NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Stade Alashkert

Le stade Alashkert (en arménien : Ալաշկերտ մարզադաշտ) est un stade multi-usage à Erevan en Arménie. Ce stade, d'une capacité de 6 800 places, est principalement utilisé pour des matchs de football et est le siège de l'Alashkert FC et du Noah Erevan. Notes et références Articles connexes Erevan Liste des stades de football arméniens Championnat d'Arménie de football Coupe d'Arménie de football Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du football Portail de l’athlétisme Portail de l’Arménie
Stadion Alaszkert

Stadion Alaszkert (do 2013 roku jako Stadion Nairi) – stadion sportowy w Erywaniu, stolicy Armenii. Został otwarty w 1960 roku. Może pomieścić 6850 widzów. Swoje spotkania rozgrywają na nim piłkarze klubu Alaszkert Erywań. Przypisy
Алашкерт (стадион)

«Алашкерт» — футбольный стадион в Ереване, Армения. Используется как домашняя арена клубом «Алашкерт». Стадион расположен в районе Шенгавит, рядом с Ереванским водохранилищем, на левом берегу реки Раздан. Он был построен в 1960 году и открыт под названием «Наири». Переименование стадиона произошло в феврале 2013 года. Вместимость стадиона — 6850 зрителей, в том числе 1850 сидячих мест. Поле оборудовано естественным травяным покрытием. Согласно заявлениям президента ФК «Алашкерт» Баграта Навояна, стадион к 2020 году должен быть реконструирован и его вместимость увеличена до 10000 человек. В 2024 году стадион был выкуплен владельцем футбольного клуба «Урарту» Джеваном Челоянцем и закрыт для будущего сноса и строительства нового стадиона. Галерея Примечания
Алашкерт (стадіон)

Алашкерт (попередня назва — Наїрі; вірм. Ալաշկերտ) — футбольний стадіон в Єревані, Вірменія. Домашня арена футбольного клубу «Урарту». Історія Стадіон «Наїрі» був побудований та відкритий у 1960 році в рамках розширення району Шенгавіт, відомого в той період як район Спандарян. У лютому 2013 року став власністю клубу «Алашкерт» (з 2013 по 2024 роки був домашньою ареною команди). Стадіон, місткістю 6 850 глядачів. У липні 2024 року футбольний клуб «Урарту» взяв на себе управління стадіоном, щоб повністю перебудувати його. Примітки Посилання Офіційний сайт [Архівовано 2018-09-03 у Wayback Machine.]
Sverdlov, Armenia

Sverdlov (Armenian: Սվերդլով) is a village in the Lori Province of Armenia. Toponymy The village was previously known as Aydarbek. The name Sverdlov originates from the Soviet revolutionary and politician Yakov Sverdlov. Geography The village is situated on the Urut River, 12 km (7.5 mi) northeast of Alaverdi and 48 km (30 mi) from Vanadzor. Sverdlov has a mountain climate, with severely cold winters, cool summers and frequent rainfall and hail. Meadows and pastures are located at around 1,900–2,400 meters (6,200–7,900 ft) above the sea level. Medium steep slopes with alpine or subalpine climate are favorable conditions for livestock pasture. History The area of the village was a center of tuff and basalt mining from the 5th to the 7th century. The modern village dates back to the 18th century. Historical heritage sites The 13th century monastery of Manstev, is located 6 km (3.7 mi) northeast from the village, in the village of Teghut. The 6th century St George's Church is located in the village, which was demolished and rebuilt in the 19th century, then renovated and re-consecrated in 2010. The chapel of the church is dated to the 13th century. There are also preserved cemetery ruins. Economy and culture Residents are mainly engaged in livestock breeding and growing grains, potatoes, melons and pumpkins. References
Sverdlov

Sverdlov es una localidad del raión de Stepanaván, en la provincia de Lorri, Armenia, con una población censada en octubre de 2011 de 1033 habitantes. Se encuentra ubicada al sureste de la provincia, a poca distancia del río Debet —un afluente derecho del río Kurá— y de la frontera con la provincia de Shirak.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Sverdlov.
Tanahat Monastery

Tanahat Monastery (Armenian: Թանահատի վանք), is an 8th-century monastery 7 km south-east of Vernashen village in the Vayots Dzor Province of Armenia. It was built between the 8th and 13th centuries. The monastery was also called the Red Monastery because it was built of red stone. Tanahat monastery was built on the site of a pagan temple, which was dedicated to the Armenian goddess Anahit. A Christian temple was founded here in the 5th century. The early medieval cemetery is scattered next to the monastery. Tanahat Monastery functioned until the late Middle Ages and is now in good condition. According to the historian Stepanos Archbishop Orbelyan, in 735 the body of Stepanos Syunetsi was buried in Tanade monastery and a small chapel was built over the grave. In 1273–1279, on the place of the chapel, under the patronage of Prince Prosh and his family, with the help of the local residents, the church of St. Stepanos was built with dark bluish basalt hewn stones. An inscription on the Saint Stepanos church mentions that it was constructed "during the rule of the valiant and illustrious Prince Prosh and his sons Papak', Hasan, and the child Eacci", around 1273-79. The 13th century church called St Nshan or Varaga Surb Nshan is adjacent to the Saint Stepanos church from the north (probably, the famous holy icon of Varagavank was kept here for some time). On the stone of St Nshan's western entrance, a young horseman from the Proshian princely dynasty is carved, thrusting a spear into a lion's mare, and various birds are depicted above them. The sculptures of Tanade Monastery are valuable examples of medieval Armenian secular sculptures. There are khachkars and tombstones of the 13th–16th centuries around Tanade monastery. In 1971, the territory of the Tanade monastery was excavated and the foundations of the vestibule of the monastery, the large nave church and its vestibule and secular buildings on the south side were discovered (it is assumed that Gladzor University operated in these buildings). In 1984, St. Stepanos and St. Nshan churches were renovated, and the territory of the monastery was improved. References External links About Tanahat Monastery
Samostan Tanahat

Samostan Tanahat (armensko Թանահատի վանք), prečrkovano T’anahati vank’) je samostan iz 8. stoletja, 7 km jugovzhodno od vasi Vernašen v armenski provinci Vajoc Dzor. Zgrajen je bil med 8. in 13. stoletjem. Samostan so imenovali tudi Rdeči samostan, ker je zgrajen iz rdečega kamna. Pred njim je na tem mestu stal poganski tempelj, posvečen armenski boginji Anahiti. Krščanski tempelj je bil tukaj postavljen v 5. stoletju. Ob samostanu je raztreseno zgodnjesrednjeveško pokopališče. Samostan Tanahat je deloval do poznega srednjega veka in je danes v dobrem stanju. Po besedah zgodovinarja Stepanosa, nadškofa Orbeljana, je bilo v njem leta 735 pokopano telo Stepana Sjunecija, nad grobom pa je bila zgrajena majhna kapela. V letih 1273–1279 je bila na mestu kapele pod pokroviteljstvom kneza Proša in njegove družine ter s pomočjo lokalnih prebivalcev zgrajena cerkev sv. Stepana iz temno modrikastega bazaltnega kamna. Napis na cerkvi sv. Stepana omenja, da je bila zgrajena "med vladavino pogumnega in slavnega kneza Proša in njegovih sinov Papaka, Hasana in otroka Eacija" okoli 1273–1279. Cerkev iz 13. stoletja, imenovana sv. Nšan ali Varaga Surb Nšan, na severni strani meji na cerkev sv. Stepana. V prvi je bila verjetno nekaj časa shranjena znamenita sveta ikona Varagavanka. Na zahodnem vhodo v cerkev sv. Nšana je vklesan mlad jezdec iz perzijske knežje dinastije, ki s sulico zabada levinjo. Nad njimi so upodobljene različne ptice. Kipi iz samostana Tanahat so dragoceni primeri srednjeveškega armenskega posvetnega kiparstva. Okoli samostana Tanade so hačkarji in nagrobniki iz 13. do 16. stoletja. Med izkopavanji področja samostana leta 1971 so odkrili temelje preddverja samostana, temelje velike cerkvene ladje s preddverjem ter več posvetnih stavb na južni strani. Domneva se, da je v teh stavbah delovala univerza Gladzor. Leta 1984 sta bili obnovljeni cerkvi sv. Stepana in sv. Nšana, okolica samostana pa je bila urejena. Sklici
Танаат (монастир)

Монастир Танаат знаходиться за 5 кілометрів на північ від сучасного міста Ехегнадзор (Сюнікський марз, Вірменія), на дуже мальовничому гірському масиві. Шлях, що веде до нього, рясніє численними поворотами з різкими перепадами висот. Кам’яниста дорога раз-по-раз впирається в небо, і не знаєш, куди вона пірне в наступний момент. Монастирський комплекс складається з двох церков, кладовища та руїн Гладзорського університету. Він побудований з густо-синього базальту, і тому його часто називають «Чорний монастир». Головна церква комплексу — Сурб Степанос, яка була споруджена в 1279 році. До неї примикає інша — церква Сурб Ншан. Мабуть, обидві церкви були побудовані одночасно. На південній стороні церкви Сурб Степанос можна побачити сонячний годинник, стародавні написи і скульптурні зображення різних тварин. Вхід церкви Сурб Ншан увінчаний чудовим барельєфом. На камені висічені зображення оленя, павича і птахів, а в центрі — вершник, що вражає лева. Як не сумно, але церква знаходиться в занедбаному стані. Всередині дуже брудно, і мабуть місцеві жителі тут рідкісні гості. Поруч з монастирем знаходяться хачкари. Це, найшвидше, — давній цвинтар. Від монастиря можна побачити інший монастир. З висоти, від монастиря відкривається незвичайна панорама на гори і ущелини прилеглої околиці. Цей монастирський комплекс досяг вершин свого розквіту в XIII–XIV століттях, коли на території монастиря діяв один з перших і найвідоміших вірменських університетів — Гладзор. Університет являв собою монастирську школу, де працювали найвідоміші вчені тієї епохи, і випускники якої займалися не тільки духовною діяльністю, але також наукою і створенням манускриптів. При університеті діяла також школа живопису, яка, базуючись на традиціях, зовсім своєрідно представила вірменську мініатюру. Див. також Гладзор Вернашен Ресурси Інтернету Чудові фотосвітлини та цікава розповідь http://varmeniyu.ru/index.php?act=armenia&op=viewsights&itemid=93&langs=ru]
Teghut (Tavush)

Teghut es una localidad del raión de Goris, en la provincia de Tavush, Armenia, con una población censada en octubre de 2011 de 1342 habitantes. Se encuentra ubicada al sur de la provincia, a poca distancia al norte del lago Seván y al oeste de la frontera con Azerbaiyán.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Teghut.
Teghut (Tavush)

Teghut (in armeno Թեղուտ?, chiamato anche T'eghut) è un comune dell'Armenia di 1 311 abitanti (2010) della provincia di Tavush. Collegamenti esterni (EN) Teghut sul GEOnet Names Service (come T'eghut) (EN) Teghut sul World Gazetteer (EN) Risultati del censimento armeno del 2001 dell'ARMSTAT.
Техут (Тавуш)

Теху́т (арм. Թեղուտ) – село в Тавушской области Армении. С. Техут основано в 1925 г. переселенцами из с. Джархеч, сначала – как один из кварталов села Джархеч. Село расположено на дороге Дилижан – Иджеван, в нескольких километрах на северо-восток от Дилижана и в 1 км на запад от Агарцина, на левом берегу реки Агстев. Рядом с селом находятся монастырь Агарцин и озеро Парз. Площадь села – 9,5 квадратных километров. Высота над уровнем моря – 1550 м. Климат – умеренный; летом: +19 – +25 C, зимой: -2 – -7 C. Техутская община отделилась от с. Джархеч (Агарцин) в 1993 г., 5 ноября. Организовали её Миша Гулинян и Вардан Мукучян. Первым председателем стал Гулинян, вторым – Мукучян. При Гулиняне были организованы монтаж собственной телевышки и раздельное электроснабжение. В селе находится тегутская средняя школа, одна из лучших в Армении. История Севернее с. Техут, на расстоянии 5 км, находятся два пограничных камня армянского короля Арташеса I Милостливого (189–160 д. н. э.) с текстом на древнеармянском языке, на местности ,,Джери охер,,. Недалеко от с.Техут находятся монастыри Агарцин и Джухтак. Примечания Ссылки Профиль на geonames (англ.) (недоступная ссылка — история). Профиль на World Gazetteer (англ.). Архивировано из оригинала 9 февраля 2013 года.
Vorotnavank

Vorotnavank (Armenian: Որոտնավանք) is a monastic complex located along a ridge overlooking the Vorotan gorge, between the villages of Vaghatin and Vorotan, about 14 km east of Sisian in the Syunik Province of Armenia. The complex is surrounded by a high stone wall for defense against foreign invasions and once housed workshops, stores, a seminary, resort, cemetery and an alms-house. A pillar stood in the yard of the monastery symbolizing that there were monks entering into religious service and kings inaugurated at this location. Hovhan Vorotnetsi (1315-1398), an Armenian medieval philosopher and theologian as well as the founder of Tatev Vardapetaran University lived and worked at the monastery. Architecture Surp Stepanos Church The main church of Surp Stepanos was built in 1000 by Queen Shahandukht, ruler of the lands of Syunik. Prior to the construction of the church stood a shrine to Saint Grigor Lusavorich. Four sacristies were placed at the southeastern end of S. Stepanos. Surp Karapet Church The adjoining church of Surp Karapet was constructed in 1006-1007 by Queen Shahandukht's son Sevada. The structure has a triple-arched portico at the front façade. A circular drum and a recently reconstructed dome rest above the cruciform plan of the church. Destruction Vorotnavank was destroyed multiple times by foreign invasions as well as an earthquake in 1931 during which S. Karapet's dome collapsed. In 1104 Seljuk-Turks attacked the monastery and the nearby fortress of Vorotnaberd (3 km southeast). Ivane Zakaryan liberated them and gave control of Vorotnavank and Vorotnaberd to Liparit Orbelian of the Orbelyan family. The monastery was repaired and made funcionable during this time. Other foreign invasions included the Mongol-Tatars (1236?) and later Timur Lenk in 1386. An underground passageway was connected to the fortress of Vorotnaberd, and was used during sieges by invading armies. Reconstruction efforts have been underway since 1980 and are nearly complete. Gallery References Bibliography Arzruni, Şahan (September 2019). "Vorodnavank Manastırı". Paros (96): 86–87. Kiesling, Brady (June 2000). Rediscovering Armenia: An Archaeological/Touristic Gazetteer and Map Set for the Historical Monuments of Armenia (PDF). Archived (PDF) from the original on 6 November 2021. Kiesling, Brady (2005), Rediscovering Armenia: Guide, Yerevan, Armenia: Matit Graphic Design Studio External links Armeniapedia.org: Vorotnavank
Vorotnavank

Vorotnavank ou Orotnavank (en arménien Որոտնավանք) est un monastère arménien situé dans la région de Syunik, non loin du monastère de Gndevank. Il conserve les restes d'une fortification, due à la révolte des princes de Syunik vers 1720. Le complexe monastique comprend deux églises (Xe et XIe siècles). Il subsiste aussi une bibliothèque, et des vestiges de pierres tombales sculptées (khatchkars). L'ensemble du monastère est en ruine. Notes et références Voir aussi Articles connexes Liste d'églises et monastères arméniens (du IVe au XIVe siècle) Liens externes (en) Vorotnavank Portail de l’Arménie • Monastères arméniens
Воротнаванк

Воротнаванк (арм. Որոտնավանք) — средневековый армянский монастырский комплекс, расположенный между селами Вагатин и Воротнаван в Сюникской области Армении с видом на воротанское ущелье, основанный в 1000 году. История История Воротнаванка восходит к крестителю Армении – Григорию Просветителю. Согласно историку Степаносу Орбеляну, первая церковь – Святого Григория – была основана здесь самим Просветителем в IV веке. Затем она была перестроена отшельником, отцом Степаносом. Церковь была местом паломничества: она славилась чудесной способностью исцелять от змеиного укуса. В 1000 году супруга сюникского царя Смбата Орбеляна, царица Шаандухт (из рода Багратидов) рядом с руинами церкви Св. Григория построила сводчатую церковь Св. Степаноса. В 1007 г. младший сын Шаандухт, брат Сюникского царя Васака, князь Севада построил церковь Сурб Карапет. Монастырь пережил нашествие турок-сельджуков и татаро-монголов под предводительством Тамерлана. После этого он не раз восстанавливался, но сильно пострадал от землетрясения 1931 года. Последние реставрационные работы в монастыре Воротнаванк проведены в 2013 году. Монастырь Воротнаванк был центром письменности. Здесь жили и работали известный армянский философ Ован Воротнеци, Григор Татеваци и многие другие. Устройство комплекса Монастырский комплекс состоит из церквей Св. Григория, Св. Степаноса, Св. Карапета, внутреннего двора, колонного зала, гостевого дома, а также вспомогательных построек, ограды и кладбища. Во дворе монастыря царица Шаандухт установила восьмигранную колонну, подобную той, что стоит во дворе Татевского монастыря. Колонна – символ епископской власти, свидетельствует о том, что в монастыре посвящали в сан монахов и венчали на царство князей. Она была разрушена землетрясением 1931 года. Восстановительные работы С разрешения министерства культуры РА, восстанавливается единственная фреска в церкви Сурб Карапет храмового комплекса Воротнаванк. Предполагается, что фреска была создана в X веке и является единственной в своем роде. Фотогалерея Примечания Литература Промышленность, строительство и архитектура Армении. Выпуски 7–12 (рус.). — 1990. — С. 51. Юлия Михайловна Кириллова. Армения, открытый музей. — 1969. — С. 53. — 174 с.
Монастир Воротнаванк

Монастир Воротнаванк — пам'ятка культури у Вірменії. Розташований на пагорбі за 4 км на схід від Агіта, реконструйований, хо і не до кінця, наприкінці XX ст. Історія Найдавніша будівля комплексу, церква Сурб Степанос, датується 1000 р. У 1007 р. на південний схід від неї була побудована церква Сурб Карапет, яка сильно постраждала від землетрусу 1931 р. Ще відносно недавно вона стояла напівзруйнованою, являючи собою яскравий приклад геніальності вірменських будівничих. Ось як руїни храму описані в путівнику за редакцією К. С. Худавердяна, випущеному в Єревані в 1990 р.: «З яким справді інженерним чуттям і знанням властивостей каменю і розчинів потрібно було сконструювати і звести цю споруду, щоб самотній кут стіни після руйнування майже всієї системи продовжував нести на собі рештки двосклепінного перекриття». До обох храмів прибудовано галереї, які служили фамільним склепом місцевого княжого роду. Монастирський комплекс обнесений стіною, з якої відкривається чудовий вид на долину Воротану. В межах стіни знаходиться також кладовище з цікавими надгробками і обелісками. Дещо на схід Воротнованка розташовані руїни фортеці V ст. Воротнаберд. Ще далі через Воротан перекинуто однопрогінний міст, побудований Меліком Тангі в 1853 р. Поряд з мостом — термальне джерело (37 °С). Від Воротнаванка можна поїхати на схід з тим, щоб через Чортів міст потрапити в Татев, або піднятися в гори до старовинного села Лор. Тут — хачкар XII ст. і кілька церков, найцікавіша з яких розташована в центрі села. Це базиліка, побудована місцевими жителями на свої кошти в 1666 р. З Лора влітку через відріг Баргушанського хребта можна проїхати до Татева. Кілька років тому в Воротнаванкі було розпочато реставраційні роботи, які з незрозумілих причин були припинені, а всі технічні засоби в буквальному сенсі кинуті біля комплексу. Так, стародавній монастир сьогодні оточують заіржавілі від дощів відра, міні-крани і контейнери для будівельного сміття. Під час реставраційних робіт покрівля церкви Сурб Степанос була закладена наполовину, внаслідок чого під час дощу з другої половини святиня повністю заливається водою. На стіні все ще висить табличка про те, що Воротнаванк охороняється радянською державою. Ресурси Інтернету Монастырь Воротнаванк. www.abp.am. Архів оригіналу за 22 грудня 2017. Процитовано 20 грудня 2017. (рос.) Воротнаванк. goristour.com (рос.). Архів оригіналу за 3 січня 2013.
Yeritasardakan (Yerevan Metro)

Yeritasardakan (Armenian: Երիտասարդական, English: Youth) is a Yerevan Metro station, which was opened on 7 March 1981. The station is located in Kentron District and has an exit on Isahakyan Street. Station named after the youth of Armenia, a designation chosen due to its close proximity to the country's leading higher education institutions. Station design The architect of the station is Stepan Kyurkchyan, and the constructor is Ilya Manucharyan. The interior decoration is made of light gray marble. The columns of the waiting room are decorated with vertical decorative metal meshes, which cover the ventilation devices installed in the columns. On the wall is the bas-relief "Youth" by Ruzan Kyurkchyan, a sculptor and a member of the Artists' Union of the USSR. Gallery References
Yeritasardakan (métro d'Erevan)

Yeritasardakan (en arménien Երիտասարդական) est une station de l'unique ligne du métro d'Erevan située dans le district de Kentron à Erevan. Situation sur le réseau Histoire La station de Yeritasardakan est mise en service le 7 mars 1981. Son nom signifie « jeunesse » en arménien. C'est le regroupement des écoles et des universités dans le quartier qui a donné le nom à cette station. Il est prévu qu'elle soit la station de correspondance avec la future ligne 2, en projet depuis la fin des années 1980. La station Accès et services La station se trouve sous la rue Isahakian. Desserte Yeritasardakan est desservie par les rames qui circulent sur la ligne. Intermodalité À proximité des arrêts de transports en commun sont desservis par des bus de la ligne 34. À une centaine de mètres se situent l'opéra d'Erevan et la place de France. Elle dessert principalement le quartier des universités. Notes et références Voir aussi Articles connexes Métro d'Erevan Liste des stations du métro d'Erevan Liens externes Portail du métro Portail de l’Arménie
Jeritaszardakan állomás

A Jeritaszardakan állomás (örményül: Երիտասարդական) a jereváni metróvonal egyik állomása a Marsall Bagramján és a Köztársaság tér megállók között. Ez az állomás a jereváni metró egyik regrégebbi állomása, amely 1982. március 7-én nyitotta meg kapuit. Dizájn A váróterem oszlopait függőleges díszítő fémhálók díszítik, melyek az oszlopokba szerelt szellőzőberendezéseket takarják. A falon Ruzan Kjurkcsján szobrász Ifjúság elnevezésű domborműje található. Az állomás hosszú folyosója jobbra fordul, és egy háromsoros mozgólépcsővel végződik. A föld feletti épület egyedi szerkezetű: az épületből ferdén egy széles, üvegfalú cső jön ki, amely a mozgólépcsők folytatásának tűnik. A felfelé tartó utasok látják a napfényt és az eget Elhelyezkedés Az állomás a Ring Park és az Abovján, Terján, Iszahakán és Moszkovján utcák találkozásánál található, Jereván egyik legforgalmasabb helyszínén. Az állomás közelében található a Köztársasági Nyilvános Könyvtár, Műszaki-, Orvosi-, Állatorvosi- és Nemzetgazdasági Intézet, az Állami Egyetem, több műszaki iskola, egy egyedülálló ókori kéziratmúzeum és egy kutatóközpont, a Matenadaran, az Akadémiai Opera- és Balettszínház, a Nagy Hangversenyterem és a Drámaszínház. Számos kulturális központ található a közelben: Hovhannesz Tumanján költő, Mártirosz Szárján művész, Aram Hacsaturján zeneszerző házmúzeuma, Jervand Kocsár stúdió-múzeuma, Kamarazene Háza és a Nairi mozi. Galéria Jegyzetek
Yeritasardakan (metropolitana di Erevan)

Yeritasardakan è una stazione della linea 1 della metropolitana di Erevan, situata nel distretto di Kentron. Strutture e impianti È una stazione sotterranea a 2 binari serviti da una banchina centrale. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Yeritasardakan Collegamenti esterni Sito della metropolitana di Erevan
Jeritasardakan

Jeritasardakan (Armeens: Երիտասարդական) is een metrostation in de Armeense hoofdstad Jerevan. De naam betekent letterlijk "jeugd" in het Armeens, verwijzend naar de grote groep scholen en universiteiten in de omgeving van het station. Het ondergronds metrostation was een van de eerste vier metrostations op Lijn 1 van de metro van Jerevan. De bouw van de metrolijn werd gestart in 1972 en het eerste segment van 7,6 kilometer werd geopend op 7 maart 1981. Het is wegens de vele scholen in de buurt het drukst bezochte metrostation van Jerevan. Het metrostation is gelegen aan de Isahakyanstraat in het Jeritasardakanpark (of Jeugdpark) in het district Kentron. In het metrostation bevindt zich een ondergronds commercieel centrum (met een totale oppervlakte van 400 m²) met onder andere cafés en de treinloketten. Fotogalerij Externe link Trackmap Yerevan Metro