NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Le Parc Figueroa Alcorta

Le Parc Figueroa Alcorta es un complejo de dos torres de departamentos ubicado en el barrio de Palermo en Buenos Aires, Argentina entre las avenidas Figueroa Alcorta y Cavia. El complejo se compone por la Torre Cavia y la Torre Alcorta ubicadas junto a sus avenidas, respectivamente. La Torre Cavia fue la torre más alta de Buenos Aires hasta 2015. Actualmente es el tercer edificio más alto de toda Argentina. Historia La empresa RAGHSA inició la serie de torres Le Parc hacia 1994, año en que concluyó la construcción de la Torre Le Parc en el barrio de Palermo. Con sus 155 metros de altura, se convirtió entonces en el edificio más alto de Buenos Aires, transformando significativamente el perfil urbano de la zona, que comenzó a conocerse como Palermo Nuevo.​ Tras el éxito comercial de la primera torre, la empresa orientó sus inversiones hacia el barrio de Puerto Madero, por entonces en pleno proceso de renovación urbana y caracterizado por la proliferación de nuevos rascacielos residenciales. Allí desarrolló el complejo Torres Le Parc Puerto Madero, compuesto por tres torres —la tercera concluida hacia fines de 2007—, cada una con una altura aproximada de 146,3 metros.​ El conjunto se destacó por su rápida comercialización y por consolidar a RAGHSA como una de las principales desarrolladoras inmobiliarias de alta gama en la ciudad. A partir de esto, se ideó el complejo Le Parc Figueroa Alcorta, que estaría ubicado en Palermo Chico, bastante cerca de su antepasada Torre Le Parc. Este barrio corre como segundo en la construcción de altas torres. Figueroa Alcorta también estaría diseñada para ser la torre más alta de Buenos Aires. Las obras comenzaron en 2006 y fue inaugurada en enero de 2009. En abril de 2010 fue inaugurada finalmente la Torre Cavia, la última en terminarse del par que componen el complejo Le Parc Figueroa Alcorta.​ Esta ofrece hasta el piso 27 departamentos de 280 a 320 metros cuadrados. Desde el 28 al 43, las unidades son de 420 metros cuadrados. Fue el edificio más alto de Argentina hasta 2011, siendo superado por el Torre Renoir 2. El coste aproximado fue de 100 millones de dólares y ocupa un área de 59 000 m². Véase también Anexo:Edificios más altos de Buenos Aires Referencias Enlaces externos Sitio Oficial. Le Parc Figueroa Alcorta en SkyscraperCity. La torre más alta de Buenos Aires está en Palermo Diario "La Nación", 18/02/2009.
Le Parc Figueroa Alcorta

Le Parc Figueroa Alcorta è un complesso di grattacieli situato nel quartiere Palermo, nella capitale argentina Buenos Aires. Il complesso è composto dalla Torre Cavia e dalla Torre Alcorta. La Torre Cavia è stata l'edificio più alto di Buenos Aires e dell'intera Argentina fino al 2015. Attualmente è il secondo edificio più alto dell'Argentina. Storia RAGHSA ha iniziato la serie di torri Le Parc nel 1994, quando ha completato la costruzione della Torre Le Parc a Palermo. Con 155 metri di altezza, il grattacielo divenne il più alto di Buenos Aires, cambiando rapidamente il profilo dell'area che occupava, ribattezzata successivamente Palermo Nuevo. Incoraggiata dal successo di quest'operazione, la società iniziò a guardare a Puerto Madero, un quartiere che stava iniziando a modernizzarsi con la costruzione di vari grattacieli. Qui furono costruite le Torri Le Parc Puerto Madero, un complesso di tre grattacieli (la terza sarà completata alla fine del 2007) alte 146,3 metri, i cui appartamenti furono rapidamente venduti. Successivamente fu progettato il complesso Le Parc Figueroa Alcorta, che sarebbe stato situato a Palermo Chico, molto vicino alla Torre Le Parc. Questo quartiere è il secondo nella costruzione di grattacieli. Figueroa Alcorta sarebbe stata progettata anche per essere il grattacielo più alto di Buenos Aires. La costruzione è iniziata nel 2006 ed è stata inaugurata nel gennaio 2009. Nell'aprile 2010 fu infine inaugurata la Torre Cavia, l'ultima ad essere completata del complesso Le Parc Figueroa Alcorta. Il grattacielo era stato originariamente progettata per essere l'edificio più alto di Buenos Aires, superando così la torre Renoir II a Puerto Madero, alta 171 m. In seguito a questo annuncio, tuttavia, DYPSA, i committenti del complesso Renoir, ha deciso di aggiungere un ulteriore livello e di estendere l'altezza di Renoir II a 175 m. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Le Parc Figueroa Alcorta
Parque solar Iglesia-Estancia Guañizuil

El parque solar Iglesia-Estancia Guañizuil es una central de energía solar fotovoltaica ubicada en cercanías de la localidad de Las Flores, departamento Iglesia, en el noroeste de la provincia de San Juan, Argentina. Antecedentes y desarrollo La zona donde está instalado el parque es una de las más favorables en cuanto a su potencial solar ya que posee una irradiación horizontal global (GHI, por sus siglas en inglés) estimada en 2353 kWh/m² (kilovatios-hora por metro cuadrado).​ El proyecto fue aprobado a fines del 2016 e integró el conjunto de ofertas de energía renovable de la Ronda 1.5 de RenovAr.​ En enero de 2018 se aprobó su ingreso al Mercado Eléctrico Mayorista como generadora de energía.​ El parque solar está emplazado en una superficie de 220 hectáreas.​ Consta de aproximadamente 290 000 módulos policristalinos o monocristalinos producidos por Jinko Solar, montados sobre ejes que les permiten seguir el movimiento del sol.​ El parque tiene una potencia instalada de 80 MW,​ por lo que se considera que es uno de los proyectos más grandes del país en generación solar.​ Iglesia-Estancia Guañizuil comenzó su operación comercial en mayo de 2019.​ Referencias
Parque de la Cabecera

El parque de la Cabecera es un parque público metropolitano situado en territorio limítrofe entre la ciudad de Rosario y Granadero Baigorria en la provincia de Santa Fe, Argentina. Está emplazado debajo del Puente Nuestra Señora del Rosario, delimitado por la Avenida “Los Plátanos” (Granadero Baigorria) al norte, el río Paraná al este, la colectora sur de Avenida de Circunvalación 25 de Mayo al sur y el nudo intercambiador de Bulevar Rondeau y Avenida San Martín (ex Ruta Nacional 11 (Argentina)) (Rosario) al oeste.​ El mismo abarca un total de 10 hectáreas de uso público y cuenta con plataformas deportivas, forestación autóctona preservando la biodiversidad de la zona, un sistema de playones y recorrido peatonal de adoquines de hormigón intertrabado, un circuito exclusivo de ciclismo y maratón, sectores de estacionamiento, alumbrado público, bancos, cestos, bebederos, topellantas, mobiliario deportivo y recreativo, bicisendas y de señalización, entre otras obras de infraestructura.​ El sistema vial que atraviesa el parque permite la continuidad hacia el norte del actual recorrido costero de Avenida Carrasco de la ciudad de Rosario en el barrio La Florida. Véase también Parque Alem Parque de España Parque Urquiza (Rosario) Parque de la Independencia (Rosario) Referencias Enlaces externos https://www.youtube.com/watch?v=NIbwn7iWABM https://www.rosario.gob.ar/web
Kathedrale von Viedma

Die Kathedrale von Viedma (spanisch Catedral de Nuestra Señora de la Merced) in der mittelargentinischen Stadt Viedma in der Provinz Río Negro ist der Sitz des römisch-katholischen Bistums Viedma. Lage Die ca. 50.000 Einwohner zählende Stadt Viedma liegt ungefähr 915 km (Fahrtstrecke) südwestlich der Landeshauptstadt Buenos Aires auf dem Südufer des Río Negro ca. 30 km vor dessen der Mündung in den Südatlantik. Die Kathedrale erhebt sich auf dem höchsten Punkt der Stadt. Geschichte Nach dem Brand der alten Pfarrkirche wurde in den Jahren von 1884 bis 1886 eine neue Kirche gebaut. Das Bistum Viedma wurde im Jahr 1934 von Papst Pius XI. errichtet und dem Erzbistum Bahía Blanca als Suffraganbistum unterstellt. Aus der Pfarrkirche wurde eine Kathedrale, deren Glockentürme (campanarios) jedoch erst im Jahr 1979 vollendet wurden. Architektur Der dreischiffige Kirchenbau präsentiert sich außen wie innen im Stil der Neorenaissance. Zwei seitliche Glockentürme rahmen die Fassade, deren Mitte von einem Portikus mit Dreiecksgiebel eingenommen wird. Das Innere der Kirche ist repräsentativ, wenn auch ohne erhöhte Vierungskuppel; Teile der Marmorverkleidung stammen aus Italien. Weblinks Kathedrale von Viedma – Fotos und Reiseeindrücke (spanisch)
Antoine de Saint Exupéry Airport

Antoine de Saint Exupéry Airport (Spanish: Aeropuerto Antoine de Saint Exupéry, IATA: OES, ICAO: SAVN) is an airport serving San Antonio Oeste, a city in the Río Negro Province of Argentina. The airport is named after the French author-aviator Antoine de Saint-Exupéry. Facilities The terminal building is very similar in architectural design to others in the Patagonian region, basically of a simple, plain design with appropriately sized common areas, which provides an acceptable level of service for the area's normal traffic. However the terminal building also features a mural by Uruguayan artist Carlos Páez Vilaró in its main hall, painted in December 1989. The airport is 1.3 kilometres (1 mi) inland from the San Matías Gulf. Southeast approach and departure may be over the water. The runway has greater than 300 metres (980 ft) unpaved overruns on each end. The San Antonio Oeste non-directional beacon (Ident: SAN) is located on the field. History San Antonio Oeste's airport was renamed after the French writer-aviator Antoine de Saint-Exupéry, who frequently surveyed routes in the country as the director of Aeroposta Argentina, the company that created a stopover airport at that location en route to Comodoro Rivadavia. A small museum exhibit was created in the airport's terminal building honoring its origins. It came into being on October 31, 1929, when a flight route began between Comodoro Rivadavia and Bahia Blanca, with stops at San Antonio Oeste and Trelew. The following day Aeroposta Argentina inaugurated its regular service to the airport. Due to a lack of facility, runway, and airport maintenance for over 20 years, commercial air services were discontinued to the airport in 2009. Currently only the local flying club and some private flights use the facility. See also Argentina portal Aviation portal Transport in Argentina List of airports in Argentina References External links OpenStreetMap - Antoine de Saint Exupéry Airport FallingRain - Antoine de Saint Exupery Airport "Airport information for Antoine de Saint Exupéry Airport Airport" – via Great Circle Mapper. Accident history for OES at Aviation Safety Network
Aéroport Antoine-de-Saint-Exupéry

L’aéroport Antoine De Saint-Exupéry (code IATA : OES • code OACI : SAVN • code FA Argent. (es) : SAN) est un aéroport situé à San Antonio Oeste, en Argentine. Il a été nommé en l’honneur de l’aviateur français Antoine de Saint-Exupéry. Portail de l’Argentine Portail de l’aéronautique
Antoine de Saint Exupéry Airport

Antoine de Saint Exupéry Airport är en flygplats i Argentina. Den ligger i provinsen Río Negro, i den södra delen av landet, 900 kilometer sydväst om huvudstaden Buenos Aires. Antoine de Saint Exupéry Airport ligger 20 meter över havet. Terrängen runt Antoine de Saint Exupéry Airport är platt. Havet är nära Antoine de Saint Exupéry Airport åt sydost. Närmaste större samhälle är San Antonio Oeste, 7,5 kilometer öster om Antoine de Saint Exupéry Airport. Kommentarer Källor
Partido Coronel Rosales

Coronel Rosales ist ein Partido im Süden der Provinz Buenos Aires in Argentinien. Laut einer Schätzung von 2019 hat der Partido 63.433 Einwohner auf 1.312 km². Der Verwaltungssitz ist die Ortschaft Punta Alta. Orte Punta Alta (Verwaltungssitz) Villa General Arias Balneario Pehuen-Có Villa del Mar Bajo Hondo Calderón Paso Mayor Puerto Rosales Base Naval Puerto Belgrano Arroyo Pareja Punta Ancla Base de Infantería de Marina Baterías Einzelnachweise
Coronel Rosales Partido

Coronel Rosales Partido is a partido on the southern coast of Buenos Aires Province in Argentina. The provincial subdivision has a population of about 61,000 inhabitants in an area of 1,312 km2 (507 sq mi), and its capital city is Punta Alta, which is around 650 km (404 mi) from Buenos Aires. Attractions The coastal village of Pehuen Có is popular with tourists from Provincia de Buenos Aires and it benefits from a beautiful beach, woodlands, a shipwreck, and some interesting fossils. Sport The city of Punta Alta is home to Sporting Punta Alta, a football club that play in the regionalised 4th Division of Argentine football. Settlements Punta Alta, 57,296 Bajo Hondo 165 Calderón (Rosales) Paso Mayor Pehuen Có 674 Villa del Mar, 353 Villa General Arias, 1,777 External links Pehuen Có website Archived 2021-10-01 at the Wayback Machine
Partido di Coronel de Marina Leonardo Rosales

Il partido di Coronel de Marina Leonardo Rosales, spesso partido di Coronel Rosales, è un dipartimento (partido) dell'Argentina facente parte della Provincia di Buenos Aires. Il capoluogo è Punta Alta. Toponimia Il partido è intitolato all'ufficiale della marina militare argentina Leonardo Rosales, eroe della guerra argentino-brasiliana. Popolazione Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su partido di Coronel de Marina Leonardo Rosales Collegamenti esterni Sito ufficiale, su rosalesmunicipio.gob.ar.
Coronel Rosales (partido)

Coronel Rosales (Partido de Coronel Rosales) is een partido in de Argentijnse provincie Buenos Aires. Het bestuurlijke gebied telt 60.892 inwoners. Tussen 1991 en 2001 steeg het inwoneraantal met 2,3 %. Plaatsen in partido Coronel Rosales Bajo Hondo Balneario Pehuen-Có Paraje Calderón Puerto Rosales Punta Alta Villa del Mar Villa General Arias Externe link (es) Website van de gemeente Coronel Rosales
Coronel Rosales (município)

Coronel Rosales (partido) é um partido (município) da província de Buenos Aires, na Argentina. Possuía, de acordo com estimativa de 2019, 63.433 habitantes. Localidades Bajo Hondo: 165 habitantes Pehuenco: 674 habitantes Punta Alta: 57.296 habitantes Villa del Mar: 353 habitantes Villa General Arias: 1.777 habitantes Calderon Paso Mayor (INDEC 2.001) Referências
Коронель-Росалес (муниципалитет)

Муниципалитет Коронель-Росалес (исп. Partido de Coronel Rosales) — муниципалитет в Аргентине в составе провинции Буэнос-Айрес. Территория — 1312 км². Население — 62 152 человек. Плотность населения — 47,41 чел./км². Административный центр — Пунта-Альта. История Муниципалитет был образован в 1945 году. Он назван в честь Леонардо Росалеса — героя аргентино-бразильской войны. География Муниципалитет расположен на юго-западе провинции Буэнос-Айрес. Муниципалитет граничит: на северо-западе — c муниципалитетом Баия-Бланка на севере — с муниципалитетом Коронель-Принглес на северо-востоке — с муниципалитетом Коронель-Доррего на востоке — с муниципалитетом Монте-Эрмосо на юге — с Атлантическим океаном Важнейшие населённые пункты Примечания
Coronel Rosales

Partido de Coronel Rosales är en kommun i Argentina. Den ligger i provinsen Buenos Aires, i den södra delen av landet, 600 km sydväst om huvudstaden Buenos Aires. Antalet invånare är 60 892. Omgivningarna runt Partido de Coronel Rosales är en mosaik av jordbruksmark och naturlig växtlighet. Runt Partido de Coronel Rosales är det ganska glesbefolkat, med 47 invånare per kvadratkilometer. Källor
Коронель-Росалес

Округ Коронель-Росалес (ісп. Coronel de Marina Leonardo Rosales) — адміністративно-територіальна одиниця 2-ого рівня у провінції Буенос-Айрес в центральній Аргентині. Адміністративний центр округу — Пунта-Альта (ісп. Punta Alta). Населення округу становить 62152 особи (2010). Площа — 1312 кв. км. Історія Округ заснований у 1945 році. Населення У 2010 році населення становило 62152 особи. З них чоловіків — 30413, жінок — 31739. Політика Округ належить до 6-ого виборчого сектора провінції Буенос-Айрес. Примітки
Хачкар

Хачкар (на арменски: խաչ – кръст) е вид средновековен каменен паметник, разпространен в Армения. Характерното за него е, че има изобразен кръст – представлява по-често стела или по-рядко самият той е във формата на кръст. Има богата врязана резба и разни изображения и орнаменти, издълбани върху камъка. Обичайно се поставя на кръстопът, в и върху фасадите на манастири и като самостоятелен християнски паметник (оброчище) в Армения и населени с арменци райони. На територията на Армения са описани хиляди хачкари, като всеки от тях има уникална плетеница от гравирани символи, но всички рисунки са издържани вобщ стил. В България дарени от арменците каменни стели „хачкар“ има в следните градове: София – в градинката „Ереван“ на ул. Владайска, открит от кметовете на София (Бойко Борисов) и на Ереван (Ерванд Захарян) на 10 септември 2008 г.; Пловдив – в двора на арменската църква, издялан от туф в свещения арменски град Ечмиядзин и осветен на 24 април 2005 г. в навечерието на 90-годишнината от „Агхет“ (арменския геноцид) от протойерей Кеворк Хачирян; Варна – ажурен паметник „1700 години от приемането на християнството в Армения“ в Приморската градина близо до детския кът с езерцето, също и друг, масивен, с по-модерен вид, представляващ „паметник на арменските бежанци във Варна“ в тревната площ пред Археологическия музей с лице към бул. „Мария-Луиза“, както и класически в двора на арменската църква „Св. Саркис“; Бургас – при арменската църква „Сурп Хач“ до х-л „България“ като „паметник на геноцида над арменския народ“ в композиция с фигура на дете, изработена през 1990 г. от Хари Норхаик Арабян; Шумен – при арменската църква „Сурп Аствадзадзин“; Генерал Тошево – с височина 4 м, в памет на император Александър Втори, изваян от скулптора Богдан Ванадзорци в Армения, открит от руския консул във Варна на 24 април 2005 г.; Батак – между възрожденската църква „Св. Неделя“ и новата църква „Успение на Пресвета Богородица“, изработен от полиран гранит (донесен от Армения със съдействието на братя Овсепян), официално открит на 16 май 2008 година по случай 132-годишнината от Априлското въстание и Баташкото клане, с издълбан надпис „От признателния арменски народ в памет на батачани, загинали през 1876 година“. Банско - на Пейо Яворов и неговото стихотворение "Арменци". В основата на паметника пише: "Братя, хвърляйте фесовете. От днес сте вече свободни хора." - това са думите, с които войводата Яворов поздравява банскалии като свободни жители на България два дни след Освобождението на Банско през 1912г. в двора на църквата Св. Троица (близо до паметника) Вижте също Манастир Източници
Khatxkar

El khatxkar o pedra-creu és una estela que té gravada una creu (sovint una creu patent) i que és un dels símbols del cristianisme armeni. Els khatxkarè porten gravats en pedra diversos elements decoratius amb significat doctrinal, com ara les rosetes, símbols solars o fruites tals com la magrana o el raïm, que s'associen a la resurrecció. En alguns d'ells apareix Jesús crucificat envoltat d'àngels o escenes bíbliques. La finalitat de les esteles, originàriament erigides sobre les tombes però després aixecades com a monuments independents, era pregar per l'ànima d'alguna persona cèlebre que acaba de morir. Posteriorment van erigir-se també com a amulet protector per a terreny sagrat, per exemple en la construcció d'esglésies, i fins i tot amb alguns usos civils. Les esteles van començar a proliferar a Armènia a partir del segle ix i es van fer enormement populars, fins a esdevenir un símbol cultural. Per això membres de la diàspora armènia han erigit khatxkarè en territoris fora del seu domini territorial històric, especialment com a memorial de les víctimes del genocidi armeni. L'aparença habitual és d'una pedra prima de més d'un metre d'alt que apareix al camp, cementiri o camí amb un significat apotropaic. Es poden classificar en quatre períodes històrics. El primer data de l'alta edat mitjana i conté els precedents d'aquests monuments, el període clàssic (segles IX - XI) on van adquirir les diverses funcions que mantenen avui dia, el període d'esplendor (fins al segle xiii) on es va anar complicant la decoració de les pedres i una darrera fase de límits incerts amb els khatxkarè moderns. Semblen ser un descendent de monuments megalítics de pedres aixecades com a guardianes de territoris orientals. El material de les esteles és una pedra com el gres, la felsita, l'andesita, el tuf o el basalt. Es poden dividir segons l'ornamentació en diverses famílies, esculpida a la pedra i protegida amb banys de sorra fina per tal d'assegurar-ne el contorn. Així, hi ha esteles amb més presència d'elements naturals, que assimilen la pedra a un arbre vivent, mentre que d'altres tenen més abundància d'escenes sagrades, com les encastades als murs de monestirs. En totes elles se subratlla la natura divina de Jesús amb símbols que es relacionen amb la vida, per indicar el triomf sobre la mort (la resurrecció), que és la clau de la creença cristiana. Algunes pedres s'acompanyen d'inscripcions que reforcen la funció votiva o les lliguen a personatges reals o bé sants protectors. En alguns casos les esteles formen autèntics camps de pedres, com el de Noratus, amb més de 700 peces diferents. Referències
Chačkar

Chačkar (arménsky խաչքար) je arménská kamenná stéla s vyrytým křížem a dalšími ornamenty. Je charakteristická pro středověké arménské křesťanské umění. Ve své dnešní podobě se objevují poprvé v 9. století. V listopadu 2010 bylo umění výroby chačkarů zařazeno na seznam nehmotného kulturního dědictví lidstva UNESCO. Chačkary v Česku Památník arménsko-českého přátelství – v Praze Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kačkar na Wikimedia Commons
Hačkar

Hačkar (armenski: Խաչքար za "kameni križ") je kameni spomenik u obliku uspravne ploče s plošnim reljefnim ukrasima, karakterističan za armensku umjetnost. Povijest Hačkari se prvi put pojavljuju u 9. stoljeću kada nastaju najljepši i najpoznatiji samostani Armenske apostolske Crkve. U to vrijeme se Kraljevina Armenija oslobodila arapske dominacije, čiji se umjetnički utjecaj vidi na njihovoj izvedbi. Najstariji pronađen hačkar je onaj kraljice Katranide, supruge kralja Ašota Bagratunija I. iz 879. godine. Vrhunac proizvodnje hačkara je od 12. do 14. stoljeća, nakon kojeg je slijedilo razdoblje mongolske vlasti koji su branili njihovo klesanje. Umjetnost stvaranja hačkara je obnovljeno u 16. i 17. stoljeću, a klesari hačkara se i danas mogu pronaći u Armeniji, osobito oko grada Erevana. Odlike Hačkari su obično visoki oko 1,5 m, a najčešći motivi na njima su križevi ili raspela na pozadinama u obliku rozeta ili sunčevih diskova (simbola vječnosti), ukrašeni uzorcima lišća, grožđa, životinja ili apstraktnih oblika. Ponekad su prikazani prizori iz Biblije ili prikazi svetaca. Podizani su kako bi se duša posvetila Bogu i obilježio neki važan događaj poput vojne pobjede, obilaska prirodne katastrofe, izgradnje samostana, mosta, itd. Većina ih stoji samostalno, ili su naslonjeni na zidine samostana, a do danas ih je samo u Armeniji pronađeno oko 40,000, od kojih je svaki originalan i nijedan nema isti dekorativni uzorak. Najljepši primjeri su preneseni u Muzej povijesti u Erevanu i Muzeju katedrale u Ečmijazdinu. Najviše hačkara na jednom mjestu (oko 900) se nalazi u tzv. „polju hačkara”, starom groblju Noratus na zapadnoj obali jezera Sevan (slika gore desno). Hačkari se i danas prave na tradicionalan način iz lokalnog kamena, klesanjem dlijetom, oštrim perima i čekićima. Potom se bruse finim pijeskom, a malene pukotina i nepravilnosti se uklanjaju gipsom ili glinom, te se naposljetku boje. Jednom završen hačkar se podiže uz maleni vjerski obred, te se nakon posvećenja vjeruje kako posjeduje svete moći zaštite, pobjede, dugog života, sjećanja, pomoći, i meditacije za spas duše. tradicionalni način proizvodnje hačkara, te metode obrade i ornamenti, se prenose s koljena na koljeno u obitelji klesara hačkara, ili sustavom šegrta s majstora na vježbenike, uz podršku regionalnoj različitosti i individualnim improvizacijama. Zbog toga su simbolizam i proizvodnja hačkara upisani na UNESCO-ov Popis nematerijalne svjetske baštine u Aziji i Oceaniji 2010. godine. Poveznice Armenska umjetnost Visoki križevi - kameni križevi u Irskoj i Velikoj Britaniji keltske tradicije Stećci Izvori Vanjske poveznice [neaktivna poveznica]