NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Lori Fortress

Lori Fortress (Armenian: Լոռի բերդ)(Georgian: ლორეს ციხე) is an 11th-century Armenian fortress located near the Lori Berd village in Lori Province, Armenia. The fortress was built by David Anhoghin to become the capital of Kingdom of Tashir-Dzoraget in 1065. The Lori Fortress was the site where the Georgian king Giorgi III of Georgia trapped and besieged his rebellious nephew, Demna of Georgia in 1177. The fortress was captured by the Mongol commander Chagatai the Elder in 1239. As of 2024 there are restoration works going on to preserve the fortress. They are estimated to be finished after the several years. Fortress walls, two bath houses and a civic building which once served as a church are planned to be restored. Description and landmarks The fortress is built out of black tuff stone and is located on a mountainous plateau situated 1490 metres above the sea level, which lies on the intersection of Urut and Dzoraget rivers. There were once approximately 10.000 inhabitants living in the fortress. The following structures are located in it: Bathrooms The fortress has two bathrooms, a larger one and a smaller one. They had a heat room, bathroom and a fitting room. The bathrooms also had a dome, which served for lighting and ventilation with clay pipes installed into city walls ensuring the system of water irrigation. Civic house The remaining civic house had a 14 x 12 layout and 5 doors. The main purpose of it remains unknown, but it was turned into the religious building later on: first into the mosque (in 14th and 15th centuries), then into the church in the 18th century. Gallery See also Kiurikian dynasty Tashir-Dzoraget Kingdom Armenian architecture References Holding, Nicholas (2006). Armenia: with Nagorno Karabagh. Bradt Travel Guides ltd. p. 161. ISBN 9781841621630. Retrieved 25 July 2011. Notes External links About Lori Fortress Armeniapedia.org: Lori Berd
Fortaleza de Lori Berd

La fortaleza de Lori Berd (en armenio, Սև բերդ) es un complejo militar de entre los siglos X y XII cerca del pueblo de Lori Berd y a cuatro kilómetros de Estepanavan, en la provincia de Lori (Armenia). El monarca David Anholin la mandó construir entre los años 1005 y 1020. Más adelante, acabó por convertirse en la capital del reino de Lori en el 1065.​ Descripción La fortaleza se situó en un territorio delimitado por las gargantas profundas entre los ríos Mishan y Dzoraget. Fundada en el siglo X, la ciudadela ocupaba una superficie de nueve hectáreas y un gran muro de doscientos metros de longitud la defendía. A lo largo de esta muralla había zanjas llenas de agua. La entrada se erigía al noroeste del castillo. La ciudad que rodeaba la ciudadela abarcaba unas veinticinco hectáreas y también la protegía un muro, del cual solo se conservan algunos restos de los cimientos.​ También hay algunos restos de dos baños con una tubería de arcilla.​ Desde el muro exterior se construyeron dos puentes que conducían hacia la ciudad sobre la garganta del río. Uno de ellos ha sido restaurado y conservado, mientras que del otro solo se preservan algunos restos.​ Esta estructura de un solo tramo con arcos apuntados discurría por distintas curvas sin problemas importantes, gracias a un pequeño arco que conectaba sus partes.​ Historia El rey David Anholin de la rama Kyurikid de la dinastía Bagratuni fundó la fortaleza en el siglo X, dentro de los confines del entonces reino de Ani.​ En el año 1238 el ejército mongol asedió, capturó y saqueó la ciudad. En los siglos posteriores cayó presa de otras fuerzas extranjeras. Sus habitantes abandonaron poco a poco estas tierras, y al final del siglo XVIII apenas quedaba un pequeño pueblo, que en el siglo XX se fue trasladando hacia el oeste de la ciudad antigua.​ A partir de 1966 se realizaron una serie de excavaciones en la ciudad, que revelaron objetos cotidianos y herramientas, que esclarecen la historia y cultura del lugar en la Edad Media.​ En 2021 el Gobierno de Armenia aprobó una serie de ayudar para la restauración y conservación de Lori Berd.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Fortaleza de Lori Berd.
Лорийская крепость

Лорийская крепость (арм. Լոռի Բերդ, Лори-Берд) — средневековая армянская крепость на левом берегу реки Дзорагет, основанная царём Давидом I Безземельным. В период с 1065 по 1113 годы был центром Лорийского (Ташир-Дзорагетского) царства. Ныне в Лорийском марзе Армении, в 4 км к востоку от города Степанаван. История крепости Крепость была основана в X веке и располагалась на территории, огражденной глубокими ущельями рек Урут и Дзорагет. Цитадель крепости занимала территорию в 9 гектар и защищалась мощной оборонительной стеной длиной около 200 метров. Вдоль стены располагался ров, заполненный водой. Ворота цитадели были установлены в северо-восточной части крепости. Сохранились руины лишь некоторых сооружений крепости. Окружавший цитадель город обхватывал территорию около 25 гектар, также ограждённую стенами, от которых сохранились лишь остатки фундаментов. С внешним миром этот город соединяли два моста, переброшенных через ущелья. От одного из них осталась лишь часть устоев, а второй, сохранившийся полностью, был отреставрирован. Это лёгкое каменное однопролетное сооружение со стрельчатой аркой, смягчённой при вершине небольшой дугой, плавно соединяющей обе основные кривые. Судьба Лори-Берда печальна, так же как и судьбы многих средневековых городов Армении. Татаро-монгольские орды осадили и захватили Лори-Берд в 1238 году, разорив его без всякой пощады. Затем в течение нескольких веков крепость несколько раз становилась добычей чужеземцев. Горожане постепенно покидали её, и уже в конце XVIII века на месте раннее могучей крепости осталось лишь небольшое село, которое в XX веке было перенесено к западу от древнего города. В 1602 году мелики Назар и Дай Лорийские получили от персидского шаха Аббаса фирман, подтверждавший их старинные права на Лорийскую область. От них происходит знатный армянский род Лорис-Меликовых. Археология Обнаруженные во время раскопок на территории города бытовые предметы и орудия дают представление об истории и культуре средневекового Лори-Берда. Примечания
Lori (trdnjava)

Trdnjava Lori (armensko Լոռի բերդ, latinizirano: Lori berd) je armenska trdnjava iz 11. stoletja, ki se nahaja v bližini vasi Lori Berd v provinci Lori v severni Armeniji. Trdnjavo je leta 1065 zgradil kralj David I. Anhogin, da bi služila kot prestolnica Kraljestva Tašir-Dzoraget. Trdnjava Lori je bila mesto, kjer je gruzijski kralj Jurij III. leta 1177 ujel in oblegal svojega uporniškega nečaka Demna Gruzijskega. Trdnjavo je leta 1239 zavzel mongolski poveljnik Čagataj starejši. Od leta 2024 potekajo obnovitvena dela za ohranitev trdnjave. Predvideva se, da bodo trajala nekaj let. Načrtuje se obnova obzidja trdnjave, dveh kopališč in meščanske hiše, ki je nekoč služila kot mošeja in nato kot cerkev. Opis in znamenitosti Trdnjava je zgrajena iz črnega tufa na gorati planoti z nadmorsko višino 1490 metrov na sotočju rek Urut in Dzoraget. V trdnjavi je nekoč živelo približno 10.000 prebivalcev. V njej so naslednje zgradbe: Kopališči V trdnjavi sta večje in manjše kopališče. Obe sta imeli kurilnico, kopalnico in garderobo. Imeli sta tudi kupolo, ki je služila za razsvetljavo in prezračevanje. Voda je dotekala po glinenih ceveh, napeljanih skozi mestno obzidje. Meščanska hiša Ohranjena meščanska hiša ima tloris 14 x 12 metrov in pet vrat. Njen prvotni namen ostaja neznan, kasneje pa je bila preurejena v verski objekt, najprej v mošejo (v 14. in 15. stoletju) in nato v 18. stoletju v cerkev. Sklici Viri
Лоріберд

Лоріберд (вірм. Լոռի Բերդ) — середньовічна фортеця в Лорійському марзі Вірменії, на лівому березі річки Дзорагет, за 4 км на схід від міста Степанаван. У період з X до XII століття фортеця була центром Лорійського (Ташир-Дзорагетського) царства. Історія Нині збереглись лише руїни деяких споруд фортеці. Раніше Лоріберд розташовувався на території, огородженій глибокими ущелинами річок Місхан і Дзорагет. Там у X столітті було засновано фортецю, цитадель якої займала територію в 9 гектарів і захищалась потужною оборонною стіною завдовжки близько 200 метрів. Уздовж стіни розташовувався рів, наповнений водою. Брама цитаделі була встановлена у північно-східній частині фортеці. Місто, що оточувало цитадель, охоплювало територію близько 25 гектарів. Місто також було огороджено стінами, від яких збереглись лише залишки фундаментів. Із зовнішнім світом місто поєднувалось двома мостами, перекинутими через ущелини. Від одного з мостів залишилась частина стійок, а інший, що цілком зберігся, був відреставрований. Це легка однопролітна споруда зі стрілчастою аркою, пом'якшена при вершині невеликою дугою, плавно з’єднувало обидві основні криві. 1238 року Лоріберд узяли в облогу та захопили татаро-монголи, нещадно розграбувавши його. Потім, упродовж кількох століть фортеця кілька разів ставала здобиччю чужоземців. Містяни поступово залишали її, та вже наприкінці XVIII століття на місці раніше потужної фортеці залишилось тільки невеличке село, яке у XX столітті було перенесено на захід від стародавнього міста. Виявлені під час розкопок на території міста побутові предмети і знаряддя дають уяву про історію та культуру середньовічного Лоріберда. Галерея Примітки
Vanadzor City Stadium

Vanadzor City Stadium (Armenian: Վանաձորի քաղաքային մարզադաշտ), is a multi-use stadium in Vanadzor, Armenia, currently used for football matches. Opened in 1958 as Lori Stadium (Armenian: Լոռի մարզադաշտ) with a capacity of 5,000 spectators, it served as home to Lori Vanadzor and FC Vanadzor. The current capacity of the stadium is 2,450, following its conversion to an all-seater one in 2022. Future plans In October 2010, an agreement was achieved between the Vanadzor City Council and the Football Federation of Armenia to renovate the stadium, under the operation of the FFA. However, in August 2011, the Helsinki Citizens’ Assembly-Vanadzor Office appealed against the Vanadzor municipality to abolish the agreement. As a result of the appeal, the 2011-scheduled renovation with an envisaged cost of US dollars 3 million was abandoned. Finally, in December 2017, a major reconstruction process was launched to redevelop the venue and turn it into an all-seater stadium with a capacity of 2,450 seats upon its completion in 2022. References
Stadion Lori w Wanadzorze

Stadion Lori w Wanadzorze – wielofunkcyjny stadion w Wanadzorze, w Armenii. Jest jednym z największych stadionów w Armenii, najczęściej jest używany do meczów piłkarskich. Stadion jest domową areną klubów piłkarskich: Lori Wanadzor i FC Wanadzor. Obiekt może pomieścić 5000 widzów, wszystkie miejsca są siedzące. W lutym 2011 roku rozpoczął się remont stadionu, który będzie kosztował około 3 miliony dolarów. Bibliografia Informacje na stronie Ormiańskiego Związku Piłkarskiego
Міський стадіон (Ванадзор)

Міський стадіон Ванадзора (вірм. Վանաձորի քաղաքային մարզադաշտ) — багатофункціональний стадіон у Ванадзорі, Вірменія, який нині використовується переважно для проведення футбольних матчів. Відкритий у 1958 році під назвою Стадіон «Лорі» (вірм. Լոռի մարզադաշտ) із місткістю 5000 глядачів, він був домашньою ареною клубів Лорі Ванадзор та ФК Ванадзор. Після перетворення стадіону на повністю сидячий у 2022 році його сучасна місткість становить 2450 місць. Майбутні плани У жовтні 2010 року між міською радою Ванадзора та Федерацією футболу Вірменії було досягнуто угоди про реконструкцію стадіону під управлінням Федерації футболу Вірменії. Однак у серпні 2011 року Ванадзорський офіс Гельсінської громадянської асамблеї подав апеляцію проти муніципалітету Ванадзора з вимогою скасувати угоду. У результаті апеляції заплановану на 2011 рік реконструкцію, орієнтовна вартість якої становила 3 мільйони доларів США, було скасовано. Зрештою, у грудні 2017 року було розпочато масштабний процес реконструкції з метою оновлення арени та перетворення її на повністю сидячий стадіон місткістю 2450 місць після завершення робіт у 2022 році. Примітки Посилання Vanadzor City Stadium, Armenia. GeoNames (англ.).
Arin (Arménie)

Arin (arménsky Արին; dříve Daylakhlu a Dailakhlu) je malá vesnice v provincii Vajoc Dzor v Arménii. Vznikla v polovině 19. století na místě starší vesnice. Odkazy Externí odkazy Arin, Armenia[nedostupný zdroj] na GEOnet Names Server Zpráva o sčítání lidu v Arménie roku 2001 Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Arin, Armenia na anglické Wikipedii.
Arin (Vayk)

Arin es una localidad del raión de Vayk, en la provincia de Vayots Dzor, Armenia, con una población censada en octubre de 2011 de 309 habitantes. Se encuentra ubicada al sur de la provincia, a poca distancia del río Arpa —afluente del río Aras— y de la frontera con la República Autónoma de Najichevan (Azerbaiyán) y la provincia de Syunik.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Arin.
Арин

Арин (арм. Արին) — село в Вайоцдзорской области Армении. География Село расположено в центральной части марза, к северу от реки Арпы, на расстоянии 22 километров к востоку-юго-востоку (ESE) от города Ехегнадзор, административного центра области. Абсолютная высота — 1630 метров над уровнем моря. Климат Климат характеризуется как умеренно холодный, влажный (Dfb в классификации климатов Кёппена). Среднегодовая температура воздуха составляет 8,7 °C. Средняя температура самого холодного месяца (января) составляет −4,1 °С, самого жаркого месяца (июля) — 20,7 °С. Расчётная многолетняя норма атмосферных осадков — 424 мм. Наибольшее количество осадков выпадает в мае (72 мм). Население Примечания
Арін

Арін (вірм. Արին) — село в марзі Вайоц-Дзор, на півдні Вірменії. Село розташоване за 6 км на північ від міста Вайк та 18 км на схід від міста Єхегнадзора. Джерела Національна статистична служба Республіки Вірменія [Архівовано 16 листопада 2010 у Wayback Machine.](англ.)(вірм.)(рос.) Примітки
Зуйгахпюр

Зуйгахпюр (на арменски: Զույգաղբյուր) е село и община в Армения, област Ширак. Според Националната статистическа служба на Армения през 2012 г. има 500 жители. Демография Броят на населението в годините 1873–2004 е както следва: Източници
Zuygaghbyur

Zuygaghbyur (Armenian: Զույգաղբյուր) is a village in the Ashotsk Municipality of the Shirak Province of Armenia. Demographics The population of the village since 1873 is as follows: |1979 |330 |- |2001 |417 |- |2004 |419 |} References Zuygaghbyur at GEOnet Names Server Report of the results of the 2001 Armenian Census, Statistical Committee of Armenia
Zuygaghbyur

Zuygaghbyur es una localidad del raión de Ashotsk, en la provincia de Shirak, Armenia, con una población censada en octubre de 2011 de 411 habitantes. Se encuentra ubicada al noreste de la provincia, a poca distancia del río Akhurian —afluente del río Aras— y de la frontera con Georgia y la provincia de Lorri.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Zuygaghbyur.
Зуйгахпюр

Зуйгахпюр (арм. Զույգաղբյուր) — село в Ширакской области, Армения. С октября 2016 года входит в состав общины Ашоцк. История Экономика Население занимается скотоводством и земледелием. Демография Примечания Ссылки Карта Ашоцкого района (англ.) (арм.) Карта Ширака (рус.) Страница деревни Зуйгахпюр на сайте Shirak.mtad.am (арм.) Погода в Зуйгахпюрe (рус.)
Paghaghbyur

Paghaghbyur (Armenian: Պաղաղբյուր; Azerbaijani: Soyuqbulaq) is a village in the Lori Province of Armenia. History The village was populated by Azerbaijanis before the exodus of Azerbaijanis from Armenia after the outbreak of the Nagorno-Karabakh conflict. In 1988-1989 Armenian refugees from Azerbaijan settled in the village. References
Paghaghbyur

Paghaghbyur es una localidad del raión de Tashir, en la provincia de Lorri, Armenia, con una población censada en octubre de 2011 de 113 habitantes. Se encuentra ubicada al noroeste de la provincia, a poca distancia del río Debet —un afluente derecho del río Kurá— y de la frontera con Georgia y la provincia de Shirak.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Paghaghbyur.
Matosawank

Das Matosawank (armenisch Մաթոսավանք) ist ein ehemaliges Kloster der Armenischen Apostolischen Kirche in der nordarmenischen Provinz Tawusch. Gegründet wurde es im 13. Jahrhundert. Heute ist das Kloster verlassen. Die Gebäude sind weitgehend zerstört und das Areal ist überwachsen. Lage Das Kloster liegt etwa drei Kilometer nordwestlich der Stadt Dilidschan im Dilidschan-Nationalpark. Dort steht es auf einem bewaldeten Bergrücken gegenüber dem Kloster Juchtak am rechten Ufer des Flusses Bldan. Geschichte Awag Sakarian aus der georgisch-armenischen Sakariden-Dynastie gründete das Kloster im 13. Jahrhundert. Er ließ die Hauptkirche Surb Astwazazin (armenisch Սուրբ Աստվածածին, „Heilige Muttergottes“, westarmenisch Surp Asdwadsadsin, andere Umschriften Surp Astvazatsin, Surb Astuacacin) 1247 erbauen. Awag hatte sich zuvor dem vierten mongolischen Großkhan Möngke Khan unterworfen und von diesem zum georgisch/armenischen Militärführer ernannt worden. Die Hauptkirche besteht eigentlich aus zwei unmittelbar aneinander grenzenden Kirchen, die aus grob behauenen Steinen errichtet wurden. An der Außenwand ist der Grundstein für das Kloster zu sehen. Die Innenräume sind verputzt, die Deckengewölbe weitgehend erhalten. Die Eingänge zur Kirche befinden sich an der Westwand (mit vorgebautem Gawit) sowie in der Ostwand. Über Fenster in der Südwand gelangt Licht in das Gebäude. Westlich vorgebaut ist ein Gawit. Er wurde ebenfalls aus grob behauenen Steinen erbaut und ist innen verputzt. Das einzige Fenster des Gawits befindet sich in der Westwand der Vorhalle. An der Südwand (hinter dem Altar) ist die Kirche mit den Räumlichkeiten der ehemaligen Bibliothek verbunden. Von dieser ist ein Teil der gewölbten Decke mit dem Ziegeldachs erhalten geblieben. Südöstlich der Kirchen gibt es einen kleinen Friedhof. Auf dem Gelände stehen einige Chatschkare (kunstvoll behauene Gedächtnissteine mit einem Reliefkreuz in der Mitte, das von geometrischen und pflanzlichen Motiven umgeben ist). Weblinks Einzelnachweise
Matosavank

Matosavank (Armenian: Մաթոսավանք) is 13th-century small Armenian monastery, hidden in a forested area of Dilijan National Park 3 km northwest from the town of Dilijan in the Tavush Province of Armenia. It sits close to the monastery of Jukhtak Vank as well as to a nearby cemetery. The church is currently in ruins and is relatively difficult to find since trail markers are often misleading. Matosavank was constructed with the oversight of Avag, the son of Ivane of the Mkhargrdzeli dynasty after having vowed his submission to the Mongol invading armies. He later became the military leader of Georgian and Armenian combined forces under Möngke Khan, the fourth Great Khan of the Mongol Empire. Architecture The small church of Surb Astvatsatsin of Pghndzahank was built in 1247 and actually consists of two adjoining churches. It was constructed from roughly hewn stones that have been overlaid with plaster within the interior of the building. Rooms include a main hall, book depositories, a portico and each have vaulted ceilings that still stand mostly intact. The western walls of the church sit adjacent to the portico, whereas the southern wall at the altar joins the book depository. Upon the exterior of the structure there is an inscription that tells about the foundation of the church. Some of the tile roofing can still be seen. Gallery References Bibliography Kiesling, Brady (2005), Rediscovering Armenia: Guide, Yerevan, Armenia: Matit Graphic Design Studio Kiesling, Brady (June 2000). Rediscovering Armenia: An Archaeological/Touristic Gazetteer and Map Set for the Historical Monuments of Armenia (PDF). Archived (PDF) from the original on 6 November 2021. External links Armeniapedia: Matosavank Monastery
Matosavank

Matosavank (arménien : Մաթոսավանք) est un petit monastère situé dans le massif forestier et montagneux du parc national de Dilidjan, à 3,5 km au nord-ouest de la ville de Dilidjan, dans le marz de Tavush, en Arménie. Il se trouve à proximité du monastère Jukhtak Vank (en). Le complexe est actuellement en ruine, partiellement recouvert de terre, et se compose d'une église sans coupole, d'un porche et d'une bibliothèque, le tout juxtaposé. Architecture D'après l'inscription sur la pierre de la façade principale, l'église a été érigée en 1205, au moyen de pierres grossièrement taillées et possède une petite structure recouverte d'une voûte, mais il n'y a pas de dôme. Des khatchkars sont installés des deux côtés de l'église, aux entrées. Du côté ouest un porche jouxte l'église. C'est une pièce carrée recouvert d'une voûte. Ses pierres sont tailles grossièrement et enduites de l'intérieur. Elle est éclairée par une seule fenêtre du côté ouest du mur. Sur le sol se trouvent plusieurs pierres tombales (leurs inscriptions sont parfois effacées et illisibles). Du côté sud de l'église se trouve une bibliothèque, C'est une petite pièce couvert d'une voûte, qui est en très mauvais état et dont les murs sont à moitié détruits. Dans le mur sud est percée une fenêtre et dans le mur oriental une entrée. Les traces subsistent de tous ces éléments (église, bibliothèque, porche) mais est en très mauvais état. L'absence de dôme provoque une humidité intérieure et accélère le processus de destruction du monument. État actuel Le complexe est inscrit dans la liste des monuments protégés par l'État sous le numéro «10.3.145». Le vandalisme des visiteurs vient toutefois aggraver la situation de dégradation du bâti avec des traces de peinture sur d'anciennes croix en pierre. Galerie Articles connexes Liste d'églises et monastères arméniens (du IVe au XIVe siècle) Références (ru) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en russe intitulé « Матосаванк » (voir la liste des auteurs). Portail de l’architecture chrétienne Portail de l’Arménie • Monastères arméniens
Матосаванк

Матосаванк (арм. Մաթոսավանք) — небольшой монастырь, расположенный в горном лесном массиве Национального парка «Дилижан», в 3,5 км к северо-западу от города Дилижан в Тавушской области Армении. Находится вблизи от монастыря Джухтакванк. Комплекс в настоящее время находится в руинах, частично присыпан землей, состоит из церкви (без купола), притвора и книгохранилища, примыкающих друг к другу. Архитектура Согласно надписи на главном фасадном камне — церковь построена в 1205 году, возведена из грубо тесанных камней и имеет небольшое строение, покрытое сводом, однако обрушившейся купол отсутствует. У входа в церковь, по обеим сторонам, установлены хачкары. С западной стороны к церкви прилегает здание притвора, являющее собой квадратное помещение со сводчатым перекрытием. Стены построены из грубо тесаных камней, оштукатурены изнутри. Освещается единственным окном, которое находится на западной стене. На полу лежит несколько надгробных плит (надписи на них неразборчивы от времени). К южной стороне церкви примыкает книгохранилище — небольшое помещение со сводчатым покрытием, находится в очень плохом состоянии одна из стен на 50 % разрушена. В восточной стене есть отдельный вход. На южной стене находятся окна. Развалины церкви, притвора, библиотеки сохранились, но состояние очень плохое. Современное состояние Несмотря на то, что комплекс включен в список охраняемых государством памятников и имеет реестровый номер «10.3.145», из года в год памятник продолжает разрушаться и не реставрируется. Этот негативный аспект дополняется вандализмом со стороны посетителей монастыря, некоторые из стен здания расписаны, а на древних каменных крестах зажженные свечи покрывают останки монастыря слоем гари и остатками воска. Отсутствие купола у церкви обуславливает высокую влажность внутри развалин и ускоряет процесс разрушения памятника. Храм расположен в двух часах ходьбы от города Дилижан. Галерея См. также Джухтакванк Примечания Ссылки Матосаванк — 3D модель