NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sewan (Stadt)

Sewan ist eine Stadt in Armenien. Geografie Lage Sie liegt im Nordwesten des Sewansees und erstreckt sich über 26,75 km². Sie gehört zur Region Gegharkunik und zur Provinz Sevan. Die durchschnittliche Höhe beträgt 1.905 m. Umliegende Städte Tshambarak (3 km) Ltshashen (4 km) Varser (4 km) Chkalovka (5 km) Geghamavan (6 km) Tzovagyugh (9 km) Tzovazard (8 km) Norashen (8 km) Tzaghkunq (8 km) Bevölkerung Laut Volkszählung von 2001 hat Sewan 23.134 Einwohner. Gesprochen werden flächendeckend Armenisch und Russisch. Geschichte Das im Stadtgebiet gelegene Kloster Sewanawank besteht seit 874 und wurde von Prinzessin Mariam gegründet. Es war bekannt für das Kopieren von Handschriften. Sewan hat zwei Hauptkirchen, Surp Arakelots (Heilige Apostel) und Surp Astvatsatsin (Heilige Mutter Gottes), die 1950 restauriert wurden. Die Stadt wurde 1842 von Exil-Russen gegründet, die überwiegend zur jüdischen Glaubensgemeinschaft der Subbotniki gehörten, und nach Prinzessin Helena (russisch Елена), einer Tochter des Zaren Paul I., Yelenovka (auch Jelenowka) benannt. 1935 bekam die Siedlung ihren heutigen Namen. Verkehr Sewan liegt an der Bahnstrecke Jerewan–Sotk, die aber wegen der Auseinandersetzungen in Folge Unabhängigkeit Armeniens lange geschlossen war und heute nur noch sporadisch Betrieb aufweist. Sport FC Sewan (armenischer Fußballverein) Stadion-Sewan (Plätze 500) Politik Bürgermeister war von 2008 bis 2012 Gevorg Malkhasjan. Er wurde von Rudik Gukhasjan abgelöst, dessen Amtszeit bis 2016 geht. Klima Tourismus Durch die milden Sommer und schneereichen Winter ist Sewan für die Tourismusbranche interessant. Auf der Sewanhalbinsel liegen mehrere bedeutsame Bauwerke, wie das Kloster Sewanawank und das Schriftstellerhaus am Sewansee. Die unberührte Natur mit dem Sewansee wurde 1978 Nationalpark und wird vom Ministerium für Naturschutz verwaltet. Die Tierwelt besteht aus Wolf, Schakal, Fuchs und Marder, Schlangen, Eidechsen, sowie einer reichen Vogelwelt. Zum Schutz des Ökosystems des Sees ist die Fischerei streng reguliert. Nahe der Stadt gibt es größere Vorkommen von Obsidian. Siehe auch Liste der Städte in Armenien Weblinks Reisebericht Einzelnachweise
Seván

Seván (armenio: Սևակ) es una comunidad urbana de Armenia, localizada en la región de Geghark'unik', junto al lago Seván Se ubica en la orilla noroccidental del lago Seván sobre la carretera M4 que une la capital nacional Ereván con el noreste del país.​ Historia Fue fundada en 1842 como Yelénovka, recibiendo su nombre de la infanta rusa Yelena Pávlovna Románova. El actual topónimo se adoptó en 1935 por la proximidad al lago Seván. En sus inmediaciones se hallan los monasterios medievales de Sevanavank y Hayravank. Durante la época soviética, aquí comenzó el desarrollo de la industria y la educación. Además, Seván era un centro turístico.​​ Aquí se construyó una central hidroeléctrica en los años 1936-1949. En 1961 el asentamiento recibió el estatus de ciudad. Aquí se construyeron una escuela técnica industrial y varias fábricas.​ En 1978 se creó aquí una reserva natural, y se creó un jardín botánico. En enero de 1989 la población era de 27 mil personas.​ En 2011 tiene 19 229 habitantes.​ Transporte Aquí hay una estación de tren.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Seván.
Sevan (Armenia)

Sevan (in armeno Սևան?) è una città di circa 21 600 abitanti (2007) della provincia di Gegharkunik in Armenia. Storia Fu fondata come villaggio da russi esiliati nel 1842 sulle rive dell'lago omonimo con il nome di Elenovka e mantenne tale nome fino al 1935. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Sevan Collegamenti esterni Sito ufficiale, su sevancity.am. Sevan su Armeniapedia.org, su armeniapedia.org.
Sewan (miasto)

Sewan (orm. Սեվան) – miasto w Armenii, w prowincji Gegharkunik, w okolicy jeziora Sewan. Powstało w 1842 roku jako osada rosyjskich wygnanych schizmatyków. Do końca XIX wieku miasto zamieszkane było wyłącznie przez Rosjan. Do 1935 roku określane było nazwą Elenowka (na cześć imienia żony cara Mikołaja I). Według danych na rok 2022 obecnie liczy 18 900 mieszkańców. W mieście rozwinął się przemysł tytoniowy. Działa w nim duży szpital psychiatryczny. W okolicy miasta (3 km na wschód) położony jest półwysep Sewan (dawniej wyspa), na którym znajduje się klasztor z IX wieku - Sewanawank (tak zwany Czarny Klasztor). Mieszkali w nim mnisi zesłani przez katolikosa na banicję. Składa się on z dwóch prostych kościołów, dookoła których znajduje się wiele chaczkarów. Współpraca zagraniczna Grenoble Bussy-Saint-Georges Brodnica Przypisy Bibliografia Rediscovering Armenia. armeniapedia.org. [dostęp 2015-03-22]. (ang.).
Sevan

Sevan (armeniska: Սեւան) är en stad och badort i Gegharkunikprovinsen i Armenien. Sevan omges av Sevans nationalpark. Sevans botaniska trädgård är en filial till Jerevans botaniska institut. Den är på fem hektar och ligger på 2.000 meters höjd vid Sevansjön. Under den sovjetiska tiden fanns ett antal industrier i Sevan, varav flertalet har lagts ned sedan självständigheten 1991. Den enda större kvararande industrin är Sevans kvarn och bageri. I stan finns också en sockerfabrik, som öppnade 2005, och Lihnitis Sevan brygger, som öppnade 20017.. Sport Sevan FC (fotbollsklubb) Stadion i Sevan (kapacitet: 500) Bildgalleri Se även Sevansjön Sevans botaniska trädgård Källor Noter
Севан (місто)

Сева́н (вірм. Սևան, МФА: [sɛˈvɑn]) — місто у Вірменії, в марзі Ґегаркунік. Вузол автодоріг. Залізнична станція за 63 км від Єревана. 31 тис. мешканців (за переписом 2006 року). Історія У другій половині XIX ст. біля витоків Раздану російськими переселенцями-молоканами було засновано село Єлєновка. З цією назвою воно проіснувало як село до 1949 р., коли закінчилося будівництво штучного тунелю під витоком Раздану і запрацювала підземна ГЕС. Після цього отримало статус міста з новою назвою — Севан. Завдяки наявності ряду промислових підприємств і розташуванню на перехресті важливих автомобільних доріг і залізничних шляхів місто стало важливим промисловим пунктом Вірменії. За 4 км від міста, у села Лчашен знаходиться комплекс археологічних пам'ятників доурартського періоду (Центральнозакавказська Археологічна Культура, від 3-го тисячоліття до н. е. до середньовіччя). Поруч з містом розташований монастир на острові — Севанаванк. Географія Місто Севан розташоване на висоті 1900 м біля витоків Раздана, між крутим схилом Цамакаберда (південно-східного відрогу Памбакського хребта з півночі) і плавним початком лавових плато Гегамського хребта з півдня, на північно-західному узбережжі озера Севан, по піднесеній гряді, між стародавнім руслом річки і озером. Клімат Місто знаходиться у зоні, котра характеризується вологим континентальним кліматом з теплим літом. Найтепліший місяць — серпень із середньою температурою 14.8 °C (58.6 °F). Найхолодніший місяць — січень, із середньою температурою -7.9 °С (17.8 °F). Інфраструктура Історично місто забудовувалося 1 і 2-х поверховими будинками садибного типу, що розташовувалися по берегу озера. Пониження рівня води Севана видалило від нього місто і подальший розвиток забудови центру вівся у напрямку осушеної берегової смуги. Сучасне місто має форму амфітеатру з компактною, замкнутою навколо центру композицією, мінімальними відстанями від житлових будинків до культурних і адміністративних об'єктів центру, де розташований і міський парк. Через місто проходить автомагістраль Єреван—Тбілісі. Автомагістраль Єреван — Тбілісі йде уздовж берега, обминаючи місто з півдня і сходу. Між трасою і берегом знаходяться готелі, розважальні комплекси і пляжі. З північного кінця курортна зона обмежена півостровом Севана, який має форму пальця. На горбі у кінця «пальця» стоїть монастир Севанаванк («монастир Севану»), що складається з двох церков і семінарії. Залізнична станція Севан розташована на лінії Єреван — Раздан — Севан — Шоржа — Сотк. Більшу частину року через Севан пасажирського сполучення немає, але влітку щоденно ходить електропоїзд Єреван (відправлення зі станції Канакер) — Шоржа (через Раздан і Севан). В іншій час приміського руху від Раздану до Шоржі немає, а на ділянці Шоржа — Сотк курсують лише вантажні поїзди. Пасажирських поїздів дального слідування нема. Заводи: виконавчих механізмів, електростеклоізоляції, тютюново-ферментаційний та ін. Індустріально-технологічний технікум. Міста-побратими Бюссі-Сен-Жорж (фр. Bussy-Saint-Georges), Франція Посилання
Stepanavan

Stepanavan (arménsky Ստեփանավան) je město v provincii Lorri v Arménii. K roku 2009 v něm žilo přes dvacet tisíc obyvatel, čím se jednalo o druhé nejlidnatější město provincie po Vanadzoru, jejím hlavním městě. Poloha a doprava Stepanavan leží na Dzogaretu, přítoku Chrami v povodí Kury, v nadmořské výšce 1375 m n. m. Od Jerevanu, hlavního města Arménie, je vzdálen přibližně 140 kilometrů severně. Severozápadně od města leží letiště Stepanavan. Dějiny Moderní město zde založil šlechtic Davit Hasan-Džalaljany v roce 1810. V té době byla oblast součástí ruského impéria, kterému vládla Kateřina II. Veliká. Podle jeho dynastie se také město zprvu nazývalo – Džalalogly. Přejmenováno bylo v roce 1923 k poctě bolševického revolucionáře Stepana Šahoumjana. V roce 1988 patřilo město k těm značně poškozeným zemětřesením v Arménii. Rodáci Avetik Sahakjan (1863–1933), prezident Arménie Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Stepanawan na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Stepanavan na Wikimedia Commons
Stepanawan

Stepanawan (armenisch Ստեփանավան; auch Stepanavan; bis 1923 Dzhalal-Ogly oder Dschalaloghly) liegt im Norden Armeniens und ist nach Wanadsor die zweitgrößte Stadt der Provinz Lori. Der Fluss Dsoraget schneidet die Stadt in zwei Teile, die seit 1980 durch eine 220 Meter lange Brücke verbunden sind. Geschichte Im südlichen Teil der Stadt soll im 10. Jahrhundert die Wurzel des Königreiches Taschir-Dsoraget gelegen haben. Die Geschichte des nördlichen Teils beginnt im 12. Jahrhundert mit der Erbauung der Kirche St. Sargis. Seit 1214 herrschte in der Region das Königshaus der Hasan-Dschalalian, das der Stadt ihren späteren Namen gab (turkische Jalaloghly, auf Deutsch Sohn des Dschalal). Ihren heutigen Namen erhielt die Stadt im Jahr 1923 zu Ehren des armenischen Politikers Stepan Schahumjan. Am 7. Dezember 1988 wurden weite Teile der Stadt durch das Erdbeben von Spitak zerstört. Seit Mai 1992 besteht eine Städtepartnerschaft zur französischen Stadt Décines-Charpieu im Département Rhône. Im Jahr 2009 lebten in Stepanawan etwa 20.143 Menschen. Galerie Söhne und Töchter der Stadt Awetik Sahakjan (1863–1933), armenischer Politiker, Minister und Parlamentspräsident der ersten armenischen Republik Sos Sargsjan (1923–2013), armenischer Schauspieler, Filmregisseur und Autor Arpine Dawojan (* 1985), armenische Parlamentsabgeordnete und Gründungsmitglied der Partei Zivilvertrag Suren Papikjan (* 1986), armenischer Politiker und Minister Siehe auch Liste der Städte in Armenien Weblinks Einzelnachweise
Stepanaván

Stepanaván (hasta 1938 Dzhalal-Ogly -Hijo de Jalal-, romanizado como Dzhelaloglu y Dzhalalogly; en armenio Ստեփանավան, romanizado como Step'anavan, Stepahavan y Stepanawan-Lorri; posteriormente llamada también Stepán Shaumián en honor a Stepán Shaumián) es una comunidad urbana de Armenia perteneciente al raión de Stepanaván de la provincia de Lorri. Es ciudad desde 1938. Está situada a 157 kilómetros de la capital, Ereván, y a 30 kilómetros de Vanadzor, la tercera ciudad en tamaño del país. En 2011 tiene 13 086 habitantes.​ Historia Fue fundada en 1810 y es ciudad desde 1938. La mayor catástrofe que se recuerda es la gran destrucción provocada por el terremoto de Spitak en el año 1988. Geografía y clima La ciudad cumple con un clima de montaña, y es famosa por estar inmersa en bosques de pinos. El aceite esencial de las coníferas posee fuertes propiedades bactericidas (mata bacterias), lo que hace que el aire sea puro y se note el aroma de los pinos. Por esto se recomienda visitar el lugar a pacientes con problemas respiratorios. En los últimos años ha habido grandes talas legales, lo cual ha sido sancionado por los ecologistas, que consideran este acto irreparable. Referencias Enlaces externos Página oficial: www.stepanavaninfo.am
Stepanavan

Stepanavan (en arménien Ստեփանավան) est une ville arménienne située dans le marz de Lorri. Comprenant également la localité d'Armanis, elle compte 16 290 habitants en 2008. Géographie Stepanavan est située à 139 km au nord de la capitale Erevan et à 24 km au nord du centre régional Vanadzor, à mi-chemin entre Erevan et Tbilissi. La ville est située à 1 460 mètres d'altitude. Stepanavan est situé sur le plateau de Lori au nord des montagnes Bazum, sur les rives de la rivière Dzoraget à une altitude moyenne de 1 375 mètres et couvrant une superficie de 17 km2. La gorge profonde de Dzoraget divise Stepanavan en rives nord et sud, la rive sud ayant des racines historiques plus anciennes. En raison de son emplacement sur les rives de la rivière Dzoraget, parmi la forêt du plateau de Lori et les montagnes de Bazum, Stepanavan est une station balnéaire du nord de l'Arménie. Démographie Depuis 1841, l'évolution démographique de Stepanavan a été la suivante : Lieux d'intérêts touristiques autour de Stepanavan Dendropark : jardin botanique créé dans les années 1930 par le botaniste Edmon Leonovich. Il s'étend sur 35 hectares et est situé à 12,5 kilomètres de la ville. Plus de 500 espèces d'arbres y sont conservées. Forteresse de Loré (Lorri Berd) : ruines d'une forteresse datant du Xe siècle. Sourb Nshan : petite chapelle à 20 minutes du centre-ville. Lac Kuibishev d’Urasar : lac situé à environ 8 kilomètres du centre de Stepanavan. Jumelage Transport Stepanavan est traversée par la route magistrale M3. Galerie Notes et références Liens externes (en) Site du Centre d'information de Stepanavan Portail de l’Arménie
Stepanavan

Stepanavan (in armeno Ստեփանավան?, fino al 1923 Jalaloghlu) è un comune dell'Armenia di 16 290 abitanti (2008) della provincia di Lori. Note Bibliografia (EN) Brady Kiesling, Rediscovering Armenia, 2000. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Stepanavan Collegamenti esterni (EN) Stepanavan sul GEonet Names Service
Stepanavan

Stepanavan (Armeens: Ստեփանավան) is een stad in Armenië. Deze stad ligt in de marzer (provincie) Lori. De stad ligt 139 kilometer ten noorden van de hoofdstad Jerevan en 24 kilometer ten noorden van de hoofdstad van de provincie Vanadzor, in het midden van de Jerevan-Tbilisi snelweg.
Степанаван

Степанава́н (вірм. Ստեփանավան) — місто на півночі Вірменії в марзі Лорі. Розташований на річці Дзорагет на північ від Базумського хребта на Лорійських полонинах. Відстань до Єревана — 157 км, до Ванадзору — 30 км. Місто сильно постраждало від Спітакського землетрусу, який стався 7 грудня 1988 року. Назва Містечко було засноване у 1810 році під назвою Джалалоглі (вірм. Ջալալօղլի, тур. і туркм. Celaloğlu, азерб. Cəlaloğlu). Ця назва тюркського походження і перекладається як Джалалів син. Назва вказувала на засновника містечка, княжича Давида Гасан-Джалаляна (вірм. Դավիթ Հասան-Ջալալյան), який є спадкоємцем княжого роду Гасан-Джалалянів. Про це свідчить памʼятний хачкар у містечку. У тюркських країнах назву Джелалоглу переважно повʼязують з іменем еміра Мухамеда Джалалоглу (тур. Muhammed bey Celaloğlu, туркм. Muhammet beý Calaloglu, азерб. Məhəmməd bəy Cəlaloğlu), який, нібито, завдав смертельної рани грузинському царю Луарсабу І у битві при Гарісі (сучасне село Тетрі-Цкаро у Грузії). З 1923 року перейменоване на Степанаван (вірм. Ստեփանակերտ), на честь більшовицького заколотника й одного з бакинських комісарів Степана Шаумяна (вірм. Ստեփան Գևորգի Շահումյան). Нова назва означає Степанове місто. Видатні місця У Степанаванському районі, за 5 кілометрів від міста Степанаван, неподалік від однойменного села, на краю ущелини, де зливаються річки Дзорагет і Місхана знаходяться руїни середньовічного міста-фортеці Лорі (Лоре). Твердиню Лоріберд збудував цар Ташир-Дзорагетського царства, Давид I Анхохін (989—1048), засновник династії Кюрікян, яка є відгалуженням вірменської династії Багратидів, про що свідчить середньовічний хроніст Вардан Бардзрабердці . Фортеця займала територію в 33 га. Розквіт Лоріберд пережив у другій половині XI століття, ставши столицею вірменського царства Ташир-Дзорагет в період царювання сина Давида I Анхохіна, Гургена I (1048—1090). Через Лоріберд проходили торгові караванні шляхи до міст Ані, Двін, Тбілісі. У 1105 році фортецю захопили турки-сельджуки. У 1118 грузинський цар Давид IV приєднав Лоріберд до своїх володінь і подарував його князівському роду Орбелянів. У 1185 році фортеця перейшла у володіння вірменського княжого роду Закарянів, які займали в Грузії, при цариці Тамарі важливі державні та військові посади. В 1238 році Лоріберд піддався навалі монголів під проводом хана Чагата, про що свідчить сучасник подій, вірменський історик Кіракос Гандзакеці . У фортеці Лоріберд збереглися церква і дві лазні, одна з яких опалювалася методом гіпокауста (під підлогою лазні циркулювало тепле повітря і дим, за прикладом лазень у інших вірменських фортецях, таких як Гарні, Ані чиАмберд) . На околиці міста знаходиться міст XIII століття. Видатні особистості У Степанавані народився перший спікер парламенту Вірменської Республіки (1918—1920) Аветік Саакян (не плутати з Аветік Ісаакяном). Будинок, в якому він народився, до цього дня знаходиться на вулиці імені Андраніка. Саркісян Сос (1929—2013) — радянський, вірменський актор театру і кіно, майстер художнього слова (читець), педагог, громадський діяч. Поріднені міста Десін-Шарп'є, Франція Вісбаден, Німеччина Примітки
Айгрлич

Айгрлич (Айгерлич; арм. Ակնա Акна, ранее Մեծամոր Мецамор, позднее Այղրլիճ Айгрлич) — озеро в Армении, в Армавирской области, на территории Араратской равнины. Айгрлич находится в полупустынной зоне высокой испаряемости, имеет подземный вид питания. Площадь составляет 60 га, однако, летом оно сужается до 7 га. Наибольшая глубина составляет 9,5 м, объём — 310 тыс. м³, длина береговой линии — 1 км. С северной стороны к озеру спускаются сухие предгорья Арагаца, из-под скалистых обрывов которых вытекают обильные родники с чистой студёной водой. Примечания
Ајгр (језеро)

Језеро Ајгр (јерм. Այղր լիճ, Ајгрлич), познато и као Мецамор и Акна, је малено еолско језеро у југозападној јерменској провинцији Армавир. Налази се у семиаридној Араратској равници 2,5 км источно од градића Мецамора. Због семиаридне климе и високог степена испаравања његова површина варира између 0,16 и 0,6 км². Иако током лета његова површина често пада испод 0,07 км² никада не пресушује. Храни се из подземних врела, али и из извора који који избијају испод крајњих јужних обронака Арагаца. Поред евапорације, воду губи и подземним путем, преко Црне реке. Просечна дубина креће се између 2 и 8 метара, а максимална дубина је 9,5 метара. Укупна запремина је до 310.000 м³, а дужина обалске линије износи до 1 км. Види још Географија Јерменије Реке и језера Јерменије Армавир (марз) Референце Спољашње везе Озеро Айгер-лич Wikimapia - Let's describe the whole world Мапа језера Ајгр. Monitoring Armenia/Lake Akna Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (12. јул 2017)
Алмаст (платформа)

Алмаст (в расписаниях указывается также форма "Алмаз") — остановочный пункт Южно-Кавказской железной дороги, расположенный в ереванском районе Канакер-Зейтун, открытый в 2011 году. Описание Современная платформа находится на участке Ереван — Канакер, находящимся в черте Еревана и не работающем в полной мере: перегон Ереван — Арабкир был разобран в июне 2005 года, а перегон Арабкир — Канакер использовался только для грузовых перевозок. Позднее участок от Арабкира до нынешней платформы Алмаст был разобран, а на его месте был проложен проспект Сараландж. В связи с многочисленными просьбами работников завода «Алмаст» в 2011 году руководство приняло решение о строительстве нового остановочного пункта (проектировался в 2010 году под названием «Пионерская»). На участке от платформы Алмаст до Канакера путь был капитально отремонтирован. 15 июля платформа была открыта. Деятельность Пассажирские поезда дальнего следования отсутствуют. С 2023 года пригородное сообщение отстутствует, в связи с переносом начала маршрута Ереван-Севан-Шоржа-Ереван с остановочной платформы «Алмаст» на ереванский вокзал. Пригородные пассажирские перевозки до 2022 года включительно были представлены двумя парами электропоездов № 6530/6531 и 6532/6533, курсирующими по маршруту Алмаст (Ереван) — Севан. В связи с открытием платформы Алмаст продолжительность поездки по Разданскому направлению по сравнению с 2010 годом увеличилась на 8-10 минут. В летнее время (с 1 июля по 1 сентября) маршрут электропоезда № 6531/6532 продлевается.. Круглогодично осуществляется доставка жителей Севана и Раздана в Ереван, летом основной пассажиропоток платформы составляют отдыхающие из Еревана и городов Котайкской области к Севанским курортам марза Гегаркуник. В летний сезон 2017 года поезд начал курсировать 16 июня. Примечания Станция в прессе Открылась платформа Алмаст, изменена организация движения электропоездов по Разданскому направлению
Waterkrachtcentrale Atarbekyan

De Waterkrachtcentrale Atarbekyan (Armeens: Հրազդանի ջրաէլեկտրակայան, Hrazdani jraelektrakayan) is een waterkrachtcentrale in Armenië en ligt in de provincie Kotajk. De centrale heeft een elektrische capaciteit van 81,6 megawatt. De centrale ligt aan de rivier de Hrazdan.
Разданская ГЭС

Разданская ГЭС (Атарбекянская ГЭС) — гидроэлектростанция на реке Раздан, вблизи города Раздан, Армения. Входит в состав Севано-Разданского каскада, являясь его второй ступенью (расположена между Севанской и Гюмушской ГЭС). Разданская ГЭС является одной из последних по времени строительства станций каскада (первый гидроагрегат пущен в 1959 году). Мощность ГЭС — 81,6 МВт, проектная среднегодовая выработка — 375 млн.кВт·ч, фактическая в последние годы — 40 млн.кВт·ч. Конструктивно представляет собой типичную деривационную ГЭС с безнапорной деривацией, плотин, водохранилищ и бассейнов суточного регулирования не имеет, работает по водотоку. Состав сооружений ГЭС: безнапорная деривация; напорный бассейн; напорные турбинные водоводы; холостой водосброс (быстроток); здание ГЭС; ОРУ 330/220/110 кВ. Безнапорная деривация забирает воду из отводящего тоннеля Севанской ГЭС. Общая длина деривации — 15,1 км, в том числе три канала общей длиной 7785 м и два тоннеля общей длиной 6370 м. Из деривации, вода подается в напорный бассейн, имеющий ледосброс и сифонный водосброс, автоматически сбрасывающий воду в холостой водосброс (быстроток) треугольного сечения при превышении максимально допустимого уровня. Из напорного бассейна через два отверстия вода подается в два напорных металлических турбинных водовода, состоящих из наземного участка длиной 100 м, двух вертикальных шахт глубиной 82 м и концевого участка в виде горизонтального тоннеля со стальной оболочкой. Турбинные водоводы сопрягаются с наземным зданием ГЭС, в котором установлены два радиально-осевых гидроагрегата мощностью по 40,8 МВт, работающих при расчётном напоре 138 м. Турбины производства фирмы Voith, генераторы — Siemens Schukkert (обе австрийские). Выдача электроэнергии производится через ОРУ 330/220/110 кВ, являющегося узловой подстанцией энергетической системы Армении (в настоящее время ОРУ-330 кВ не функционирует). Собственник станции - ЗАО «Международная энергетическая корпорация», 90 % акций которого принадлежит группе «Ташир».. Оборудование ГЭС устарело, требуется его замена и реконструкция. См. также Энергетика Армении Примечания