NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Trdnjava Sev Berd

Trdnjava Sev Berd ali Črna trdnjava (armensko: Սև բերդ; rusko: Чёрная Кре́пость, Chornaya Krepost) je zapuščena ruska cesarska trdnjava v mestu Gjumri v provinci Širak v Armenija. Trdnjava, ki leži 8 kilometrov od turške meje, je bila zgrajena kot odziv na rusko-turško vojno 1828–1829. Je narodni spomenik kulturne dediščine Armenije. Zgodovina Gjumri, ki leži na meji s Turčijo, je po Gulistanski pogodbi postal del Ruskega imperija. Gjumri se je leta 1837 po obisku carja Nikolaja I. v čast svoji ženi cesarici Aleksandri Fjodorovni preimenoval v Aleksandropol. Popolna trdnjava je bila zgrajena na hribu desetletje po tem, ko so leta 1834 položili prve kamne. Trdnjava je okrogla zgradba iz črnega kamna, po kateri je dobila ime. Po porazu Rusije v krimski vojni je bil Sev Berd nadgrajen in oblikovan kot 'trdnjava prvega razreda'. Trdnjava nikoli ni doživela obleganja, vendar je bila strateškega pomena pri zmagah nad Turki v poznejših vojnah, ki so trajale do leta 1878. Trdnjavi je bil leta 1887 znižan status na 'drugorazredno trdnjavo', po končni rusko-turški vojni 1877-1878, ko je Rusija pridobila trdnjavi v Karsu in Batumiju. Ruska 102. vojaška baza je bila zgrajena v 40. letih dvajsetega stoletja poleg Sev Berda. Baza še danes deluje za rusko vojsko, ki Armeniji zagotavlja državno obrambno podporo. Danes Trdnjavo je družina Balasanjan kupila leta 2012. Lastnik Misak Balasanjan namerava Sev Berd spremeniti v turistično atrakcijo. Na lokaciji si prizadevajo za arheološka raziskovanje. Sklici Zunanje povezave
Tavushi Jrambar

Tavushi Jrambar är en reservoar i Armenien. Den ligger i den norra delen av landet, 110 kilometer nordost om huvudstaden Jerevan. Tavushi Jrambar ligger 938 meter över havet. Omgivningarna runt Tavushi Jrambar är en mosaik av jordbruksmark och naturlig växtlighet. Runt Tavushi Jrambar är det ganska tätbefolkat, med 58 invånare per kvadratkilometer. Källor
Tolorszi-víztározó

A Tolorszi-víztározó (örményül: Տոլորսի ջրամբար, magyar átírással Tolorszi dzsrambar) mesterséges tó Örményország déli részén, Szjunik tartomány területén, Sziszián város közelében, közvetlenül Tolorsz falu mellett. A víztározó a Vorotán folyó vízrendszeréhez kapcsolódik, és fontos szerepet játszik a térség vízgazdálkodásában, öntözésében és energetikai ellátásában. Földrajzi elhelyezkedés A tározó hegyvidéki környezetben, az Örmény-felföld délkeleti részén, a Zangezur-hegységben fekszik, amelyet mély folyóvölgyek, vulkanikus eredetű fennsíkok és meredek lejtők jellemeznek. A vízfelület kiterjedése és vízszintje a szezonális vízhozamtól függően változik. Története és rendeltetése A Tolorszi-víztározót a 20. század második felében, a szovjet korszak nagyszabású vízgazdálkodási és energetikai fejlesztései keretében hozták létre, szorosan kapcsolódva a Vorotán folyón kiépített vízerőmű-rendszerhez. A beruházás elsődleges célja nem csupán a mezőgazdasági öntözés és a vízhozam-szabályozás volt, hanem mindenekelőtt a vízenergia-termelés biztosítása. A tározó a Vorotan-vízerőmű-komplexum részeként működik, amely Örményország egyik legfontosabb vízenergia-termelő rendszere. A vízlépcsők és tározók összehangolt működése lehetővé teszi a folyó vízhozamának szabályozását és az energiatermelés optimalizálását. A vízenergia kiemelt jelentőségű az ország energetikai ellátásában, mivel Örményország korlátozott fosszilis energiahordozó-készletekkel rendelkezik, így a megújuló források, különösen a vízenergia, stratégiai szerepet töltenek be az energiafüggetlenség és az ellátásbiztonság szempontjából. A Tolorszi-víztározó ennek a rendszernek fontos eleme, mivel hozzájárul a termelés kiegyensúlyozásához, a szezonális ingadozások kezeléséhez és a dél-örményországi régió stabil energiaellátásához. Jelentősége A Tolorszi-víztározó jelentősége a helyi mezőgazdaság vízellátásában, az árvízvédelemben, valamint a regionális energiaellátás stabilizálásában állapítható meg. Emellett a hegyvidéki táj és a vízfelület együttese esztétikai és kisebb léptékű rekreációs értékkel is bír, bár turisztikai szempontból nem tartozik Örményország legismertebb célpontjai közé. A Tolorszi-víztározó egyik különlegessége, hogy területén egy középkori örmény templom romjai is megtalálhatók. A vízszinttől függően a rom részben vagy teljesen víz alá kerülhet, alacsonyabb vízállás idején azonban láthatóvá válik. A templom feltehetően a középkori Szjunik régió egykori falvaihoz tartozott, és a víztározó kialakításakor került elárasztásra. A rom ma elsősorban történeti és kulturális érdekesség, amely a térség múltjára utal.
Tolorsreservoaren

Tolorsreservoaren (armeniska: Տոլորսի ջրամբար: Tolorsi djzrambar) är en reservoar i Armenien. Den ligger i provinsen Siunik, i den sydöstra delen av landet, 150 kilometer sydost om huvudstaden Jerevan. Tolorsreservoaren ligger 1 626 meter över havet. Trakten runt Tolorsreservoaren består i huvudsak av gräsmarker. Runt Tolorsreservoaren är det ganska glesbefolkat, med 42 invånare per kvadratkilometer. Kommentarer Källor
Schamlugh

Schamlugh (armenisch Շամլուղ) ist ein Dorf der Stadtgemeinde Achtala in der Provinz Lori im Nordosten Armeniens unweit zu Georgien. Der Ort ist eine ehemalige Siedlung städtischen Typs und ist für seinen Kupferabbau bekannt. Geschichte Um 1770, noch in Herrschaftszeiten der persischen Afschariden, siedelten sich für den Kupferabbau griechische Bergarbeiter aus Gümüşhane an dieser Stelle an, woraus in den 1770er Jahren das Dorf Schamlugh hervorging. 1801 wurde die Region vom Russischen Kaiserreich annektiert. Ab 1880 gehörte Schamlugh zum russischen Gouvernement Tiflis. Während des Georgisch-Armenischen Krieges im Dezember 1918 im Zuge der ersten Unabhängigkeit Georgiens und Armeniens war das Gebiet umstritten und wurde zeitweise von Georgien besetzt. Nachdem beide Länder jedoch unter sowjetische Herrschaft gerieten, wurde die Region 1921 der Armenischen SSR zugeteilt. Die Siedlung wurde Teil des neuen Rajon Alawerdi und bekam 1938 den Status Siedlung städtischen Typs. 4500 Personen lebten in der Stadt um 1979, v. a. Griechen, gefolgt von Armeniern und einigen Aseris. Nach dem Zusammenbruch der sowjetischen Planwirtschaft und dem Krieg zwischen den nun unabhängigen Staaten Armenien und Aserbaidschan verließen die meisten Griechen die Stadt und die meisten Aseris flohen nach Aserbaidschan. Die Kupfermine wurde 1989 geschlossen, jedoch 2001 durch eine private Firma wiedereröffnet. Als Teil des unabhängigen Armeniens wurde der Stadtstatus Schamlughs 1995 zunächst bestätigt, jedoch im November 2017 entzogen. Seitdem ist Schamlugh ein Dorf innerhalb der Stadtgemeinde von Achtala. Wirtschaft Etwa ein Zehntel der Bevölkerung Schamlughs arbeitet heute im Kupferabbau. Daneben sind Landwirtschaft und Viehzucht von Bedeutung. Siehe auch Liste der Städte in Armenien Weblinks Einzelnachweise
Shamlugh

Shamlugh (armenio: Շամլուղ) es una comunidad urbana de Armenia perteneciente a la provincia de Lorri. Historia Fue fundada en 1770 por mineros griegos de Gümüşhane que establecieron aquí un punto de extracción de cobre. En 1938 fue elevada al rango de comunidad urbana. Durante este período, el pilar de la economía fue la minería del cobre. Aquí también había una fábrica de costura.​ Durante el período soviético la población se compuso principalmente de griegos y azeríes y llegó a tener cuatro mil habitantes, pero los azeríes huyeron como consecuencia del conflicto bélico en 1988-1989 y la mayoría de los griegos tuvieron que emigrar en los años siguientes por las malas condiciones económicas. En 2011 tiene 700 habitantes.​ Es la segunda comunidad urbana menos poblada del país después de Dastakert. Se ubica en el extremo septentrional del país, unos 5 km al sur de la frontera con Georgia.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Shamlugh.
Shamlugh

Shamlugh (in armeno Շամլուղ?, conosciuta anche come Shamlug) è una città dell'Armenia di 821 abitanti (2008) della provincia di Lori. Note Bibliografia (EN) Brady Kiesling, Rediscovering Armenia, 2000, p. 73. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Shamlugh Collegamenti esterni (EN) Shamlugh sul GEonet Names Service
Sjamloeg

Sjamloeg (Armeens: Շամլուղ) is een stad in Armenië. Deze stad ligt in de marzer (provincie) Lori. De stad ligt aan de linker oever van de rivier Debed, 196 kilometer ten noorden van Jerevan, de hoofdstad van Armenië en 63 kilometer ten noorden van de hoofdstad van de provincie Lori, Vanadzor.
Шамлуг

Шамлу́г (вірм. Շամլուղ) — місто на півночі Вірменії в марзі (області) Лорі. Географія Розташований на лівому березі річки Ахтала, лівої притоки річки Дебед, на Сомхетському хребті. На відстані 203 км від Єревана, 24 км від міста Алаверді і 8 км від залізничної станції Ахтала. Економіка Шамлуг виникнув як промислове селище, наразі він і сьогодні відіграє помітну роль в гірничо-металургійному комплексі Вірменії. У 1996 році Шамлугу присвоєно статус міста. В наш час[коли?] упорядковуються дороги, що зв'язують Шамлуг з трасами республіканського значення. Життєдіяльність Шамлуга значною мірою зумовлена нормальним функціонуванням Ахтальського гірничо-збагачувального комбінату. Важливу роль тут відіграють рудники зі своїм допоміжним господарством та інфраструктурою. Провідним фактором, що обумовлює позитивні зрушення, вважається діяльність компанії «Metal Prince», завдяки зусиллям якої виявилися відроджені містоутворюючі підприємства Ахтальський ГЗК, Ахтальська і Шамлузька копальні. Шамлуг, як промислова громада не має у своєму розпорядженні земельних угідь. У радянські часи ці землі були передані навколишніми селами — з мотивуванням «з метою підвищення удойності великої рогатої худоби». І землі, прилеглі безпосередньо до Шамлугу, загальною площею близько 300 га, до останнього часу входили до складу сільських громад Аревацага, Акнера, Чочкана. Сьогодні тут намітилося позитивне зрушення: уряд нещодавно прийняв постанову про те, що території, що безпосередньо прилягають до якої-небудь громади, повинні бути включені в адміністративні межі даної громади. Відносно Шамлуга цей крок обіцяє непогані перспективи в тваринницькому аспекті, оскільки місцеві природно-кліматичні умови дуже цьому сприяють, і багато жителів готові зайнятися тваринництвом. Поряд з цим, традиційно різноманітні і рясні дари тутешніх лісів — гриби, яблука, груші, малина, шипшина, ожина та інші. Примітки Посилання Фотогалаерея города Шамлуг [Архівовано 26 квітня 2009 у Wayback Machine.] (рос.) Карта города (рос.) Профіль на geonames[недоступне посилання з травня 2019] (англ.)
Agarak (Siunik)

Agarak (armeni: Ագարակ) és una vila dins la municipalitat de Meghrí de la província de Siunik al sud d'Armènia. Te una extensió de 0,850 Km2 amb 3.210 habitants segons cens de 2022. Va ser fundada el 1949. És considerada la part final sud d'Armènia i està a la riba esquerra del riu Aras a la frontera amb Iran. El setembre de 2016 va ser incorporada a la comunitat de Meghrí. L'actual Agarak estava al cantó d'Arevik del Regne d'Armènia. La seva regió tenia mines de coure i de plom. Referències
Agarak (Meghri)

Agarak (armenisch Ագարակ) ist ein Dorf in der südarmenischen Provinz Sjunik und gehört zur Stadtgemeinde Meghri, seitdem es im September 2016 seinen Stadtstatus als sogenannte Siedlung städtischen Typs verlor. Agarak liegt im Grenzgebiet zu Iran und zur aserbaidschanischen Exklave Nachitschewan. Das Dorf ist nicht zu verwechseln mit dem ebenfalls in Sjunik gelegenen Dorf Agarak nahe der Grenze zu Arzach. Geografie Das Dorf liegt in der Provinz Sjunik. Die Entfernung zur Provinzhauptstadt Kapan beträgt rund 80 km, zur armenischen Hauptstadt Jerewan 380 km. Bei der Volkszählung 2001 wurde die Einwohnerzahl von 4801 ermittelt. Im Januar 2009 lebten 4872 Einwohner in Agarak. Wirtschaft und Verkehr Wirtschaftliche Bedeutung besitzt der Ort vor allem im Handel zwischen Iran und Armenien, da sich im Süden des Dorfes der einzige Grenzübergang zwischen beiden Ländern befindet. Nördlich des Ortes befindet sich ein großer Kupfer-Molybdän-Tagebau. Die ehemalige Stadt hatte seit 1941 einen Bahnhof an der damals eröffneten Bahnstrecke Ələt–Culfa. Aufgrund des bei Auflösung der Sowjetunion ausbrechenden Konflikts zwischen Armenien und Aserbaidschan um Bergkarabach wurde der Verkehr ab 1989 mehrfach unterbrochen, je nach militärischer Lage wieder aufgenommen, 1995 aber endgültig eingestellt. Städtepartnerschaften Belarus Salihorsk, Belarus. Siehe auch Liste der Städte in Armenien Weblinks Einzelnachweise
Agarak (Syunik)

Agarak es una localidad del raión de Meghri, en la provincia de Syunik, Armenia, con una población censada en octubre de 2011 de 4429 habitantes. Se encuentra ubicada al sur de la provincia, a poca distancia del río Aras —el principal afluente del río Kurá, y que forma la frontera con Irán— y de la República autónoma de Najichevan (Azerbaiyán).​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Agarak.
Agarak

Agarak (en arménien Ագարակ) est une ville située dans le marz de Syunik, en Arménie. Elle est créée en 1949 sur la rive gauche de la rivière Araxe, à la frontière avec l'Iran. Elle se trouve à 410 km de la capitale arménienne, Erevan, à 9 km au sud-ouest de Meghri, et à environ 4 km de la frontière avec l'exclave azerbaïdjanaise du Nakhitchevan. Sa gare est sur la ligne reliant les villes de Nakhitchevan-Erevan-Horadiz. En 2011, elle compte 4 908 habitants. Géographie Situation Agarak est située à 410 km de la capitale arménienne, Erevan, et à 94 km de Kapan, la capitale régionale. Topographie L'altitude moyenne d'Agarak est de 660 m. Elle est encerclée de montagnes. Hydrographie Agarak est située sur la rive gauche de l'Araxe, qu'un pont enjambe depuis l'indépendance, reliant la ville à l'Iran. Climat Territoire La communauté couvre 326 hectares, dont : 34 ha de terrains agricoles ; 33 ha de terrains industriels ; 6 ha alloués aux infrastructures énergétiques, de transport, de communication, etc. ; 4 ha d'aires protégées ; 7 ha d'eau. Histoire Agarak n'est fondée qu'en 1949 sous l'URSS. Elle reçoit le statut de ville après l'indépendance en 1995. Politique Le maire (ou plus correctement le chef de la communauté) d'Agarak est depuis 2008 Mkithar Zakaryan, membre du Parti républicain d'Arménie. Économie L'économie d'Agarak repose principalement sur l'industrie minière et la production de métaux non ferreux (dont le cuivre et le molybdène) ; les douanes et un marché frontalier sont situés dans la ville. Démographie Notes et références Articles connexes Route magistrale 2 AH 81 Liens externes Portail de l’Arménie
Agarak (Meghri)

Agarak (traslitterazione dell'armeno: Ագարակ) è una città di circa 4 900 abitanti (2011) della provincia di Syunik in Armenia, 410 km a sud della capitale Erevan e 94 km a sud del capoluogo Kapan. È la città più a sud dell'Armenia, sulla sponda sinistra dell'Aras, al confine con l'Iran, 9 km a sud-ovest di Meghri. Il valico di frontiera ad Agarak è l'unico valico di frontiera dell'Armenia con l'Iran, con il villaggio iraniano di Nurduz che si trova dall'altra parte del confine. Il villaggio aveva una stazione ferroviaria sul ramo demolito e non funzionante della ferrovia Yerevan-Nakhchivan-Horadiz. Nei pressi si trova la chiesa di Surb Amenaprkich (San Salvatore) del XVII secolo. Storia Agarak si trova nella provincia storica di Arevik risalente a quando il Syunik era parte della Grande Armenia. È menzionata per la prima volta nel XII-XIII secolo dallo storico Stepanos Orbelian come zona rurale. Fin dai tempi antichi l'area era conosciuta per le miniere di rame e piombo. Il nome della città deriva da un villaggio situato nei pressi. Agarak fu fondata nel 1949 come insediamento operaio e ottenne lo status di città nel 1954. Lo sviluppo futuro del centro è legato all'impianto per la lavorazione di rame e molibdeno, costruito nel 1958. La popolazione si raccolse dai villaggi vicini, trasformando la città in centro industriale. Nel 1972 la popolazione era di circa 3 800 abitanti e nel 1979 di 4073. Economia Agarak è una città mineraria. L'industria basata su rame e molibdeno ha avuto una ripresa nel 2001. Attualmente assicura 1200 posti di lavoro che occupano oltre un quinto della popolazione. Il 30 novembre 2004 qui è iniziata la costruzione della parte armena del gasdotto Iran-Armenia. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Agarak
Agarak

Agarak (Armeens: Ագարակ) is de zuidelijkste stad van de provincie Sjoenik en van Armenië. Agarak werd gesticht in 1949 en telde bij de vijftigste verjaardag in 2009 ongeveer 5130 inwoners. De stad is gelegen op de linkeroever van de rivier de Aras, die de grens vormt met Iran, ongeveer 9 kilometer ten zuidwesten van Megri. Er is een station aan de in onbruik geraakte spoorlijn Jerevan—Nachitsjevan—Bakoe. Economie Agarak is een mijnstadje en een metallurgisch centrum. Ongeveer twintig procent van de bevolking werkt in de metaalindustrie. Er is een grensovergang met Iran en een douanekantoor. Het Armeense deel van de Iraans-Armeense aardgaspijpleiding, die werd geopend op 30 november 2004, begint in Agarak.
Агарак

Агарак (јерм. Ագարակ) је град и општина у Јерменији, на крајњем југу марза Сјуник. Град је основан 1949. године као радничко насеље на малој равници на левој обали Аракса, уз границу са Ираном. Са три стране окружен је планинским врховима Зангезурких планина. Удаљен је 410 км јужно од Јеревана, односно 94 км јужније од административног центра провинције Капана. Према подацима статистичке службе Јерменије у граду је 2010. живео 4.881 становник, што је за 80 становника више у односу на попис из 2001. године. Агарак, основан 1949. године као радничко насеље рудара из оближњих рудника 1954. године добија статус вароши, а од 1990. постаје град. Привреда почива на експлоатацији и преради бакра и молибдена, а у комбинату у ком се прерађују ове руде запослено је око 1.000 радника (или четвртина популације). У овом граду у Јерменију улази велики гасовод којим се од 30. новембра 2004. Јерменија снабдева природним гасом из Ирана. Референце Спољашње везе подаци о Агараку на сајту GEOnet Names Server.
Аґарак

Агара́к (вірм. Ագարակ) — місто, розташоване на півдні Вірменії, у марзі (області) Сюнік. Географія Агарак знаходиться на кордоні з Іраном за 9 км на захід від Мегрі. Він розташований на лівому березі річки Аракс на невеликій рівнині, з трьох сторін оточений схилами Зангезурського хребта. Залізнична станція на недіючій і напівзруйнованій гілці Єреван — Нахічевань — Джульфа — Мегрі — Міджнаван — Баку. Історія Агарак засновали в 1949 році як військове селище, а в 1954 році отримав статус селища міського типу. У 1990-х роках отримав статус міста. Більша частина будинків багатоповерхові, з рожевого туфу. Водопостачання здійснюється з артезіанських джерел. Економіка Агарак вважається містом гірників, є центром кольорової металургії. У 1853 році було відкрито мідно-молібденові родовище, а в 1958 році в селищі було відкрито мідно-молібденовий комбінат, який включає кар'єр і збагачувальну фабрику. У 1989 році робота комбінату припинилася і була відновлена тільки в 2000 році. У травні 2004 року американська компанія Comsup Commodities придбала 100% акцій закритого акціонерного товариства за 600 тис. доларів. Відповідно до договору, покупець зобов'язався протягом двох років з моменту приватизації інвестувати в підприємство 3.5 млн дол. Кошти повинні були бути спрямовані на технологічну модернізацію і збільшення обсягів видобутку руди. За перше півріччя в 2004 р. комбінат виробив продукції на 3.983 млрд драмів (+11,9% до попереднього року). Експорт за цей період збільшився на 8,5% і склав 1771 млн драмів. В наш час[коли?] комбінат забезпечує роботою близько 1000 чоловік, тобто п'ята частина всього населення міста. У місті знаходяться митниця — пункт Карчівань і прикордонний ринок Вірменія — Іран. 30 листопада 2004 р. в Агараці почалося будівництво вірменської ділянки газопроводу Іран — Вірменія. Міста-побратими Солігорськ (біл. Салігорск), Білорусь Примітки Посилання Профіль на geonames[недоступне посилання з лютого 2019] (англ.) Профіль на World Gazetteer (англ.)
Nor Hatschn

Nor Hatschn (armenisch Նոր Հաճն) ist eine Stadt in der Provinz Kotajk im Zentrum Armeniens. Sie wurde im Jahr 1953 gegründet und befindet sich auf der rechten Seite des Flusses Hrasdan. Geschichte Die zunächst kleine Siedlung wurde in sowjetischer Zeit in der Nähe des Dorfes Arzni im Jahr 1953 gegründet, um den Arbeitern von neuen Wasserkraftwerken in der Nähe als Behausung zu dienen. Dies betraf v. a. das Wasserkraftwerk von Arzni, das 1956 den Betrieb aufnahm. Zunächst war die Siedlung als „Silowoj“ bekannt, dem russischen Namen für das Kraftwerk. Es kam in der Folge zur Ansiedlung einer Steinverarbeitungsfabrik (1958), sowie weiterer industrieller Anlagen, woraufhin die Siedlung zu einer Kleinstadt ausgebaut wurde. In den 1960er Jahren erhielt die Stadt den heutigen Namen Nor Hatschn (deutsch: Neu-Haçin), benannt nach der ehemals maßgeblich armenisch besiedelten, in Kilikien gelegenen Stadt Haçin, die heute Saimbeyli heißt. Zwischen 1988 und 1990 wurden 374 armenische Flüchtlinge aus Aserbaidschan in der Stadt angesiedelt. Mit dem Zusammenbruch der sowjetischen Planwirtschaft und nach der Unabhängigkeit Armeniens im Jahr 1991 mussten die meisten Industrieanlagen der Stadt schließen. Seit den 1990er und 2000er Jahren wurden im Ort allerdings auch neue Diamantverarbeitungsfabriken eröffnet. Verkehr Die Stadt ist an das Schienennetz angebunden. Eine kleine Bahnstation befindet sich südlich des Ortes. Westlich befindet sich das Flugfeld Arzni mit einer militärischen Pilotenakademie. Galerie Siehe auch Liste der Städte in Armenien Weblinks Einzelnachweise
Nor Hachn

Nor Hachn (armenio: Նոր Հաճն) es una comunidad urbana de Armenia perteneciente a la provincia de Kotayk'. En 2011 tiene 9307 habitantes.​ Fue fundada en 1953 para dar vivienda a los trabajadores del Complejo Hidroeléctrico de Sevan–Hrazdan. En las décadas siguientes fue un centro industrial importante dentro de la Armenia soviética. Nor Hachn recibe su nombre de la antigua ciudad cilicia de Hachn, que se corresponde con la actual ciudad turca de Saimbeyli. Se ubica en la periferia septentrional de Ereván, entre el Aeropuerto de Ereván y el río Hrazdan.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Nor Hachn.
Nor-Hachn

Nor-Hachn ou Nor Hachn (en arménien Նոր Հաճն) est une ville arménienne située dans le marz de Kotayk. Fondée en 1953 par des Arméniens originaires de Saimbeyli (province d'Adana, Turquie), elle compte 10 252 habitants en 2008. L'économie repose sur l'industrie manufacturière. Notes et références Portail de l’Arménie
Nor Hachn

Nor Hachn (in armeno Նոր Հաճըն?) è un comune dell'Armenia di 10 252 abitanti (2009) della provincia di Kotayk'. Note Bibliografia (EN) Brady Kiesling, Rediscovering Armenia, 2000. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Nor Hachn Collegamenti esterni (EN) Nor Hachn sul GEonet Names Service
Nova Hachim

Nova Hachim (em armênio/arménio: Նոր Հաճն; romaniz.: Nor Hachn) é uma cidade e município da província de Cotaique, na Armênia, fundada em 1953. Está localizada na margem direita do rio Razdã, a oeste do cânion de Arzeni, na área imediata proximidade do canal de Arzeni-Xamirã. De acordo com o censo de 2011, Nor Hachn tinha uma população de 9 307. Segundo estimativa oficial de 2016, a população gira em torno de 8 400. Etimologia A cidade se chama Nova Hachim, que significa Nova Hachim (Haçin), em memória da cidade armênia de Hachim na Cilícia, onde um grupo de fedais organizou uma resistência militar contra as forças turcas em 1920. Referências