NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Monumento natural Laguna Leandro

El monumento natural Laguna Leandro es un área protegida ubicada en el departamento Humahuaca, en la provincia de Jujuy, en el noroeste argentino. Se encuentra en una región escasamente poblada, a unos 12 km al sudeste de la localidad de Iturbe y a unos 22 km al noreste de la localidad de Humahuaca. Características generales El área fue protegida bajo la figura de Monumento Natural mediante la Ley Provincial 4203 del año 1985,​ simultáneamente con Laguna de los Pozuelos.​ El objetivo de creación fue preservar el cuerpo de agua y el hábitat de la guayata (Chloephaga melanoptera) y otras especies de aves de ambiente acuático.​ Abarca una superficie de 200 ha, aproximadamente en la posición 23°01′41″S 65°15′03″O. Según el Servicio de Información de Biodiversidad, dependiente de la Administración de Parques Nacionales, las características de la región se corresponden con la ecorregión monte de sierras y bolsones.​ Otras fuentes, sobre la base de las condiciones específicas del lugar, entre ellas la altura, que supera los 4000 m s. n. m., indican que el ambiente corresponde a la ecorregión puna.​ La laguna y su entorno es una de las áreas importantes para la conservación de las aves de Argentina.​ Flora y fauna La cobertura vegetal de la zona que rodea a la laguna es prácticamente nula y se reduce a pastizales de altura, en parte impactados por el pastoreo de los pequeños rebaños de los pobladores de la región.[cita requerida] La fauna más significativa la constituyen las aves. Se ha registrado la presencia de ejemplares de cóndor andino (Vultur gryphus), flamenco austral (Phoenicopterus chilensis), gaucho serrano (Agriornis andicola), yal grande (Idiopsar brachyurus), remolinera castaña (Cinclodes atacamensis), carpintero andino (Colaptes rupicola), caminera rojiza (Geositta rufipennis), calandria castaña (Mimus dorsalis), caracara andino (Phalcoboenus megalopterus), yal negro (Phrygilus fruticeti), agachona mediana (Thinocorus orbignyianus) y bandurrita común (Upucerthia dumetaria).​ Referencias
Laguna de la Cueva del Tigre

La Laguna de la Cueva del Tigre es un espejo de agua del centro del Departamento Vera, en la Provincia de Santa Fe. Se halla situada 250 km al norte de la capital provincial, a la vera de la Ruta Nacional 98 (Argentina). Está en proximidades del municipio de La Gallareta del cual dista unos 30 km al oeste. También es conocida como Laguna de Las Pencas y como Laguna del Tigre. Posee una superficie aproximada de 30.23 km². Referencias «Reserva Municipal y Balneario - Gobierno de Santa Fe». Consultado el 4 de junio de 2017. «Mapa de la Laguna de la Cueva del Tigre». Consultado el 4 de junio de 2017. «Mapa de la Laguna de la Cueva del Tigre». Consultado el 4 de junio de 2017. «VE09 Sistema Arroyo Golondrinas-Calchaquí». Consultado el 4 de junio de 2017.
Laguna de la Cueva del Tigre

Laguna de la Cueva del Tigre är en sjö i Argentina. Den ligger i provinsen Santa Fe, i den nordöstra delen av landet, 600 km norr om huvudstaden Buenos Aires. Laguna de la Cueva del Tigre ligger 51 meter över havet. Arean är 30 kvadratkilometer. Den sträcker sig 7,4 kilometer i nord-sydlig riktning, och 10,6 kilometer i öst-västlig riktning. Runt Laguna de la Cueva del Tigre är det mycket glesbefolkat, med 2 invånare per kvadratkilometer. Kommentarer Källor
Laguna Aracar

La laguna Aracar es un salar ubicado en la parte argentina de la Puna de Atacama. La laguna es también la base de equilibrio de una cuenca endorreica ubicada en la frontera y compartida entre Argentina y la Región de Antofagasta de Chile. La altitud en la cuenca varía entre 4074 m y 6095 m con un promedio de 4475 m. El perímetro es de 52 km y su área es de 96 km².​ Población, economía y ecología Véase también Volcán Aracar Anexo:Salares de Chile Anexo:Cuencas hidrográficas de Chile Hidrología de Chile Referencias
Laguna Aracar

Laguna Aracar är en sjö i Argentina. Den ligger i provinsen Salta, i den norra delen av landet, 1 500 km nordväst om huvudstaden Buenos Aires. Laguna Aracar ligger 4 109 meter över havet. Trakten runt Laguna Aracar är ofruktbar med lite eller ingen växtlighet. Trakten runt Laguna Aracar är nära nog obefolkad, med mindre än två invånare per kvadratkilometer. Kommentarer Källor
Andalgala Airport

Andalgala Airport är en flygplats i Argentina. Den ligger i provinsen Catamarca, i den norra delen av landet, 1 100 kilometer nordväst om huvudstaden Buenos Aires. Andalgala Airport ligger 933 meter över havet. Terrängen runt Andalgala Airport är platt åt sydväst, men åt nordost är den kuperad. Närmaste större samhälle är Andalgalá, 3,9 kilometer nordost om Andalgala Airport. Omgivningarna runt Andalgala Airport är i huvudsak ett öppet busklandskap. Runt Andalgala Airport är det mycket glesbefolkat, med 4 invånare per kvadratkilometer. Kommentarer Källor
General Villegas Airport

General Villegas Airport (IATA: VGS) is an airport serving the town of General Villegas in the Buenos Aires Province of Argentina. The airport is 3 kilometres (2 mi) north of General Villegas. The airport has crossing runways. The asphalt Runway 03/21 is marked closed. The 910 metres (2,990 ft) grass Runway 13/31 is marked closed as of 11/17/2016. Google Earth Historical Imagery shows the runway was closed sometime after 3/4/2016 due to flooding in its central section. The Laboulaye VOR (Ident: LYE) is located 54.6 nautical miles (101 km) north-northwest of the airport. The General Pico VOR (Ident: GPI) is located 55.5 nautical miles (103 km) southwest of General Villegas Airport. See also Argentina portal Aviation portal Transport in Argentina List of airports in Argentina Talk:General Villegas Airport References External links OpenStreetMap - General Villegas OurAirports - General Villegas Airport Accident history for General Villegas Airport at Aviation Safety Network
General Villegas Airport

General Villegas Airport är en flygplats i Argentina. Den ligger i provinsen Buenos Aires, i den centrala delen av landet, 400 km väster om huvudstaden Buenos Aires. General Villegas Airport ligger 118 meter över havet. Terrängen runt General Villegas Airport är mycket platt. Närmaste större samhälle är General Villegas, 3,8 km söder om General Villegas Airport. Trakten runt General Villegas Airport består till största delen av jordbruksmark. Runt General Villegas Airport är det mycket glesbefolkat, med 4 invånare per kvadratkilometer. Kommentarer Källor
SAFICO-Gebäude

Das SAFICO-Gebäude (Edificio SAFICO) ist ein Hochhaus in der Avenida Corrientes in Buenos Aires, Argentinien. Das Gebäude entwarf der Schweizer Architekt Walter Möll im Auftrag der Sociedad Anónima, Financiera y Comercial (SAFICO). Die Bauarbeiten begannen 1932 und dauerten neun Monate, 1934 fand die Eröffnung des Hauses statt. Es gehört zu einer Reihe von modernen Hochhäusern im Stile der Neuen Sachlichkeit in Buenos Aires, unter anderem zählen auch das Kavanagh- und das Comega-Gebäude dazu. Das Haus musste zahlreichen neuen Bauvorschriften genügen. Darunter gehörte unter anderem, dass alle neuen Gebäude in der Avenida Corrientes einige Meter zurückgesetzt erbaut werden mussten, um die Erweiterung der Straße zu einem Boulevard (Avenida) zu ermöglichen. Eine weitere Bauvorschrift war die 1928 beschlossene Reglamento General de Construcciones (Allgemeine Bauvorschrift), welche die Grundhöhe der Gebäude der Avenida Corrientes auf 40 Meter festlegte – um den Proportionen der 26 Meter breiten Avenida Corrientes zu entsprechen. Oberhalb der 40 Meter ließ Möll einen abgestuften Turm errichten. Das Gebäude umfasst drei Kellergeschosse, zwei mit Garagen für etwa 70 Fahrzeuge sowie ein Heizanlage-Geschoss. Oberhalb des Erdgeschosses befinden sich zehn Stockwerke im Hauptgebäude und 15 weitere im Turm. Zur Zeit der Eröffnung war das SAFICO-Gebäude das höchste Wohnhaus Argentiniens, da die obersten drei Geschosse eine einzelne Maisonnette-Wohnung umfasste. Dort in den ersten Jahren der Generaldirektor des SAFICO-Konzerns. In späteren Jahren wohnten zahlreiche bekannte Persönlichkeiten in der Wohnung, unter anderem auch Pablo Neruda in seiner Funktion als chilenischer Vizekonsul. Bis in die 1970er Jahre befand sich direkt dem SAFICO-Gebäude, das daraufhin abgerissen wurde und 1979 mit dem Sitz der Bank of Tokyo – heute Sitz der OSDE – teilweise bebaut wurde. Auf Drängen der Stadtregierung blieb jedoch ein Teil des Geländes unbebaut, sodass eine kleine Grünfläche entstand, die Plazoleta San Nicolás. Heute befindet sich auf dem Platz eine an Touristenbedürfnissen orientierte kleine Wache der argentinischen Bundespolizei. Heute ist das SAFICO-Gebäude Sitz zahlreicher ausländischer Nachrichtenagenturen. Galerie Weblinks Offizieller Internetauftritt des Eigentümers MVS zum Safico-Gebäude (spanisch) Einzelnachweise
Safico Building

The Safico Building is a 90-metre (300 ft) rationalist and art-déco skyscraper with some Bauhaus elements, built out of reinforced concrete in Buenos Aires, Argentina in 1933. The construction was carried out by Swiss engineer Walter Möll and was completed in 10 months becoming one of the first skyscrapers of the city, only shorter than a few buildings in Buenos Aires, such as the Palacio Barolo. It contains both residential apartments and offices. Since the 1940s, important international media companies set their Argentine offices in the Safico Building, such as The Washington Post, the Financial Times, BBC and Reuters. Nobel Prize Laureate Pablo Neruda lived for a few months in the building when he worked as a diplomat. He wrote the second part to Residence on Earth while living there, as well as a few other poems. Spanish poet Federico García Lorca also went to the building many times to visit him. Its architectural relevance made it the building in which the Art-Déco World Congress took place in 2019, when it was visited by architects from all over the world. Gallery See also Kavanagh Building Palacio Barolo Architecture of Argentina References
Edificio Safico

El Edificio Safico se encuentra en la Avenida Corrientes N° 456, en la ciudad de Buenos Aires, Argentina. Fue diseñado y construido bajo la dirección del ingeniero suizo Walter Moll, por encargo de la Sociedad Anónima, Financiera y Comercial (Safico). Comenzó a construirse en 1932 y las obras tomaron 9 meses,​ siendo habilitado en 1934. El Safico fue edificado de acuerdo a una serie de normativas municipales. La primera de ellas fue la ordenanza que obligaba a que las nuevas construcciones sobre la calle Corrientes fueran levantadas unos metros atrás de la línea de edificación, contemplando el ensanche para transformarla en avenida que recién pudo concluirse en 1936. La segunda era el Reglamento General de Construcciones (1928) que limitaba la altura del frente del edificio a unos 40 metros (en proporción con el futuro ancho de la avenida Corrientes de 26 metros), y desde esa altura se edificó en torre escalonada hasta los 90 metros de altura.​ El edificio posee 3 subsuelos (2 de estacionamiento y el más profundo como sala de máquinas y calefacción), planta baja, 10 pisos en bloque y 15 pisos en torre escalonada. El Safico fue en su momento el edificio de viviendas más alto de Argentina. Los últimos 3 pisos fueron construidos como un solo departamento, por encargo de uno de los directores de la Safico, que se mudó a vivir allí. Más tarde, ese triplex, también llamado "departamento 321" sería ocupado por diversos personajes célebres, como Pablo Neruda bajo el cargo de Vicecónsul de Chile.​ En el terreno contiguo al Safico existía un antiguo edificio, demolido en la década de 1970. El gran solar que quedó fue utilizado un tiempo como estacionamiento, hasta que en 1979 se construyó el Edificio Bank of Tokyo (hoy sede de OSDE). En ese momento, se tomó la decisión de dejar parte del terreno sin edificar, y se transformó en la Plazoleta San Nicolás, que posee una sede de la Policía Federal orientada a los turistas. La existencia de este pequeño espacio verde permitió enfatizar al Safico como no había ocurrido cuando existía la antigua construcción vecina. Desde ese momento, la torre escalonada puede verse a la distancia, y se aprecia en todo su desarrollo desde el nivel de la calle. El SAFICO es hoy en día ocupado por diversas oficinas de agencias de noticias extranjeras con sede en la Argentina.​ Imágenes Referencias Enlaces externos Sitio web oficial 1:1BA - Edificio Safico Archivado el 4 de junio de 2014 en Wayback Machine. Safico por Enrique Espina Rawson. "Fervor por Buenos Aires" #10, Mayo de 2010
Edificio SAFICO

L'Edificio SAFICO è uno storico grattacielo di Buenos Aires in Argentina. Storia Il palazzo venne progettato e costruito sotto la direzione dell'ingegnere svizzero Walter Moll per conto della Società Anonima, Finanziaria e Commerciale (SAFICO). I lavori di costruzione iniziarono nel 1932 e si protrassero per nove mesi; l'inaugurazione ebbe luogo nel 1934. Descrizione L'edificio venne realizzato in accordo con una serie di normative municipali. Tra queste figura l'ordinanza che obbligava che i nuovi palazzi della calle Corrientes sorgessero qualche metro indietro rispetto alla precedente linea di edificazione, in modo tale da allargare la strada trasformandola in un viale (obiettivo conseguito nel 1936). Un'ulteriore ordinanza urbanistica, il Regolamento generale delle costruzioni (1928) limitava l'elevazione della facciata degli edifici sul fronte strada a 40 metri, di modo tale che fosse proporzionata alla larghezza della strada sulla quale l'edificio sorgesse. Per questo motivo il palazzo si erge sino ai citati 40 metri per poi seguire un andamento a ziqqurat, raggiungendo infine i 90 metri di altezza. Il palazzo possiede tre piani sotterranei, 2 destinati a parcheggio e il terzo, il più profondo, destinato ad alloggiare le sale macchine. Si eleva quindi per 25 piani sopra il livello stradale: i primi 10 costituiscono la base della torre, mentre i secondi 15 vanno a comporre la ziggurat sommitale. Gli ultimi tre piani sono occupati da un solo appartamento destinato inizialmente ad ospitare il direttore della società: questo fece del palazzo il più alto edificio residenziale del Paese al momento della sua inaugurazione. Nei decenni successivi questo appartamento venne occupato da diverse celebrità, tra le quali figura anche Pablo Neruda nel periodo in cui svolse la carica di Viceconsole del Cile. Ai piedi dell'edificio, su un lotto precedentemente occupato da un altro palazzo, si trova oggi una piazza pubblica. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Edificio SAFICO
Нюелс Олд Бойс

Клуб Атлетико Нюелс Олд Бойс (на испански Club Atlético Newell's Old Boys) е аржентински футболен отбор от град Росарио, провинция Санта Фе. История Клубът е създаден през 1903 г. от бивши ученици на английската гимназия в Росарио и е наречен в памет на нейния директор и треньор по футбол, английският имигрант Исак Нюъл. Оттогава датира и историческото дерби с другия градски съперник Росарио Сентрал. Клубните цветове са черно и червено, взети от знамената на Англия и Германия (Исак Нюъл е англичанин, а съпругата му е немкиня). През 1920 г. отбора организира благотворителен мач за набиране на средства за клиника лекуваща проказа и оттогава датира тяхното прозвище „прокажените“ (Los Leprosos). Нюелс Олд Бойс печели аржентинското първенство общо пет пъти (Метрополитано 1973 – 74, 1987 – 88, 1990 – 91, Клаусура 1992 г. и Апертура 2004 г.) Играе и два финала за Копа Либертадорес, като през 1988 г. губи от Насионал Монтевидео, а през 1992 от Сао Пауло. През 1988 г. печели приятелския мини-турнир наречен Малкото Световното първенство, като по пътя към първото място побеждава Ривър Плейт, Милан, Ювентус, Реал Мадрид и Манчестър Юнайтед. По-късно този турнир става официален в листата на ФИФА и е преименуван на Световно клубно първенство. През 1941 г. Нюелс Олд Бойс прави презокеанско турне и изиграва редица контроли в които постига впечагляващи победи над Валенсия, Борусия Мьонхенгладбах, Реал Мадрид и Испанския нац. отбор. През годините школата на клуба създава значителен брой играчи за националния отбор на Аржентина, и трансферира най-добрите си състезатели за най-силните първенства в Европа, най-вече тези на Италия и Испания. Стадион „Естадио Ел Колосо дел Парке“ се намира в град Росарио Аржентина, по-специално в парк „Independencia“ и е вторият по големина в града. Това е клубният стадион на Нюелс Олд Бойс. Открит е на 23 юли 1911 г. и през годините е претърпял редица реконструкции, за да достигне до настоящия си капацитет от 39 121 зрители. През 2001 година стадиона е домакин на няколко срещи от Световно първенство по футбол за младежи което се провежда в Аржентина. През 1993 г. в края на своята състезателна кариера екипа на отбора облича легендата на аржентинския футбол Диего Армандо Марадона. В знак на признателност една от трибуните на стадиона носи неговото име. От 22 декември 2009 носи името Естадио Марсело Биелса. Успехи Примера Дивисион Аржентина Шампион (3) 1973 – 74, 1987 – 88, 1990 – 91 Клаусура 1992 Апертура 2004 Копа Либертадорес Финалист (2): 1988 и 1992 Известни бивши футболисти Български футболисти Велко Йотов: 1995/99 - (106 мача - 35 гола) Бивши треньори Марсело Биелса Сезар Луис Меноти Бележки Външни препратки ((es)) Офиц. сайт ((es)) Фен сайт Архив на оригинала от 2020-04-19 в Wayback Machine. ((es)) Soy de Newell's (soydenob.com.ar) Фен сайт Архив на оригинала от 2014-12-18 в Wayback Machine. ((es)) nob.com.ar Фен сайт ((es)) Фен сайт Архив на оригинала от 2018-08-15 в Wayback Machine.
Club Atlético Newell's Old Boys

El Club Atlético Newell's Old Boys és un club de futbol argentí de la ciutat de Rosario, a la província de Santa Fe. Història El club fou fundat el 3 de novembre de 1903 per alumnes i ex alumnes del Colegio Comercial Anglo-Argentino de Rosario. El nom del club fou un homenatge al director i entrenador de l'escola, l'immigrant anglès Isaac Newell. Els colors del club, negre i vermell van ser agafats de les banderes del Regne Unit i Alemanya (la dona d'Isaac Newell era alemanya). Els seus principals èxits han estat cinc campionats argentins, el primer el Metropolitano de 1974. A més ha estat dos cops finalista de la Copa Libertadores de América (1988 i 1992). L'any 1949 va fer una brillant gira per Europa derrotant equips com l'Athletic Club de Bilbao, la selecció espanyola B i Tennis Borussia Berlin. Estadi L'estadi Newell's Old Boys està situat al barri de Parque Independencia a Rosario. Des de 1911, l'ajuntament, el propietari, lloga l'estadi al club. Conegut com El Coloso del Parque, tenia una capacitat de 30.000 espectadors, abans de la seva remodelació de l'any 1997 (actualment és de 42.000). El 2009, el camp va canviar el nom en Estadio Marcelo A. Bielsa en honor de l'entrenador argentí que és llegenda en el club. A més, la tribuna principal es diu Gerardo Daniel Tata Martino on hi ha un petit sector amb seients més exclusius que es diu Platea Vieja Amelia. La tribuna popular on està la barra es diu Diego Armando Maradona. Palmarès 7 lligues argentines de futboll: 1974 (Metropolitano), 1987/1988, 1990 (Apertura), 1990/1991 (Campeonato Primera División), 1992 (Clausura), 2004 (Apertura) i 2013 (Torneo Final). Jugadors destacats Referències Enllaços externs Club Atlético Newell's Old Boys - Lloc web oficial (castellà)
Newell's Old Boys

Club Atlético Newell's Old Boys (normalt bare kendt som Newell's Old Boys) er en argentinsk fodboldklub fra byen Rosario. Klubben spiller i landets bedste liga, Primera División de Argentina, og har hjemmebane på stadionet Estadio Marcelo Bielsa, opkaldt efter en tidligere spiller og træner i klubben, Marcelo Bielsa. Newell's Old Boys blev grundlagt den 3. november 1903, og har siden da fem gange vundet det argentinske mesterskab, senest i 2004, hvor man vandt det såkaldte Apertura-mesterskab. Klubbens engelsk-klingende navn skyldes at klubbens stiftere, der valgte at opkalde klubben efter den engelske indvandrer og fodboldpionér Isaac Newell, var studerende på en engelsksproget skole. Titler Argentinsk mesterskab (6): 1974 (Metropolitano), 1988, 1991, 1992 (Clausura), 2004 (Apertura), 2013 (Final) Kendte spillere Jorge Valdano Santiago Santamaría Diego Maradona Ricardo Giusti Américo Gallego Juan Simón Sergio Omar Almirón Abel Balbo Gerardo "Tata" Martino Gabriel Batistuta Néstor Sensini Mauricio Pochettino Aldo Duscher Gabriel Heinze Maxi Rodríguez Walter Samuel Ariel Ortega Ezequiel Garay Lionel Messi Ignacio Scocco Lucas Bernardi Lisandro Martínez Danske spillere Ingen Eksterne henvisninger Klubbens officielle hjemmeside
Newell’s Old Boys

Der Club Atlético Newell’s Old Boys, meist nur Newell’s Old Boys genannt, ist ein Fußballverein aus Rosario in der Provinz Santa Fe in Argentinien. Gegen den Stadtrivalen Rosario Central wird der Clásico rosarino bestritten. Geschichte Der Fußballverein wurde am 3. November 1903 gegründet und ist nach Isaac Newell benannt, einem früheren Trainer und Direktor der English High School in Rosario. Die Vereinsfarben Rot und Schwarz wurden den Flaggen Großbritanniens und Deutschlands entlehnt, da Newell Brite und seine Frau Deutsche war. Die erste Fußball-Herrenmannschaft wird auch „los leprosos“ genannt, was auf ein Wohltätigkeitsspiel in den 1920er-Jahren zugunsten einer Lepra-Klinik zurückgeführt wird. Bekanntester Zögling des Klubs ist der argentinische Nationalspieler Lionel Messi. Aktueller Kader 2025 Stand: Februar 2025 Erfolge National Die Newell’s Old Boys gewannen bisher sechsmal die Argentinische Meisterschaft: Metropolitano 1974, 1987/88, 1990/91, Clausura 1992, Apertura 2004, 2013. International 1988 und 1992 wurde der Fußballverein Vizemeister in der Copa Libertadores. Stadion Das Heimstadion liegt in der Nachbarschaft des Parque Independencia in Rosario. Es wird „El Coloso del Parque“ genannt. Seit den 1997 erfolgten Umbauten hat es eine Kapazität von 42.000 Plätzen. Ehemalige bedeutende Spieler Trainer Argentinien César Luis Menotti (1970) Uruguay Luis Cubilla (1980) Argentinien Diego Cagna (2011) Argentinien Marcelo Bielsa (1980–1992) Argentinien Gerardo Martino (2012–2013) Weblinks Website des Vereins (spanisch) Einzelnachweise
Club Atlético Newell's Old Boys

Newell's Old Boys je argentinski nogometni klub iz grada Rosarija. Najveći igrači Abel Balbo Fabián Basualdo Gabriel Omar Batistuta Gustavo Berizzo Gustavo Dezotti Américo Rubén Gallego Sergio Goycochea Ariel Graziani Diego Armando Maradona Ariel Ortega Mauricio Pochettino Walter Samuel Gabriel Heinze Néstor Sensini Mario Zanabria Julio Zamora Justo Villar Jorge Gabrich Iván Gabrich Lionel Messi Hrvati u Newell'su Jorge Gabrich Iván Gabrich Pablo Vranjicán Vanjske poveznice Službene klupske stranice Arhivirana inačica izvorne stranice od 23. travnja 2021. (Wayback Machine) NOB Club Atletico Newell's Old Boys Newell's na AFA-i
Newell’s Old Boys

A Club Atlético Newell's Old Boys egy argentin labdarúgóklub, melynek székhelye Rosario városában található. A klubot 1903-ban alapították. Jelenleg az első osztályban szerepel. Hazai mérkőzéseit az Estadio Marcelo Bielsaban játssza. A klub hivatalos színei: vörös-fekete. Sikerek Liga Profesional Bajnok (6): 1974 Metropolitano, 1987–88, 1990–91, 1992 Clausura, 2004 Apertura, 2013 Final Copa de Competencia Jockey Club Döntős (2): 1909, 1914 Copa de Honor Municipalidad de Buenos Aires Győztes (1): 1911 Döntős (1): 1912 Copa Ibarguren Győztes (1): 1921 Döntős (4): 1913, 1918, 1922, 1941 Copa General Pedro Ramírez Döntős (1): 1944 Copa Adrián C. Escobar Győztes (1): 1949 Copa de Honor Cousenier Döntős (1): 1911 Copa Libertadores döntős (2) 1988, 1992 A klub ismert játékosai Roberto Sensini Éver Banega Cristian Ansaldi Gabriel Batistuta Lionel Messi Walter Samuel Diego Maradona Gabriel Heinze Jorge Valdano Ezequiel Garay Maxi Rodríguez Mauricio Pochettino Óscar Cardozo David Trezeguet Lisandro Martínez Források Hivatalos honlap (spanyolul) A Newell's Old Boys adatai – transfermarkt.co.uk A Newell's Old Boys eredményei – soccerway.com