր կամուրջ, Karmir Gamourtch) franchit la rivière Hrazdan à Erevan, la capitale de l'Arménie. Le pont à quatre arcs fut construit en pierre en 1679 juste en dessous de la fabrique de vin d'Erevan (à l'époque une forteresse). Construit juste après le grand séisme et financé par le riche marchand Hoca P'ilavi, il fut profondément modifié en 1830 par les Russes. Avant le XVIIe siècle, il y avait déjà, depuis des siècles, un pont au même endroit qui permettait de relier la forteresse d'Erevan aux fermes de la plaine de l'Ararat et aux routes des caravanes. Il tient son nom de pont rouge de la couleur rose du tuf utilisé pour sa construction. Références Articles connexes Erevan Monuments d'Erevan Portail des ponts Portail de l’Arménie
Ponte Rosso (Erevan)

Il Ponte Rosso (in armeno Կարմիր կամուրջ?, Karmir kamurj), anche noto come vecchio ponte di Hrazdan o come ponte di Khoja Plav (in armeno Խոջա Փլավի կամուրջ?, Khoja Plavi kamurj) era un ponte del diciassettesimo secolo che attraversava il fiume Hrazdan presso Erevan, in Armenia, attualmente allo stato di rovina. La qualificazione cromatica di ponte rosso è dovuta proprio al colore del materiale costruttivo impiegato, ovvero il tufo rosso. viene denominato il ponte di Khoja Plav, fu un benestante uomo armeno nativo di Kanaker che ne finanziò la ricostruzione. La lunghezza totale del ponte era pari a ottanta metri e si elevava dal letto del fiume per undici metri. Si strutturava su quattro arcate, di cui le due mediane impostate dritte nel fiume e le altre appoggiate alle sue sponde. Prima del devastante terremoto del 1679 sul sito dell'attuale Ponte Rosso vi era un altro manufatto analogo, tuttavia crollato durante l'evento sismico. Assicurava una continuità economica, oltre che stradale, tra la fortezza di Erevan e la pianura di Ararat. Ricostruito nel 1830, oggi come già accennato l'intera struttura giace allo stato di rovina. Galleria d'immagini Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Ponte Rosso
Röda bron, Jerevan

Röda bron (armeniska: Կարմիր կամուրջ, Karmir Gamourtch) är en bro över floden Hrazdan i Jerevan i Armenien som numera är bitvis raserad och utgör en ruin. Det har funnits en bro på samma plats också före den nuvarande, som byggdes 1679. Bron bär namnet "Röda bron" från den rödaktiga tuff som den är byggd av. Bron kallades också "Hoca P'ilavi" efter den köpman som finansierade den ursprungliga bron. Bron byggdes om 1830 under den ryska tiden. Röda bron är 80 meter lång och 11 meter hög. Den hade fyra bågar, två i mitten och två på sidorna. Bildgalleri Källor Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från franskspråkiga Wikipedia, Pont Rouge, 6 november 2014.
Червоний міст (Єреван)

Черво́ний міст (вірм. Կարմիր կամուրջ, Кармір камурдж) — зруйнований міст через річку Раздан у Єревані (Вірменія). До відкриття 1945 року моста Перемоги, Червоний міст був головним і єдиним мостом через Раздан, що зв'язує місто з правим берегом. Назва Назвали Червоний міст за кольором вулканічного туфу, з якого його побудовано. Також відомий як Старий Разданський міст та міст ходжі Пілава (вірм. Խոջա Փլավի կամուրջ, Ходжа Плаві Камурдж), за ім'ям багатого купця з Канакера, який виділив гроші на його реконструкцію. Історія Будівництво мосту відносять до XII століття. Ним ішли всі каравани до міста, а також він поєднував Еріванську фортецю та Араратську долину. 1679 року старий міст зруйновано землетрусом, але вже 1680 року відновлено. 1850 року російські інженери відремонтували міст, зберігши його вигляд. Міст був двопрогінний кам'яний арковий. Розміри прогонів 14 + 14,1 м. В опорах було зроблено отвори для пропускання поливної води. Стрільчасті склепіння моста, а також нижні частини опор було зроблено з тесаного туфу, верхні частини і дамбу викладено на розчині з товстими швами з цегли, що утворює мальовниче тло, на якому чітко виділяється строгий малюнок архівольтів. Цоколь облицьовано туфом. Загальна довжина моста становила 87,5 м, ширина проїзної частини — 6,5 м, висота над рівнем води — 11 м. На правому боці моста було встановлено мармурову дошку, присвячену його будівництву:Під час царювання великого володаря, що повеліває над всесвітом, найчеснішого з племен пророка, який дотримується правил дванадцяти імамів, керуванням подібного мудрому Соломону, який здійснив епоху царювання непереможного і щасливого Шах-Абаза, з покоління пророка, відомого під ім'ям Баадур; нехай увічнить Господь Бог царювання та царство його. За наказом зазначеного вище гідного царства небесного шаха збудував міст над річкою Зангою Амір-гю-на-хан-сири-Аслан, відомий під ім'ям Шар-Аслана, начальника ериванського ханства. Основу цього мосту заклав майстер Хан-Карим, який, по закінченні будівництва, представився Богові. Винуватець спорудження мосту і майстер, що його збудував, успадковували царство небесне.Якщо скласти перші букви останньої фрази оригіналу, утвориться рік спорудження мосту: 1035 за ісламським календарем, відповідний 1680 року за григоріанським календарем. До середини 1940-х років — до спорудження моста Перемоги — Червоний міст був головним і єдиним мостом через Раздан, що зв'язує місто з правим берегом. Однак, після будівництва мосту Перемоги Червоний міст виявився закинутим. 2023 року коштом приватного інвестора почалися роботи з відновлення моста. Галерея Примітки Посилання Червоний міст: яким був головний міст Єревана до 1945 року? на YouTube (рос.) Література Щусев П. В. Мосты и их архитектура. — М. : Гос. изд-во лит. по стр-ву и архитектуре, 1953. — 360 с. Акопян Т. Х. Очерк истории Еревана. — Е. : Изд-во Ереван. ун-та, 1977. — 490 с. А. Черников. Древние мосты в Закавказском крае // Журнал Главного управления путей сообщения и публичных зданий. — СПб., 1863. — Т. 41. Кн.5 (сентябрь-октябрь). — С. 32—35.
Gndevank

Gndevank (en arménien Գնդեվանք) est un monastère arménien situé dans le marz de Vayots Dzor, communauté rurale de Gndevaz, non loin de la ville de Djermouk. Le complexe monastique a principalement été construit au Xe siècle. Le bâtiment le plus imposant est l'église, avec son gavit. Il reste quelques khatchkars à côté de l'église. Situation géographique Le monastère est situé dans le marz de Vayots Dzor, communauté rurale de Gndevaz, non loin de la ville de Djermouk. Il est niché dans la vallée de l'Arpa (rive gauche), appelée en cet endroit « val des grandes orgues », d'après les orgues basaltiques proches du site. Histoire Le monastère est fondé en 936 par Sophie, épouse de Smbat Ier de Siounie orientale, qui aurait dit à son sujet : « Le Vayots Dzor était un anneau sans joyau, mais j'ai construit ceci comme le joyau de cet anneau. » On sait peu de choses au sujet de l'histoire de ce monastère. Une restauration partielle a été menée à l'époque soviétique, de 1965 à 1969, après un séisme ; elle n'a cependant jamais été parachevée. Bâtiments Érigée en 936, l'église du monastère est dédiée selon les sources aux Saints-Martyrs ou à Saint-Étienne. Il s'agit d'une tétraconque semi-libre dotée d'une abside orientale en basalte flanquée de deux chapelles d'angle, surmontée d'un tambour circulaire et d'un dôme cônique. Selon l'historien du XIIIe siècle Stépanos Orbélian, son intérieur était décoré de peintures murales du Xe siècle, œuvres d'un dénommé Yéghiché. Son décor extérieur se résume à la présence de niches. Un gavit lui est adjoint en 999 sous le supérieur Kristapor. Son plan est rendu peu commun par la présence de deux salles au nord, dont l'une servait vraisemblablement de matenadaran (« bibliothèque »). Le reste du site est constitué d'un réfectoire contigu à ces deux premiers bâtiments, de cellules et d'autres bâtiments monastiques, ainsi que de remparts, le tout datant du XVIIe siècle ; plusieurs khatchkars sont également présents. Gallery Notes et références Voir aussi Articles connexes Vayots Dzor Liste d'églises et monastères arméniens (du IVe au XIVe siècle) Liens externes (en) « Gndevank Monastery », sur Armenia Information (consulté le 24 juin 2009). Portail de l’Arménie • Monastères arméniens
Гндеванк

Гндеванк — армянский монастырь X века в Вайоцдзорской области Армении, вдоль дороги Вайк-Джермук, в каньоне реки Арпа. Монастырь Гндеванк, построенный в 936 году, является одним из древнейших монастырей, сохранившихся в Армении. Храм, окруженный крепостной стеной, был возведен по инициативе княгини Софьи и в средневековые века считался одним из культурных центров Армении. Галерея Примечания
Монастир Гндеванк

Монастир Гндеванк ('''Ваядзор'''; X ст.) розташований в каньйоні річки Арпа, стіни якої складені з шестигранників базальту. Поряд з каньйоном річки Азат, над яким стоїть фортеця Гарні, каньйон Арпи — найгарніша «симфонія в камені» на території Вірменії. Дорога до монастиря йде по правому (орографічно) березі річки, по дну каньйону. Це так звана «стара джермукська дорога». Нею можна проїхати від монастиря до Джермука. Головний храм Гндеванка — класична хрестокупольна споруда — був зведений в 936 році. Гавіт, прибудований до західної стіни церкви, — один з найдавніших подібного типу серед збережених до нашого часу. Монастир оточений значною фортечною стіною, по периметру якої розташовані палати настоятеля, трапезна і різні господарські приміщення. На території монастиря багато цікавих хачкарів і надгробних плит X–XIII ст. Див. також Гндеваз Вайоц-Дзор Ресурси Інтернету [1] [2] Чудові фотки[недоступне посилання з вересня 2019] [3] [Архівовано 4 березня 2016 у Wayback Machine.]
Vardashen

Vardashen es una localidad del raión de Artashat, en la provincia de Ararat, Armenia, con una población censada en octubre de 2011 de 473 habitantes. Se encuentra ubicada al norte de la provincia, cerca del río Aras —el principal afluente del río Kurá— y a poca distancia al sur de Ereván y al este de la frontera con Turquía.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Vardashen.
Vardashen (Ararat)

Vardašen o Vardashen (in armeno Վարդաշեն?, fino al 1945 Mehrablu) è un comune dell'Armenia di 573 abitanti (2008) della provincia di Ararat. Note Bibliografia (EN) Brady Kiesling, Rediscovering Armenia, 2000, p. 25. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Vardashen Collegamenti esterni (EN) Vardashen sul GEonet Names Service
Вардашен

Вардашен (арм. Վարդաշեն) — село в Араратской области Армении. География Село расположено в западной части марза, к востоку от реки Азат, на расстоянии 16 километров к северу от города Арташат, административного центра области. Абсолютная высота — 900 метров над уровнем моря. Климат Климат характеризуется как семиаридный (BSk в классификации климатов Кёппена). Население Примечания
Вардашен

Вардашен (вірм. Վարդաշեն) — село в марзі Арарат, у центрі Вірменії. Село розташоване за 10 км на північ від міста Арташата, поруч із селами Аревшат, Гетазат, Мргануш та Дехцут. Джерела Національна статистична служба Республіки Вірменія [Архівовано 16 листопада 2010 у Wayback Machine.](англ.)(вірм.)(рос.)
Makrawank

Makrawank (armenisch Մաքրավանք) ist ein ehemaliges Kloster der Armenischen Apostolischen Kirche in der zentralarmenischen Provinz Kotajk. Gegründet wurde es vermutlich im 13. Jahrhundert. Einige Bauten sind aber viel älter als das Kloster selbst. Heute ist es verlassen. Die Gebäude sind weitgehend zerstört und das Areal ist überwachsen. Es ist nicht zu verwechseln mit dem Kloster Makarawank in der Provinz Tawusch. Lage Das Kloster liegt im Westen der Stadt Hrasdan (Հրազդան [həraz'dan], wissenschaftliche Transliteration und englische Transkription Hrazdan). Die armenische Hauptstadt Jerewan liegt etwa 44 Kilometer Luftlinie entfernt. Baubeschreibung Der Klosterkomplex besteht aus einer Kirche mit vorgebautem Gavit und einer separaten Kapelle. Die Hauptkirche Surb Astwazazin (armenisch Սուրբ Աստվածածին, „Heilige Muttergottes“, westarmenisch Surp Asdwadsadsin, andere Umschriften Surb Astvatsatsin, Surp Astvatsatsin, Surb Astuacacin) wurde im 13. Jahrhundert errichtet. Es ist eine überwölbte Hallenkirche. Der zentrale Kirchenraum ist von einer Kuppel mit einem Tambour bekrönt. Sie wurde nördlich an die kleine Heilandskapelle aus dem 10. Jahrhundert angebaut. Dieses Bauwerk, von dem nur noch die Fundamente stehen, konnte über einen quadratischen Eingang betreten werden. Der Gawit wurde ebenfalls im 13. Jahrhundert errichtet. Er wurde westlich an die Hauptkirche angebaut. Heute sind von ihm nur noch Teile der unteren Mauern erhalten. Im Osten des Klosterareals gibt es einen kleinen Friedhof. Auf dem Gelände stehen einige Chatschkare (kunstvoll behauene Gedächtnissteine mit einem Reliefkreuz in der Mitte, das von geometrischen und pflanzlichen Motiven umgeben ist). Weblinks Einzelnachweise
Makravank Monastery

Makravank (Armenian: Մաքրավանք) is an Armenian church-complex located in the Makravan district of Hrazdan, the capital of Kotayk Province, Armenia. The monastic complex includes a half-ruined 11th-century chapel. The 13th-century church dedicated to Surb Astvatsatsin (Holy Mother of God) has a circular tambour and a conical cupola. The complex also includes the lower walls of the gavit and a medieval cemetery. Architecture The Church of S. Astvatsatsin has a single central drum which supports a conical dome above. Narrow windows with bell style arches are positioned at each of the four cardinal directions. The arch of the window at the south end is flanked by Bolnisi style crosses at either side, while another example of this style of cross may be seen above the small window at the rear of the 11th-century chapel adjacent to S. Astvatsatsin. It is slightly different though, in that the cross stands on a stepped plinth. A single portal leads into the church, while a separate entry is utilized for the chapel. A semi-circular tympanum above the entry to S. Astvatsatsin contains a single-line inscription in Armenian and four Armenian-style crosses in bas-relief. Its altar is constructed of wood and is painted several different hues (reds, greens, blues, etc.). The adjacent (south) 10th/11th-century Holy Redeemer chapel is a simple building with a gable roof. It has two small, narrow windows; one at the front, and one at the rear. A smaller semi-circular tympanum rests above the door to the chapel, while two large khachkars sit in front. To the west of S. Astvatsatsin and near the chapel, are the lower walls of the church's gavit that now serve as a wall for a courtyard. The monastery's medieval cemetery sits to the east and also has several interesting khachkars and tombstones. Gallery References External links Armeniapedia.org: Makravank Monastery "Pictures of the Monastery". KTAK. Archived from the original on 2011-07-06. Retrieved 2010-02-21.
Monasterio de Makravank

Makravank (en armenio Մակրավանք) es un monasterio armenio situado en la antigua aldea de Makravan, actualmente un suburbio de Hrazdan, capital del marz de Kotayk', en Armenia central.​ El monasterio se compone de tres edificios:​ una capilla del siglo XI, medio en ruinas; la iglesia Surp Astvatsatsin («Santa Madre de Dios») del siglo XIII, cubierta con un tambor circular y una cúpula cónica.;​ y un gavit, del que solo se conserva la parte inferior de los muros. Referencias Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Monasterio de Makravank.
Makravank

Makravank (en arménien Մաքրավանք) est un monastère situé dans l'ancien village de Makravan, aujourd'hui un faubourg de Hrazdan, la capitale du marz de Kotayk, en Arménie centrale. Le monastère se compose de trois bâtiments : une chapelle du XIe siècle, à moitié en ruines ; l'église Sourp Astvatsatsin (« Sainte-Mère-de-Dieu ») du XIIIe siècle, surmontée d'un tambour circulaire et d'une coupole cônique ; et un gavit, dont il ne reste plus que la partie inférieure des murs. Notes et références Voir aussi Articles connexes Kotayk Hrazdan Liste d'églises et monastères arméniens (du IVe au XIVe siècle) Portail de l’Arménie • Monastères arméniens