NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Torres Mulieris

Les Torres Mulieris sont deux édifices résidentiels à appartements formant le complexe Torres Mulieris et situés dans le quartier de Puerto Madero, à Buenos Aires, capitale de l'Argentine. Ce sont le Torre Mulieris I et le Torre Mulieris II. Voir aussi La liste des gratte-ciel de Buenos Aires Références (es) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en espagnol intitulé « Torre Mulieris I » (voir la liste des auteurs). Liens externes Ressource relative à l'architecture : The Skyscraper Center Portail des gratte-ciel Portail de Buenos Aires
Torri Mulieris

Le Torri Mulieris (in spagnolo Torres Mulieris) sono un complesso di due grattacieli di Buenos Aires in Argentina. Storia Le due torri, progettate dallo studio di architettura Manteola, Sánchez Gómez, Santos, Solsona y Sallaberry, sono state edificate dallo sviluppatore immobiliare Creaurban. I lavori di costruzione, iniziati nel 2006, sono stati ultimati nel 2009. Descrizione Le torri sorgono nel quartiere di Puerto Madero e presentano un'altezza di 161 metri per 45 piani. Note Voci correlate Grattacieli di Buenos Aires Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Torri Mulieris Collegamenti esterni Sito ufficiale, su mulierismadero.com.
Transener

Transener S.A. (Compañía de Transporte de Energía Eléctrica en Alta Tensión) ist ein argentinisches Unternehmen mit Sitz in Buenos Aires. Das Unternehmen betreibt ein Hochspannungsleitungsnetz von ca. 12.400 km Länge, die um 6.228 Kilometer Leitungen der Tochtergesellschaft Transba S.A. ergänzt werden. Damit verfügt die Firma über ca. 85 % des 500-kV-Hochspannungsnetzes in Argentinien. Ca. 51 % der Aktien (Klasse A) werden von Citelec S.A. gehalten, 49 % (Klasse B) sind an der Börse platziert. 50 % der Aktien an Citelec S.A. werden von Pampa Energía gehalten, einem der größten Stromversorger in Argentinien, die anderen 50 % von Integración Energética Argentina Sociedad Anónima (IEASA), einer Firma, die im Öl- und Energiesektor tätig ist. Transener ist an der Bolsa de Comercio de Buenos Aires (Börse von Buenos Aires) notiert und Teil des Aktienindexes MERVAL, des wichtigsten Börsenindikators in Argentinien. Geschichte Transener wurde im Rahmen des Privatisierungsprozesses des Hochspannungs-Stromtransportsystems 1993 gegründet. Im gleichen Jahr erwarb Citelec S.A. die Mehrheit an Transener. 1997 privatisierte die Provinz Buenos Aires Transba S.A. Im Jahr 2000 wurden 25 % der Aktien der Klasse B, die im Besitz des Staates Argentinien waren, an der Börse zum Kauf angeboten. Im Jahr 2005 unterzeichneten Transener und Transba die UNIREN-Abkommen. 2010 unterzeichneten Transener und Transba eine Instrumentalvereinbarung zum UNIREN-Vertragsgesetz, die 2013 erneuert wurde. 2016 unterschrieben Transener und Transba eine neue Vereinbarung mit der Secretaría Energía Eléctrica und der Ente Nacional Regulador de la Electricidad (ENRE). Siehe auch MERVAL Weblinks Website Transener Einzelnachweise
Transener

Transener (BCBA: TRAN) is the leading Argentine company in the transmission of extra high voltage electric power. The company owns the national extra high voltage transmission network, comprising almost 8,800 kilometers (5,500 mi) of transmission lines. Another 5,500 miles of lines belong to the distribution network and subsidiary, Power Distribution Transport Company of the Province of Buenos Aires S.A. (Transba S.A.). Buying the power transmission network from a State enterprise, Compañia de Tranporte de Energía en Alta Tensión, upon its 1993 privatization, Transener operates 95% of the high voltage lines in Argentina, and is a subsidiary of Pampa Energía, the largest private electricity producer in the country. Controlled by local conglomerate Pérez Companc until 2003, Pampa Enegía gained control of the company in 2004, when it bought a controlling stake from Brazilian energy giant Petrobras. References External links Official website
Flughafen Santiago del Estero

Der Flughafen Santiago del Estero (offiziell: Aeropuerto Vicecomodoro Ángel de la Paz Aragonés) ist ein argentinischer Flughafen nahe der Stadt Santiago del Estero in der gleichnamigen Provinz. Er ist der zweite große Flughafen der Region neben dem Flughafen Termas de Río Hondo. Neben der Nutzung als ziviler Flughafen wird er auch von der argentinischen Luftwaffe genutzt. Angeboten werden Flüge in die Hauptstadt Buenos Aires. Fluggesellschaften und Flugziele Weblinks Offizielle Seite des Flughafenbetreibers Aeropuertos Argentina 2000 (englisch, spanisch) Offizielle Seite des Flughafens (englisch, spanisch) Flughafendaten im Aviation Safety Network (englisch)
Vicecomodoro Ángel de la Paz Aragonés Airport

Vicecomodoro Ángel de la Paz Aragonés Airport (Spanish: Aeropuerto de Santiago del Estero – Ángel de la Paz Aragonés) (IATA: SDE, ICAO: SANE) is located 6 kilometres (4 mi) northwest of downtown Santiago del Estero, the capital of Santiago del Estero Province in Argentina. The airport covers an area of 526 hectares (1299 acres) and is operated by Aeropuertos Argentina 2000. Also known as Santiago del Estero Airport or Mal Paso Airport, it was built in 1959 and the runway was re-paved in 2001. It has a 1,000 square metres (11,000 sq ft) terminal and 45 parking spaces. In 2007, it handled 49,517 passengers. The airport does not handle international flights. It is served by Flybondi 737-800. Runway length includes a 200 metres (660 ft) blast pad on Runway 03. Runway 03 has an additional 200 metres (660 ft) paved overrun. The Santiago Del Estero VOR (Ident: SDE) and non-directional beacon (Ident: D) are located on the field. Airlines and destinations See also Argentina portal Aviation portal Transport in Argentina List of airports in Argentina References External links OpenStreetMap - Santiago del Estero Airport OurAirports - Vicecomodoro Angel D. La Paz Aragonés Airport "Current weather for SANE". NOAA/NWS. Accident history for SDE at Aviation Safety Network
Aeropuerto Vicecomodoro Ángel de la Paz Aragonés

El Aeropuerto Vicecomodoro Ángel de la Paz Aragonés (FAA: SDE - IATA: SDE - OACI: SANE), es un aeropuerto que se encuentra ubicado a unos 6 km hacia el noroeste del centro de Santiago del Estero, en la Provincia de Santiago del Estero. Fue inaugurado en 1951 por el entonces ministro de Obras y Servicios Públicos de la República Argentina, Juan Pistarini​ Constituyó una de las sedes operativas del Operativo Fortín de las Fuerzas Armadas argentinas. Accesos Su dirección es Avenida Madre de Ciudades S/N (G4200) y sus coordenadas son latitud 27° 45' 22" S y longitud 64° 17' 56" O. Infraestructura El área total del predio es de 250 ha y su categoría OACI es 4C. Pistas: 108,990 m² Calles de Rodaje: 10,350 m² Plataformas: 10,010 m² Superficie Total Edificada: 1,596 m² Terminal de Pasajeros: 1,000 m² (organizado en un único nivel) Hangares: 3,580 m² Estacionamiento Vehicular: 3,000 m² Aerolíneas Estadísticas Véase también Aeropuertos de Argentina Aeropuertos Argentina 2000 Referencias [2], Organismo Regulador del Sistema Nacional de Aeropuertos
Aeroporto di Santiago del Estero

L'aeroporto Vicecommodoro Ángel de la Paz Aragonés (Aeropuerto Vicecomodoro Ángel de la Paz Aragonés in spagnolo) è lo scalo aereo della città argentina di Santiago del Estero, capoluogo dell'omonima provincia. L'aeroporto, inaugurato nel 1951 dal ministro dei Trasporti Juan Pistarini, è situato a 6 km a nord-ovest dal centro della città. Note
Port lotniczy Vicecomodoro Ángel de la Paz Aragonés

Port lotniczy Vicecomodoro Ángel de la Paz Aragonés (IATA: SDE, ICAO: SANE) – port lotniczy położony w Santiago del Estero, w prowincji Santiago del Estero, w Argentynie. Linie lotnicze i połączenia Aerolíneas Argentinas (Buenos Aires-Jorge Newbery) Flybondi (Palomar) Przypisy Linki zewnętrzne Informacje o lotnisku
Aeroporto Vicecomodoro Ángel de la Paz Aragonés

O Aeroporto Vicecomodoro Ángel de la Paz Aragonés (IATA: SDE, ICAO: SANE) serve a cidade de Santiago del Estero, província de Santiago del Estero, Argentina. Está localizado a 6 km do centro da cidade. Conhecido também como Aeroporto de Santiago del Estero ou Aeroporto Mal Paso, foi construído em 1959 e sua pista foi totalmente recapeada em 2001. O aeroporto possui 109,000 m² de pistas, 1,000 m² de terminal, 10,350 m² de pistas de taxi e um estacionamento para 45 carros.. É operado pela Aeropuertos Argentina 2000. Terminal Referências Ligações externas [1], Organismo Regulador del Sistema Nacional de Aeropuertos
Aeroportul Vicecomodoro Ángel de la Paz Aragonés

Aeroportul Vicecomodoro Ángel de la Paz Aragonés (IATA: SDE, ICAO: SANE) este un aeroport din Provincia Santiago del Estero, Argentina ce deservește zona Santiago del Estero. Aeroportul a fost tranzitat în decembrie 2022 de 18.477 de pasageri. Situat la o altitudine de 199 m, aeroportul dispune de o singură pistă. Este operat de Aeropuertos Argentina⁠(d). Infrastructură Piste Terminale Note Vezi și
Santiago Del Estero Aero.

Santiago Del Estero Aero. är en flygplats i Argentina. Den ligger i den norra delen av landet, 1 000 km nordväst om huvudstaden Buenos Aires. Santiago Del Estero Aero. ligger 199 meter över havet. Terrängen runt Santiago Del Estero Aero. är platt, och sluttar österut. Runt Santiago Del Estero Aero. är det ganska tätbefolkat, med 120 invånare per kvadratkilometer.. Närmaste större samhälle är Santiago del Estero, 5,8 km sydost om Santiago Del Estero Aero.. Runt Santiago Del Estero Aero. är det i huvudsak tätbebyggt. Kommentarer Källor
Tandil Airport

Tandil Airport (Spanish: Aeropuerto Tandil, IATA: TDL, ICAO: SAZT) is an airport serving the city of Tandil, in the Buenos Aires Province of Argentina. The airport is 11 kilometres (7 mi) northwest of the city. Most flights are for military training. Airlines and destinations See also Argentina portal Aviation portal Transport in Argentina List of airports in Argentina References External links FallingRain - Tandil Airport Accident history for TDL at Aviation Safety Network "Current weather for SAZT". NOAA/NWS.
Aeropuerto de Tandil

El Aeropuerto de Tandil (o Aeropuerto Héroes de Malvinas) (FAA: DIL - IATA: TDL - OACI: SAZT) es el aeropuerto que sirve a la ciudad de Tandil y alrededores. El mismo se encuentra a 18 km al noroeste del centro de la ciudad de Tandil, en la Provincia de Buenos Aires; se lo conoce con el nombre de «Héroes de Malvinas». Las instalaciones son compartidas con la VI Brigada Aérea de la Fuerza Aérea Argentina, que también tiene sede en Tandil. Su dirección es Sección Chacras - Acceso a Base Aérea S/N (B7000) y sus coordenadas son latitud 37° 13' 31" S y longitud 59° 13' 40" O. El área total del predio es de 531 ha y tiene una terminal de pasajeros de 215 m². Su pista pavimentada fue inaugurada en 1954 por el ministro de Obras Públicas Juan Pistarini.​ La mayoría de las operaciones son militares, aunque mediante un acuerdo firmado con Daniel Scioli la empresa Sol Líneas Aéreas comenzó a realizar a partir del lunes 17 de noviembre de 2008 vuelos entre Buenos Aires y esta localidad, con cuestionamientos por los horarios de los vuelos.​ A raíz de la poca demanda de pasajes, los vuelos fueron suspendidos a partir del 1 de marzo de 2009.​ Referencias Tandil (TDL - Héroes de Malvinas) (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última). Sol Líneas Aéreas ahora realiza vuelos a Tandil
Aeroportul Tandil

Aeroportul Tandil (IATA: TDL, ICAO: SAZT) este un aeroport din Buenos Aires, Argentina ce deservește zona Tandil⁠(d)​. Aeroportul a fost tranzitat în aprilie 2022 de 11 pasageri. A fost numit după zona deservită. Situat la o altitudine de 174 m, aeroportul dispune de o singură pistă. Este operat de Fuerza Aérea Argentina⁠(d). Infrastructură Piste Terminale Note Vezi și
Tandil Aerodrome

Tandil Aerodrome är en flygplats i Argentina. Den ligger i den sydöstra delen av landet, 300 km söder om huvudstaden Buenos Aires. Tandil Aerodrome ligger 174 meter över havet. Terrängen runt Tandil Aerodrome är platt, och sluttar norrut. Närmaste större samhälle är Tandil, 12,6 km sydost om Tandil Aerodrome. Trakten runt Tandil Aerodrome består till största delen av jordbruksmark. Runt Tandil Aerodrome är det ganska glesbefolkat, med 23 invånare per kvadratkilometer. Kommentarer Källor
Université du centre d'études macroéconomiques d'Argentine

L'université du CEMA (en espagnol : Universidad del CEMA ou UCEMA) est une université privée argentine située dans le centre de Buenos Aires, près du quartier des affaires. Elle commence à fonctionner en 1978, sous le nom de Centre d'Études Macroéconomiques d'Argentine (Centro de Estudios Macroeconómicos de Argentina), puis devient une université en 1995. L'UCEMA constitue l'un des principaux centres de diffusion en Argentine des idées de Milton Friedman et de Friedrich Hayek. Elle contribue notamment à influencer la politique économique du président Carlos Menem. Spécialisation Elle offre 4 formations de premier degré, 9 formations de second degré, ainsi que 3 formations continues. Les plus prestigieuses sont ses programmes de MBA et Master & Doctorat en Finance, qui sont les plus réputés d'Argentine. Diplômes de premier degré : Licence en Gestion d'entreprises, Licence en Économie, Licence en Sciences politiques, Licence en Ingénierie informatique. Diplômes de second degré : MBA-Master en Direction d'entreprises, Master en Finance, Doctorat en Finance, Master en Économie, Doctorat en Économie, Master en Gestion bancaire, Master en Agrobusiness, Master en Évaluation de projets, Master en Sciences de l'État. Actuellement l'UCEMA compte 125 professeurs et 1 000 étudiants ; il y a 3 300 anciens élèves. La bibliothèque possède plus de 29 000 volumes. L'UCEMA a des programmes d'échange avec les universités suivantes : John E. Anderson Graduate School of Management, Université de Californie à Los Angeles, aux États-Unis, William E. Simon Graduate School of Business Administration, Université de Rochester, aux États-Unis, Institut Technologique Autonome du Mexique, au Mexique, Instituto Tecnológico y de Estudios Superiores de Monterrey, au Mexique, IBMEC, au Brésil, Université du Pacifique, au Pérou, Daniels College of Business, université de Denver, aux États-Unis, Richard H. Driehaus Center for International Business, Paul University, aux États-Unis, San Diego State University, aux États-Unis, Faculté d'Économie R.M. Goodwin, Collège des Spécialisations Bancaires, Université de Sienne, en Italie, Red River College, au Canada, Graduate School of Management de l'Audencia Nantes, en France, Wageningen Universiteit, WSM Business School, aux Pays-Bas, European Business School of London, au Royaume-Uni, Faculté de Sciences Économiques et d'Entreprise, Université de Barcelone, en Espagne, College of Agriculture, Université de l'Iowa, aux États-Unis, CETYS, au Mexique, Faculté d'Économie et d'Administration des Entreprises, Universiteit van Tilburg, aux Pays-Bas, Faculté d'Économie, UNIANDES — Université des Andes —, Colombie. BBA ESSEC Business School, en France Sciences Po, en France L'UCEMA fait partie des associations suivantes : The Association of MBAs, UK The Association to Advance Collegiate Schools of Business, USA L'Association d'Économie Latino-Américaine et Caraïbienne Notes et références Voir aussi Articles connexes Économie Liens externes (es) Site officiel Portail des universités Portail de Buenos Aires
Pedro Laurenz

Pedro Laurenz (* 10. Oktober 1902 in Buenos Aires; † 7. Juli 1972 in Buenos Aires; eigentlich Pedro Blanco Acosta) war ein argentinischer Musiker (Bandoneonist, Violinist), Arrangeur, Bandleader und Komponist des Tango. Einige Kompositionen A Belisario Amurado Anselmo Acuña el resero Berretín Como dos extraños Coqueta De puro guapo Enamorado Mal de amores Mala Junta (gemeinsam mit Julio De Caro) Marinera Milonga de mis amores Orgullo criollo (gemeinsam mit Julio De Caro) Patria mía El Rebelde Rechiflao La Revancha Risa loca Siete colores Tuve un sueño Vieja amiga Diskografie (Auswahl) LPs Historia de un bandoneón (1967) Orgullo criollo (1977) CDs Pedro Laurenz interpreta a Pedro Laurenz (1992) Milonga de mis amores (1937-1944) (1996) Mala junta (1997) Weblinks Eintrag bei Todo Tango (spanisch) Eintrag bei Todo Tango (englisch) Pedro Laurenz y su Orquesta Típica und der Sänger Carlos Bermúdez interpretieren den Tango Mas Solo Que Nunca.
Pedro Laurenz

Pedro Laurenz (born Pedro Blanco Acosta) was a bandoneon player, director and composer of Argentine tango music. He was born on October 10, 1902, and died on July 7, 1972. Pedro was born into a musical family in the La Boca neighbourhood of Buenos Aires and later moving to Uruguay, where he was attracted to the bandoneón. He made his début in Buenos Aires at the age of twenty, playing with Julio De Caro's orchestra, in duet with Pedro Mafia known as Los dos Pedritos. He formed his own orchestra in 1934 at the bar Los treinta y seis billares. He was the creator of the classic tango songs Mala junta, Risa loca, Milonga de mis amores, Mal de amores and Berretín. See also History of Tango External links Todo Tango Biography
Игуасу (водопад)

Игуасу̀ (на португалски: Iguaçu; на испански: Iguazú) са голяма група водопади в Южна Америка – в Аржентина и Бразилия. Думата „Игуасу̀“, от индиански произход, означава „Голяма вода“ и идва от племената тупи или гуарани. Със своя дебит (от 500 до 6500 m³/s) той е 2 пъти по-пълноводен от Ниагара. Водопадите са образувани преди 120 милиона години. Намират се на границата между Аржентина (провинция Мисионес, 80%) и Бразилия (щата Парана, 20%). Представляват съвкупност от 275 водопада, създадени от река Игуасу и Парана непосредствено до устието ѝ. Огромното количество водопади са разположени под формата на подкова с дължина 2700 m. Най-големият и впечатляващ от тях е водопадът „Дяволското гърло“. В зависимост от състоянието на водната маса в реката броят на водопадите варира от 150 до 300, а височината им е между 40 и 82 m. Средното количество вода от реката, което връхлита от водопадите, е около 1500 m³/s, като през различните годишни сезони варира между 500 и 6500 m³/s. Водопадите са на териториите на 2 национални парка „Игуасу“ в Аржентина и Бразилия. Тези 2 парка са в списъка на UNESCO и заедно са най-големият субтропичен резерват в света. Привличат над 700 хиляди туристи всяка година. Те са сред от най-посещаваните туристически обекти в Южна Америка. Сравнения Твърди се, че когато видяла Игуасу, първата дама на САЩ Елинор Рузвелт възкликнала: „Бедната Ниагара!“ (който водопад с неговите 50 m е с една трета по-нисък). Игуасу също често се сравнява с водопада Виктория в Южна Африка, който разделя Замбия и Зимбабве. Игуасу е по-широк, но се състои от приблизително 275 дискретни водопада и големи острова. За разлика от него Виктория има най-голямата водна завеса в света, повече от 1600 m широчина и над 100 m височина (при нисък дебит Виктория е разделена на пет от островите; при голям дебит може да бъде непрекъсната). По-широките водопади са изключително големи и бързи, като например Бойома („Водопади Стенли“). Игуасу е шестият по големина водопад в света по отношение на средния си годишен дебит след Ниагара, със среден размер на 1746 m³/s. Неговият максимален записан дебит е 45 700 m³/s на 9 юни 2014 г. За сравнение, средният дебит на Ниагарския водопад е 2400 m³/s, с максимално записан дебит от 8300 m³/s. Средният дебит на водопада Виктория е 1088 m³/s, с максимално записан дебит от 7100 m³/s. Водната пара (мъгла) се издига между 30 и 150 m при Дяволското гърло Игуасу, а е повече от 300 m при Виктория. Обаче Игуасу има по-добри изгледи и пътеки и формата му позволява зрелищни гледки. На определено място човек може да стои и да бъде заобиколен от водопади на 260°. В Дяволското гърло водата се влива от три страни. Също така, понеже Игуасу е разделен на множество относително малки водопади, може да ги видите последователно. Физическата структура на Виктория не позволява това, тъй като тя е по същество един водопад, който пада в каньон. Във филми Игуасу са в пейзажа на следните филми: Източници Външни препратки Chuvas fazem vazão das Cataratas bater recorde e Itaipu abrir vertedouro
Iguaçu (vodopády)

Vodopády Iguaçu (španělsky Cataratas del Iguazú, portugalsky Cataratas do Iguaçu) představují největší systém vodopádů na Zemi, a proto se řadí mezi sedm nových přírodních divů světa. Leží na řece Iguaçu na hranicích mezi Argentinou a Brazílií na 25°41' jižní šířky a 54°26' západní délky. Voda se zde v přepadu dlouhém asi 2,7 km řítí přes okraj lávové plošiny do hloubky asi 70 metrů. V období dešťů dosahuje průtok až 6500 m³/s vody a existuje asi 270 samostatných vodopádů, v období sucha klesá průtok na 300 m³/s a vodopádů je asi 150. Největším vodopádem jsou Ďáblova ústa (Ďáblův chřtán). Oba státy, na jejichž hranicích vodopády leží, okolo nich vytyčily rozsáhlé národní parky, Parque Nacional Iguazú na argentinské straně a Parque Nacional do Iguaçu na brazilské straně, které chrání jak vodopády, tak okolní přírodu tvořenou z velké části zachovaným pralesem. Vodopády jsou hojně navštěvovány turisty, pro něž byly pod vodopády zbudovány speciální lávky a pozorovatelny. Vodopády a oba přilehlé parky byly zařazeny na seznam světového dědictví UNESCO. Lepší pohled na vodopády je z brazilské strany, odkud jsou vidět v celé šíři. Poměrně blízko vodopádů jsou tři větší města, každé v jiném státě. V Brazílii to je Foz do Iguaçu, kam přilétají návštěvníci vodopádů z celého světa, obvykle přes jiné brazilské letiště. Ve městě se nachází rozsáhlá průmyslová zóna. Po krátké jízdě od vodopádů lze dorazit do Puerto Argentino, které je známé svými nákupními možnostmi. Totéž lze uvést i o městě Ciudad del Este v Paraguayi, po desetiletí známém jako Puerto Stroessner, které leží na druhém břehu řeky Paraná. Do Ciudad del Este vede silnice s mostem z Brazílie. Své jméno mělo město podle paraguayského diktátora Alfreda Stroessnera, který vládl zemi 35 let, nakonec však skončil ve vyhnanství ve státě Paraná v Brazílii. Nedaleko od vodopádů se nachází obrovská přehradní nádrž Itaipú na řece Paraná, donedávna největší přehrada a vodní elektrárna na světě. Má 18 turbín, každá má výkon 700 MW, celkový její výkon je tedy 12 600 MW. Jde o společný brazilsko-paraguayský projekt. Elektrický proud je do Brazílie rozváděn vedením o napětí 600 kV, překvapivě stejnosměrným proudem. Související články řeka Iguaçu Parque Nacional Iguazú Parque Nacional do Iguaçu Literatura 100 nejkrásnějších národních parků světa, Rebo Production 2004, dotisk 1. vydání (2006), ISBN 80-7234-367-X Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Iguaçu na Wikimedia Commons
Iguazú-vandfaldene

Iguazú/Iguaçu-vandfaldene (på portugisisk: Cataratas do Iguaçu, på spansk: Cataratas del Iguazú) er vandfald fra Iguaçu-floden på grænsen mellem den brasilianske (20%) delstat Paraná (i den sydlige del) og den argentinske (80%) provins Misiones, og ligger i den brasilianske Iguaçu Nationalpark og den argentinske Iguazú Nationalpark. Størstedelen af vandfaldene er på argentinsk område, mens det bedste udkigspunkt befinder sig på brasiliansk område. Navnet stammer fra guarani-ordene í (vand) og guazú (stor). Iguazu Falls regnes blandt verdens mest vandrige vandfald. Faldhøjden i Iguazu Falls er 70 meter, – enkelte steder op til 82 meter, og vandfaldene breder sig over næsten 2,7 kilometer, heraf med vand der fosser ud over kanten på 1,8 kilometer, via de 270 enkelte fald. Hvor det størst enkle fald, kaldes Devil's Throat (djævlens gab/svælg) og er ca. 300 meter bredt. Der fosser i gennemsnit 5.000 kubikmeter vand i sekundet i gennem Iguazu Falls, men dette tal dækker over perioder med stor vandmængde, 12.750 kubikmeter, mens der kan være andre perioder med næsten ingen vand, og andre perioder, hvor det har været udtørret, som tilfældet var i 28 dage i 1978. Det anbefales at se vandfaldene fra både den argentinske side, hvor de er vilde og voldsomme, og fra den brasilianske side hvor de er smukke. Ved vandfaldene ligger en anden turistattraktion nemlig vandkraftværket Itaipú. Iguazú Nationalpark og Iguaçu Nationalpark kom på UNESCOs verdensarvsliste i 1984 henholdsvis 1986. Eksterne henvisninger