NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Сан-Хуан дель Бісентенаріо

«Сан-Хуан дель Бісентенаріо» (ісп. Estadio San Juan del Bicentenario Стадіон двохсотріччя) — футбольний стадіон, розташований в місті Сан-Хуан в Аргентині, що вміщує 25 286 глядачів. Приймає матчі місцевого футбольного клубу «Сан-Мартін». Відкритий у 2011 році до Кубка Америки, прийнявши три матчі в рамках того турніру. Історія Роботи з будівництва розпочались у березні 2009 року, загалом працювало 500 робітників, і тривали 24 місяці. Стадіон був відкритий 16 березня 2011 року за участю губернатора провінції Сан-Хуан Хосе Луїса Хьохи, міністра національного планування Хуліо де Відо, президента Асоціації футболу Аргентини Хуліо Грондони і президента Аргентини Крістіни Фернандес де Кіршнер, яка зв'язувалась з відкриттям за допомогою телевізійного зв'язку. Після церемонії відбувся товариський футбольний матч Аргентина — Венесуела, який Аргентина виграла з рахунком 4:1, перед 30 000 глядачами. Того ж року на стадіоні відбулися групові та чвертьфінальні матчі Кубка Америки 2011 року. У 2012 році «Бісентенаріо» прийняв перший фінал відновленого Кубка Аргентини, де «Бока Хуніорс» обіграла з рахунком 2:1 «Расінг» (Авельянеда). Через рік стадіон був одним із двох майданчиків молодіжного чемпіонату Південної Америки 2013 року і приймав матчі групи В. У 2016 році тут знову зіграла збірна Аргентини, цього разу це був офіційний матч кваліфікації на чемпіонату світу 2018 року проти Колумбії (3:0). Матчі Кубка Америки 2011 Примітки Посилання Інформація про стадіон Інформація про стадіон View on Google Maps
Gauchito Gil

Gauchito Gil betraktas som ett helgon i argentinsk folktro. Hans fullständiga namn var Antonio Mamerto Gil Núñez och hans sägs ha fötts i Pay Ubre, i utanför staden Mercedes i Corrientes i norra Argentina, på 1840-talet och avrättades den 8 januari 1878. Tron på Gauchito Gil har under senare år spridits från Corrientes i norra Argentina till andra delar av landet samt grannländerna Paraguay och Uruguay och på dennes dödsdag vallfärdar hundratusentals människor från hela landet. Trots att tron på Gauchito Gil många gånger sammanblandas i synkretism med kristen tro erkänns han ej av den katolska kyrkan som ett helgon. Externa länkar "The Legend of Argentina's Gaucho Gil", La Nación. 24 May 1999. Dos gauchos que atraen la veneración popular.
Laguna de Guayatayoc

Die Laguna de Guayatayoc ist ein abflussloser Salzsee in der Puna Argentiniens. Er befindet sich auf einer Höhe von 3.450 Metern in einem abflusslosen Tal im Süden des Departamentos Cochinoca der Provinz Jujuy im Nordwesten Argentiniens. Der See steht in Verbindung mit den Salinas Grandes del Noroeste und wird hauptsächlich vom Río de las Burras und dem Río de Abra Pampa (auch Río Miraflores genannt) mit Wasser versorgt. Der südliche Wendekreis verläuft quer über den See. Im März und April, nach dem Ende der Regenzeit, erreicht der See eine Fläche von etwa 240 km² und eine maximale Tiefe von 6 Metern. Am See leben mehrere Flamingoarten: der James-Flamingo, der Andenflamingo und der Chileflamingo. Weblinks rumbojujuy.com.ar
Laguna de Guayatayoc

Laguna de Guayatayoc is a body of salty water in Argentina, located in the south of the Cochinoca Department, in the province of Jujuy. The lake is almost united with the Salinas Grandes. Its surface area is highly variable, depending on the season and longer cycles of drought and humidity. In the puna ecoregion, summer (December–March) is the rainy season; hence the lake is largest in March and April. It covers an area of approximately 240 square kilometres (93 sq mi) and is about 6 metres (20 ft) deep. Fauna Laguna de Guayatayoc is home to large populations of different varieties of flamingos, including James's flamingos, Andean flamingos and Chilean flamingos.
Laguna de Guayatayoc

La Laguna de Guayatayoc es un cuerpo de agua salada de Argentina, situada en el sur del Departamento de Cochinoca en la provincia de Jujuy, es decir, en el extremo noroeste. La laguna está casi unida con las Salinas Grandes. Su superficie es muy variable según las estaciones o de ciclos largos de sequía y humedad. En la puna, la temporada de lluvias en verano (de diciembre-marzo). Así, durante los meses de marzo y abril, cuando finalizan las precipitaciones, la laguna alcanza su mayor tamaño, que cubre una superficie aproximada de 240 km² y unos 6 metros de profundidad. Fauna Es un lugar donde se puede observar, entre otras, grandes poblaciones de diferentes variedades de flamencos: la parina chica, la parina grande y el flamenco austral. Véase también Salinas grandes Laguna de Pozuelos Laguna de Vilama Reserva de la biósfera Laguna Blanca
Laguna de Guayatayoc

La Laguna de Guayatayoc est une étendue d'eau salée d'Argentine, située dans le sud du département de Cochinoca de la province de Jujuy, c’est-à-dire à l'extrême nord-ouest du pays. La lagune de Guayatayoc est pratiquement unie avec les Salinas Grandes de Jujuy. Sa superficie est très variable en fonction des saisons et ou des cycles longs de sècheresse et d'humidité. Dans la puna, la saison des pluies a lieu en été (décembre à mars). C'est de ce fait durant les mois de mars et avril, lorsque se terminent les principales précipitations de la région, qu'elle atteint sa plus grande taille couvrant une superficie approximative de 240 km2 et plus ou moins 6 mètres de profondeur. Faune aviaire C'est un endroit où l'on peut observer entre autres d'importantes populations des diverses variétés de flamants : les flamants de James (Phoenicoparrus jamesi), les flamants des Andes (Phoenicoparrus andinus), et les flamants du Chili. La ville la plus proche est Abra Pampa. Voir aussi La laguna de los Pozuelos Les lagunas de Vilama Les Salinas Grandes de Jujuy et Salta La réserve de biosphère Laguna Blanca Portail des lacs et cours d'eau Portail de l’Argentine
Гуаятайок

Гуаятайо́к (исп. Laguna de Guayatayoc) — бессточное озеро в Аргентине, расположено на территории департамента Кочинока провинции Хухуй. Площадь озера во влажный сезон достигает 200 км². Максимальная глубина — 6 м. Высота над уровнем моря — 3351 м. Площадь водосборного бассейна озера — 6083 км²; с учётом бассейна солончака Салинас-Грандес — 17552 км². Озеро вытянуто в меридиональном направлении вдоль западных склонов хребта Сьерра-дель-Агилар. С юго-запада к нему примыкает солончак Салинас-Грандес. Основной приток — река Мирафлорес, впадающая с севера. Другие крупные притоки — Лас-Буррас (западный) и Рио-Гранде (восточный). Также в озеро впадает множество мелких ручьёв с запада и востока. Озеро расположено в природной зоне пуны, окружено злаковыми степями. Питается осадками. Большая часть осадков приходится на летний период, с ноября по март. Климат сухой и холодный, со среднегодовой температурой менее 8 °C и зимними температурами ниже −20 °C. Суточные перепады температур могут достигать 30 °C. Крупных населённых пунктов на Гуаятайоке нет, вокруг него располагаются деревни Гуайятайок, Агуа-де-Кастилья, Викуньяйок, Корайте, Трес-Посос, Ринконадильяс, Альфарсито, Пискуно, Пьедра-Кемада, Трес-Серрос. Название происходит от слов языка кечуа Wuayata/Huayata 'андский гусь' и Yok 'где обитает'. Примечания
Laguna de Guayatayoc

Laguna de Guayatayoc är en periodisk sjö i Argentina. Den ligger i provinsen Jujuy, i den norra delen av landet, 1 500 km nordväst om huvudstaden Buenos Aires. Laguna de Guayatayoc ligger 3 405 meter över havet. Trakten runt Laguna de Guayatayoc är ofruktbar med lite eller ingen växtlighet. Trakten runt Laguna de Guayatayoc är nära nog obefolkad, med mindre än två invånare per kvadratkilometer. Kommentarer Källor
Islotes les Éclaireurs

Die Islotes les Éclaireurs sind eine Ansammlung kleiner Eilande im argentinischen Teil des Beagle-Kanals nahe der chilenischen Grenze im Osten der Bucht von Ushuaia. Bei den Yámana heißen sie Kashuna. Ihren Namen erhielten die Inseln von Fregattenkapitän Luis Fernando Martial, Kapitän des Schiffes La Romanche auf einer französischen wissenschaftlichen Expedition im September 1882. Die bekannteste Insel ist die Isla de los Lobos im Westen der Gruppe, auch Isla Alicia genannt, zu der von Ushuaia aus regelmäßig von verschiedenen Anbietern Schiffs- und Bootsausflüge angeboten werden. Die Isla de los Lobos bekam ihren Namen durch die auf ihr zahlreichen Seelöwen. Außerdem gibt es eine Brutkolonie von Kormoranen. Auf der nordöstlichsten Insel steht der Leuchtturm Faro Les Éclaireurs. Weblinks
Islotes Les Éclaireurs

Los islotes Les Éclaireurs son un grupo de dos islotes deshabitados ubicados en el canal Beagle pertenecientes al Departamento Ushuaia de la Provincia de Tierra del Fuego, Antártida e Islas del Atlántico Sur en la Argentina. Su altura máxima es de 11 m s. n. m. en el islote donde se asienta el faro Les Éclaireurs ​. Se ubican en el centro del canal a mitad de camino de la isla Grande de Tierra del Fuego y la isla Navarino. El conjunto de islotes que dan nombre al faro fueron bautizados por el Capitán de Fragata Luis Fernando Martial, al mando de la expedición francesa La Romanche en los años 1882-1883.​ En el islote ubicado más al norte se asienta el faro Les Éclaireurs , el cual fue librado al servicio el 23 de diciembre de 1920 y en la actualidad se encuentra en funcionamiento, de forma automática, controlado a distancia y cerrado al público. Actualmente este faro se ha convertido en uno de los iconos turísticos de la ciudad de Ushuaia. Referencias
Îlots Les Éclaireurs

Les îlots Les Éclaireurs est un petit archipel d'îlots, situés dans le canal Beagle, côté territorial argentin, à l'Est de la baie d'Ushuaïa. Les Amérindiens Yamanas les nommèrent Kashuna. Ils ont été ainsi nommés par le capitaine de frégate Louis-Ferdinand Martial, commandant La Romanche lors d'une expédition scientifique française en septembre 1882. Composés de plusieurs îlots, celui de Los Lobos héberge une colonie de cormorans et de lions de mer. Il possède un phare éponyme à son extrémité Est. Lien externe [PDF] (es) Description sur le site de www.atlas.ambiente.gov.ar Portail de l’Argentine Portail des îles
Felix-Aguilar-Observatorium

Das Felix-Aguilar-Observatorium (spanisch Observatorio Astronómico Félix Aguilar, OAFA) ist eine traditionelle Sternwarte in La Plata/Argentinien. Das Observatorium wurde nach Félix Aguilar (1884–1943) benannt, einem argentinischen Astronomen und Ingenieur, der von 1919 bis 1921 und von 1934 bis zu seinem Tod Direktor des La Plata Astronomical Observatory war. Auf seine Anregung war 1937 der deutsche Astronom Alexander Wilkens (1881–1968) von Breslau und München an die Sternwarte in La Plata gekommen. Der am 10. Oktober 1974 entdeckte, ungefähr 53 Kilometer große, Asteroid des äußeren Hauptgürtels (2311) El Leoncito wurde nach dem Nationalpark benannt, in dem das Observatorium liegt. Ebenso nach dem Observatorium benannt ist der ungefähr vier Kilometer große Asteroid des inneren Hauptgürtels (3083) OAFA, der am Observatorium am 17. Juni 1974 entdeckt wurde. Observatorio Carlos Cesco Gemeinsam mit dem Yale-Columbia Southern Observatory wurde eine Außenstelle, das El Leoncito Observatory, gegründet, welches ab 1965 eine Durchmusterung der südlichen Hemisphäre vornahm. Das Hauptinstrument bestand aus zwei großen Refraktoren mit je 51 cm Öffnung, die einen Doppelastrografen bilden. Es befindet sich im El Leoncito National Park (Parque Nacional El Leoncito, ), zwei Kilometer östlich der astronomischen Einrichtung Leoncito in der Provinz San Juan und besitzt den IAU-Observatoriums-Code 808. Es wurde 1990 zu Ehren des 1987 verstorbenen Astronomen Carlos Ulrrico Cesco in Observatorio Carlos Cesco umbenannt. Das Minor Planet Center schreibt der Sternwarte zahlreiche Entdeckungen von Asteroiden zu. Sie verfügt auch über ein neueres 76-cm-Spiegelteleskop. Weblinks Homepage des Observatoriums (spanisch) Artikel der Yale-Universität (englisch) Einzelnachweise
Observatoire Félix-Aguilar

L'observatoire Félix-Aguilar (en espagnol Observatorio astronómico Félix Aguilar) est un observatoire astronomique situé en Argentine. Présentation Il possède le code d'observatoire de l'UAI 808. Il était connu sous le nom d'observatoire El Leoncito jusqu'en 1990 (25e anniversaire du début des observations), avant de devenir la Station astronomique Carlos-Ulrrico-Cesco (en espagnol Estación Astronómica Carlos Ulrico Cesco, en abrégé EACUC), en l'honneur des nombreuses contributions de Carlos Ulrrico Cesco à la création et au fonctionnement de l'observatoire. Il est situé dans le parc national El Leoncito, dans la province de San Juan. À El Leoncito se trouve également le Complejo Astronómico El Leoncito (CASLEO), code observatoire UAI 829. L'observatoire tire son nom de Félix Aguilar (1884–1943), un astronome et ingénieur argentin qui fut directeur de l'observatoire de La Plata de 1919 à 1921 puis de nouveau de 1934 jusqu'à sa mort. L'observatoire Félix-Aguilar est crédité par le Centre des planètes mineures de la découverte de 63 astéroïdes entre 1967 et 1990. L'astéroïde (3083) OAFA a été nommé en son honneur. Astéroïdes découverts Notes et références Voir aussi Liens externes Ressource relative à l'astronomie : Centre des planètes mineures Portail de l’astronomie Portail de l’Argentine
Osservatorio Félix Aguilar

L'osservatorio Félix Aguilar, in spagnolo Observatorio Félix Aguilar, dedicato all'omonimo astronomo argentino, parte del Complesso Astronomico El Leoncito nella Provincia di San Juan in Argentina, è un osservatorio astronomico argentino situato alle coordinate 31°30′36″S 68°37′12″W31°30′36″S, 68°37′12″W a 2.348 m s.l.m.. Il suo codice MPC è 808 El Leoncito. Storia L'osservatorio nasce negli anni sessanta del XX secolo quando l'Università Yale ottiene uno stanziamento di 750.000 dollari per la costruzione di un osservatorio nell'emisfero meridionale che possa integrare lo studio della Via Lattea settentrionale condotto ad iniziare dal 1947 dall'osservatorio Lick. Il sito adatto viene identificato in Argentina, nei dintorni di Barreal all'interno di quella che nel 1994 sarebbe diventata la Riserva del Leoncito e poi nel 2002 Parco Nazionale del Leoncito. L'osservatorio diviene operativo nel 1965, gestito congiuntamente dall'Università Yale, dalla Columbia University e dall'Università di Cuyo. Nel 1973 l'Università di San Juan subentra nella gestione all'Università di Cuyo, a seguito della riorganizzazione di quest'ultima. Nel 1975 la Columbia University si ritira dalla gestione. Tra i 63 asteroidi di cui gli è riconosciuta la scoperta, 3083 OAFA è dedicato all'osservatorio stesso. Strumentazione Il telescopio principale è un astrografo con due lenti da 20 pollici, una calibrata per la luce blu e una per la luce gialla. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su osservatorio Félix Aguilar
Obserwatorium Féliksa Aguilara

Obserwatorium Féliksa Aguilara (hiszp. Observatorio Félix Aguilar) – argentyńskie obserwatorium astronomiczne położone w prowincji San Juan. Zgodnie z nomenklaturą Międzynarodowej Unii Astronomicznej obserwatorium to otrzymało kod 808. Przed rokiem 1990, nosiło nazwę El Leoncito, a obecnie nadano mu imię na cześć argentyńskiego astronoma i inżyniera Féliksa Aguilara (1884–1943). Główny teleskop w obserwatorium posiada dwie soczewki, każda o średnicy 20 cali (ok. 50,8 cm). Soczewki skupiają niezależnie światło na dwóch płytach fotograficznych, jedna przeznaczona do obserwacji światła niebieskiego, a druga światła żółtego. Obserwatorium Féliksa Aguilara ma na swoim koncie odkrycie 63 obiektów z pasa planetoid. Przypisy
Observatório Félix Aguilar

O Observatorio Félix Aguilar é um observatório astronômico situado na província de San Juan (Argentina). É um observatório IAU código 808, e era chamado de Observatorio El Leoncito até 1990 (25º aniversário do início das observações), quando mudou seu nome para Estación Astronómica Carlos Ulrico Cesco (EACUC), em tributo a seu grande empenho para fundar e operar o observatório. Localiza-se no Parque Nacional El Leoncito, onde também fica o Complejo Astronómico El Leoncito (CASLEO) (IAU código 829 de 1983, por acordo entre várias universidades e o governo federal da Argentina), cujas operações começaram em 1987. O observatório leva o nome de Félix Aguilar (1884—1943), astrônomo e engenheiro argentino, ex-diretor do Observatorio Astronómico La Plata de 1919 a 1921, e de 1934 até sua morte. O Centro de Planetas Menores atribuiu várias descobertas de asteróides a esse observatório.
Обсерватория имени Феликса Агилара

Обсерватория им. Феликса Агилара — астрономическая обсерватория, основанная в 1965 году на окраине города Сан-Хуан (Аргентина) и в Эль-Леонсито, Сан-Хуан (провинция, Аргентина), Аргентина. В том же парке расположена ещё одна обсерватория: Астрономический комплекс Эль-Леонсито. Находится под управлением en:National University of San Juan. История обсерватории В 1947 году в Ликской обсерватории были начаты исследования строения Млечного Пути. Для этого были необходимы определения собственных движений звезд, как северного, так и южного полушарий. В 1960 году Йельский университет получил финансирование в размере 750 тыс. долларов США для постройки южной наблюдательной станции. Было выбрано данное место в обсерватории им. Феликса Агилара (OAFA), созданной в 1965 году и до 1990 года называлась «Обсерватория Эль-Леонсито». Там была создана Йельско-Колумбийская южная обсерватория (Yale-Columbia Southern Observatory, YCSO). Первый обзор южного неба был проведен в период с 1965 по 1974 года, при финансовой поддержке Национального научного фонда (NSF). В течение этого периода из Военно-морской обсерватории США (USNO) переехал меридианный круг в Эль Леонсито для того что бы продлить их звездный каталог в южное полушарие. В 1974 году, после завершения проекта, меридианный круг вернулся в USNO. Вскоре Колумбийский университет вышел из проекта YCSO и 23 января 1975 года обсерватория стала называться Йельской южной обсерваторией (Yale Southern Observatory). В 1990 году «Обсерватория Эль-Леонсито» стала носить название «Estación Astronómica Carlos Ulrico Cesco (EACUC)» в честь внесшего большой вклад в развитие астрономии доктора Cesco. Сейчас обсерватория носит имя Феликса Агилара (Félix Aguilar), являвшегося директором Обсерватории Ла-Плата. Инструменты обсерватории Двойной астрограф (2 трубы с апертурой D = 50.8см) Лазерные дальномеры ИСЗ Основные достижения Открытие 63 новых нумерованных астероидов с 1967 по 1990 года Известные сотрудники 1963—1966 — Джексон, Кирилл — был директором «Columbia Southern Observatory at El Leoncito» es:Juan A. Bussolini Бернхард Доусон — участвовал в основании обсерватории ещё в 1948 году Адреса обсерватории На окраине города Сан-Хуан (Аргентина) — Эль-Леонсито, Сан-Хуан (провинция, Аргентина), Аргентина — Yale-Columbia Southern Observatory, YCSO Примечания Ссылки The Yale Southern Observatory, Inc. San Juan. Лазерные измерения U. S. Naval Observatory southern hemisphere expedition Список кодов обсерваторий в 1986 году (много фамилий!) Список астероидов (в архивном файле указаны обсерватории-первооткрыватели) Публикации наблюдений в Центре малых планет: Астрометрические наблюдения малых планет Астрометрические наблюдения малых планет Поиск всех астрометрических наблюдений обсерватории в базе данных MPC Публикации в базе данных NASA ADS: Поиск по слову «El Leoncito» Поиск по слову «Félix Aguilar» Наблюдения комет и спутников планет после 1870 года: Архивы наблюдений, MPC См. также Йельско-колумбийская южная обсерватория Астрономический комплекс Эль-Леонсито Список астрономических инструментов Список кодов обсерваторий
Félix Aguilar-observatoriet

Félix Aguilar-observatoriet (spanska: Observatorio Astronómico Félix Aguilar), är ett observatorium i San Juan, Argentina. Det byggdes 1953. 1974 byte det namn till Carlos Ulrrico Cesco-observatoriet (spanska: Estación Astronómica Carlos Ulrrico Cesco) efter astronomen Carlos Ulrrico Cesco. Minor Planet Center listar observatoriet som upptäckare av 63 asteroider. Asteroider upptäckta av Félix Aguilar-observatoriet Se även Astronomiska upptäckter av Félix Aguilar-obs Källor och referenser
Flughafen Mendoza

Der Aeropuerto Internacional El Plumerillo ist der Flughafen der argentinischen Stadt Mendoza. Sein IATA-Code ist MDZ, sein ICAO-Code SAME. Der Flughafen liegt auf dem Gebiet der Stadt Las Heras, nördlich der Stadt Mendoza selbst. Mit mehr als zwei Millionen Passagieren pro Jahr gehört er zu den größeren Flughäfen Argentiniens. Während der Argentinien-Krise waren die Verbindungen stark ausgedünnt worden; der Flughafen hat sich seitdem jedoch wieder erholt. So stiegen die Passagierzahlen von 655.318 im Jahr 2006 auf 1,7 Millionen im Jahr 2017. Der Flughafen wird seit 1933 auch militärisch genutzt, die Fuerza Aérea Argentina (FAA) bezeichnet ihn seit 1936 als Base Aérea Militar El Plumerillo, zuvor Base Aérea Militar Los Tamarindo. Neben den Luftstreitkräften nutzten ihn auch die Heeresflieger des Ejército Argentino. Militärische Nutzung Die Militärbasis El Plumerillo ist seit 1949 die Heimat IV Brigada (seit 1951 IV Brigada Aérea) der FAA. Ihr untersteht die Grupo Aéreo 4 de Caza-Caza Bombardeo, der drei bis vier fliegenden Staffeln, Escuadrónes, unterstellt sind. Sie sind sowohl mit Starrflüglern als auch Hubschraubern ausgerüstet. Neben der FAA nutzen auch die argentinischen Heeresflieger den militärischen Bereich. Sie haben hier seit 1991 eine Helikopterstaffel stationiert, die Sección de Aviación de Ejército No 8, die der Gebirgsjägerbrigade VIII, Brigada de Montaña VIII, unterstellt ist. Zivile Nutzung Verkehrszahlen Zwischenfälle Am 20. Januar 1944 stürzte eine Lockheed 18-56-23 Lodestar der LAN Chile (Luftfahrzeugkennzeichen CC-CLC-0072) kurz nach dem Start vom Flughafen Mendoza ab. Alle elf Insassen starben. Am 12. Dezember 1959 musste an einer Convair CV-240-6 der Aerolineas Argentinas (LV-ADM) nach dem Start vom Flughafen Mendoza das Triebwerk Nr. 2 (rechts) wegen Verlusts der Hydraulikflüssigkeit abgestellt werden. Da das Fahrwerk bei der Rückkehr nach Mendoza nicht verriegelt werden konnte, starteten die Piloten entgegen der Notfallvorschriften das stillgelegte Triebwerk erneut. Der im Leerlauf befindliche Propeller erzeugte einen derart starken Luftwiderstand, dass eine Notlandung in einem Weinberg erfolgte, wobei das Flugzeug irreparabel beschädigt wurde. Alle 32 Insassen, sechs Besatzungsmitglieder und 26 Passagiere, überlebten den Unfall. Sonstiges Westlich der Innenstadt Mendoza befindet sich ein weiterer kleiner Militärflugplatz, die Base Cóndor. Hier liegt die mit Helikoptern ausgerüstete Sección de Aviación de Ejército de Montaña 8 des Heeres, die der VIII Brigada de Montaña in der nahegelegenen Kaserne der Garnison Mendoza unterstellt ist. Weblinks Offizielle Seite des Flughafenbetreibers Aeropuertos Argentina 2000 (englisch, spanisch) Offizielle Seite des Flughafens (englisch, spanisch) Flughafendaten im Aviation Safety Network (englisch) Einzelnachweise
Governor Francisco Gabrielli International Airport

Governor Francisco Gabrielli International Airport (Spanish: Aeropuerto Internacional Gobernador Francisco Gabrielli) (IATA: MDZ, ICAO: SAME), better known as El Plumerillo International Airport, is located 8 kilometres (5.0 mi) northeast of the centre of Mendoza, capital of the Mendoza Province of Argentina. It is operated by Aeropuertos Argentina 2000. The 4th Air Brigade (El Plumerillo Military Air Base) is located on the southern section of the airport. Airlines and destinations Statistics Accidents and incidents 20 January 1944: A LanChile Lodestar 18–50, registration CC-CLC-0072, was due to operate a Mendoza–San Juan cargo service when it crashed on takeoff, killing all 12 occupants on board. See also Transport in Argentina List of airports in Argentina References External links Mendoza Airport Aeropuertos Argentina 2000 "Airport information for El Plumerillo International Airport" – via Great Circle Mapper. "Current weather for SAME". NOAA/NWS. Accident history for Mendoza-El Plumerillo Airport at Aviation Safety Network