NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sant Miquel de Foces

L'Església de Sant Miquel de Foces es troba dos quilòmetres del terme municipal d'Ibieca, a Osca. Història Aquest temple, únic vestigi de Foces, poble des de fa molt de temps senyoriu pertanyent a la família del mateix nom. Va ser manada construir per Eximino I de Foces en 1249 amb la intenció d'utilitzar-la com a panteó familiar. El 1259 la va donar a l'Orde de Sant Joan de Jerusalem. Se situa al període de transició del romànic al gòtic. Va ser declarada Monument Nacional en 1916. Pintures Les pintures corresponen al gòtic lineal (1302, data aproximada que es troba a una cartel·la escrita en llatí, sobre el sepulcre d'Ato I de Foces). El costat sud del creuer està dedicat a la vida de Sant Joan Baptista, a la seva part més gran, i el costat nord del creuer, a passatges del Nou Testament, incloent des de l'Anunciació, passant per l'Adoració, matança dels Innocents, entre d'altres… L'autor, el Mestre de Foces va utilitzar una tècnica mixta, amb començament al fresc i terminació a sec amb els colors dissolts en olis, que conferien gran intensitat a les pintures. Sembla que la realització de les pintures del costat sud del creuer pertanyen a una escola lleonesa, i les del costat nord, a una escola presumiblement d'Avinyó, degut] a les marques de la tècnica de sanguina que s'aprecien. El panteó Als costats o murs del creuer, amplis arcs, els buits dels quals van ser destinats per protegir els sepulcres de grans dimensions. Dintre d'aquest gran tresor de bellesa que enclou Foces, sempre va destacar la pintura que ornamenta els buits dels sepulcres i que D. Valentín Carderera, pintor de Sant Miquel que va arribar a veure tot el creuer pintat amb passatges de la Verge, va qualificar d'obra de gran valor. La pintura del sepulcre de D. Atho de Foces representa Jesús crucificat, amb la Verge i Sant Joan als costats al cos alt; sota s'estén una bonica orla romana d'Orient i al centre una cartel·la amb inscripció; sota, dos àngels en actitud de volar, conduint una ànima al cel: a l'intradós de l'arc completen la decoració dos àngels i dos sants. La decoració del segon sepulcre consisteix en Jesús crucificat també, ocupant el centre, i a ambdós costats els apòstols; una altra bonica orla romana d'Orient que separa aquest quadre del superior que ocupa el timpà, on es representa Jesús assegut a un tron: a l'intradós, a la part alta, hi ha àngels, i sota aquests, Sant Francesc a un costat i Santa Caterina; a l'altre costat, Santa Margarida i Sant Joan Baptista.
San Miguel de Foces

San Miguel de Foces est un monastère situé près d'Ibieca dans la Province de Huesca (Espagne). Géographie Histoire Annexes Articles connexes Liste des abbayes et monastères pyrénéens Liens externes Portail du catholicisme Portail du monachisme Portail de l’architecture chrétienne Portail de l’Aragon Portail des Pyrénées
Lac de Clarabide

Le lac de Clarabide, anciennement glacier de Clarabide, est un lac pyrénéen français situé administrativement dans la commune de Loudenvielle dans le département des Hautes-Pyrénées en région Occitanie. Le lac a une superficie de 8,5 ha pour une altitude de 2 648 m. Toponymie Géographie Il se trouve dans le sud-est du département français des Hautes-Pyrénées proche de la Haute-Garonne et de la frontière franco-espagnole. Il est dans le vallon d'Aygues Tortes coincé par la Montagne de Pouchergues au nord et la muraille des sommets de Clarabide au sud. Il se situe entre la fourche de Clarabide, les pics de Clarabide et le pic Saint-Saud. Topographie Hydrographie Climat Histoire En 1882, Henry Russell décrit un glacier : le lac n'existe pas encore. En 1906, Aymar de Saint-Saud le visite et décrit un lac, surmonté d'un glacier de cent mètres de haut. Depuis la fin du XXe siècle, le glacier n'existe plus. Il semblerait d'après les témoignages et photos de Henry Russell, Aymar de Saint-Saud et Ludovic Gaurier, que le lac soit apparu vers 1900 à la suite du recul du glacier de Clarabide. Durant le XXe siècle, le lac s'est agrandi en prenant progressivement la place du glacier. Au début des années 1980, il ne subsistait plus du glacier qu'une plaque de glace accrochée à la falaise du pic Clarabide. Durant les années 1990, le glacier a complètement disparu. De nos jours, même si le lac est couvert de glace la plus grande partie de l'année, celle-ci disparaît en général complètement au mois d'août. Protection environnementale Le lac fait partie d'une zone naturelle protégée, classée ZNIEFF de type 2 : vallée du Louron. Voies d'accès Il faut prendre l’itinéraire du lac de Caillauas au départ du Pont de Prat à la centrale hydro-électrique de Tramezaygues, il faut traverser les gorges de Clarabide par un chemin très escarpé jusqu'à la construction d'un chemin plus sûr construit par les Ponts et Chaussées, et rejoindre le refuge de la Soula. Après le lac de Caillauas continuer sur le vallon des Gourgs Blancs et passer le lac des Isclots pour contourner la muraille de la Lègnes de Pouchergues. Notes et références Notes Références Voir aussi Bibliographie Bourneton, « Clarabide (Lac de) » dans Le Dictionnaire des Pyrénées, Toulouse, Privat, 1999, 923 p. (ISBN 2708968165) Articles connexes Liste des lacs des Hautes-Pyrénées Liste des lacs des Pyrénées Massif de Perdiguère Liens externes Lac des Pyrénées : Lac de Clarabide Photo aérienne sur geoportail.fr Carte IGN sur le site geoportail.fr Portail des Pyrénées Portail des lacs et cours d'eau Portail des Hautes-Pyrénées
Llac de la Bernatuara

El llac de la Bernatuara (aragonès: Ibón de ra Vernatuara, castellà: Ibón de Bernatuara, francès: Lac de la Bernatoire) és un llac pirinenc situat al municipi de Torla-Ordesa, a la comarca del Sobrarb (Aragó). Es troba a la vall de Bujaruelo, entre el pic de la Bernatuara (2.516 m) i la punta Sandaruelo o pic de Gabiet (2.717 m), molt a prop del port de la Bernatuara (2.336 m). Té una superfície d'1,8 hectàrees i una altitud de 2.334 metres. Des de França, s'hi pot arribar des del municipi de Gavarnia, passant pel port de Bujaruelo (Gavarnie en francès), o bé per la vall d'Ossoue, a través de la petita vall de la Canau. Des de l'Aragó, se sol sortir del refugi de Bujaruelo i, passant pel barranc de Lapazosa, s'arriba al refugi de la plana de Sandaruelo. Des d'aquí, i havent cobert un descens considerable, s'ateny el llac. Toponímia L'orònim Vernatuara presenta la terminació -tuara, de l'aragonès arcaic preliterari, que prové del sufix llatí -tōriu, com -dero o -dor. Es pot relacionar amb el verb llatí vernare ("reverdir") a través de la forma sufixada vernatoria, de la mateixa família que "vernació". El pic El pic de la Bernatuara té 2.516 metres d'altura i està situat entre els municipis de Torla-Ordesa (Aragó) i Gavarnia (Occitània). Des del cim, mirant cap al llac, veiem el port a mà esquerra i, darrere del llac, la punta de Sandaruelo. A l'esquerra del port queda la vall de la Canau i, a la dreta del llac, la vall de Bujaruelo. El port El port de la Bernatuara, de 2.336 metres, fa de frontera entre l'Aragó i França. Se situa a uns 150 metres del llac de la Bernatuara, entre el pic del mateix nom i la punta Sandaruelo. Mirant cap al pic de la Bernatuara, el llac queda a mà esquerra i, a mà dreta, la vall de la Canau. Tradicionalment, el port ha estat un lloc de pas entre Espanya i França. Així ho indica un cartell de la UNESCO, amb la frase «Lieu de passage historique Franco-Espagnol», és a dir, «Lloc de pas històric francoespanyol». Referències
Lac de la Bernatoire

Le lac de la Bernatoire (en espagnol ibón de Bernatuara) est un lac des Pyrénées espagnoles dans la communauté autonome d'Aragon. Toponymie Géographie Situé à proximité de la frontière franco-espagnole, le lac de la Bernatoire est encadré à l'Ouest par le pic de la Bernatoire (2 518 m), à l'Est par le pic de Gabiet (2 716 m). Topographie C'est un lac de la vallée de Bujaruelo, situé à 2 334 m d'altitude pour une superficie de 1,8 ha. Hydrographie Histoire Voies d'accès Le lac est accessible depuis Gavarnie, soit en passant par le port de Boucharo, soit par la vallée d'Ossoue via la petite vallée de la Canau via le col de la Bernatoire. Notes et références Voir aussi Articles connexes Liste des lacs des Pyrénées Liens externes Portail des Pyrénées Portail des lacs et cours d'eau Portail de l’Aragon
Castillo de Navardún

El castillo de Navardún se alza sobre un altozano rocoso próximo a la localidad zaragozana de Navardún controlando el río Onsella. Historia Existen referencias documentadas de la localidad anteriores a la época de Sancho Garcés I de Pamplona, pero no así de su castillo que no aparece hasta el año 1198, ligado a los obispos de Navarra. Sin embargo el castillo que ha llegado hasta nuestros días no puede ser anterior a finales del siglo XIII. Formaba parte de un conjunto de edificaciones de carácter defensivo, que protegían la Valdonsella, así como el acceso al valle del río Aragón, junto con el castillo de Royta, el castillo de Sos, el castillo de Sibirana, el castillo de Luesia, el castillo de Uncastillo o el castillo de Biel.​​ Descripción Se trata de un imponente torreón de planta rectangular de unos veintiséis metros de altura construido con fines residenciales-defensivos y vinculado a los obispos de Pamplona, siendo, tras la Torre de Biel el más alto de todo Aragón.​ Está construido en sillería sobre unos cimientos de cantos rodados unidos por arena y arcilla. La torre se encuentra dividida en cuatro plantas, de las que la primera se encuentra semienterrada. Además de la torre existe un recinto amurallado, dentro del cual existían otros edificios de servicios. De este recinto, apenas han llegado unos restos hasta nuestros días. A principios del siglo XXI se produjo una restauración integral del monumento. Véase también Anexo:Bienes de interés cultural de la provincia de Zaragoza Anexo:Bienes catalogados de la provincia de Zaragoza Anexo:Castillos de España Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Castillo de Navardún. Castillo de Navardún en CastillosNet.
Estació de Calataiud

Calataiud és una estació ferroviària situada a l'est de Calataiud, a la comarca de la Comunitat de Calataiud a l'Aragó. L'any 2018 l'estació de Calataiud va ser utilitzada per 238.525 passatgers. Situació ferroviària L'estació es troba a 531,4 metres d'altitud i està integrada tant en la línia Línia 050 (LAV Madrid - Saragossa - Barcelona-França), punt quilomètric 221,3, entre les estacions de Guadalajara-Yebes i Saragossa-Delicias. També s'hi situa la Línia 200 fèrria d'ample ibèric que uneix Madrid - Saragossa - Barcelona, punt quilomètric 244,7, entre les estacions de Terrer i Embid de la Ribera. Història L'estació va ser inaugurada el 25 de maig de 1863 amb l'obertura del tram Medinaceli - Saragossa de la línia fèrria Madrid-Saragossa per part de la Companyia dels Ferrocarrils de Madrid a Saragossa i Alacant o MZA.El 1941, la nacionalització del ferrocarril a Espanya va suposar la integració de la companyia en la recentment creada RENFE. Calataiud va arribar a ser un nus ferroviari important, amb la presència de diverses estacions i línies fèrries. El 1901 va quedar connectada amb la Línia Calataiud-Terol-Sagunt, construïda per la Companyia del Ferrocarril Central d'Aragó, i el 1929 ho faria amb el Ferrocarril Santander-Mediterrani. Això va suposar que les instal·lacions originals de MZA coexistissin amb altres estacions, com la de Calataiud-Jiloca (Central d'Aragó) o la de Calataiud-Ribota (Santander-Mediterrani). L'existència d'aquestes tres estacions donaria lloc a la creació d'un nucli ferroviari de gran importància, arribant a establir-se una estació comuna per a serveis de viatgers i mercaderies. Aquesta situació es va mantenir fins al 1985, data en què van ser clausurats el tram Calataiud-Caminreal de la connexió amb Terol i l'inacabat ferrocarril Santander-Mediterrani. El 24 de febrer de 2003, l'AVE va fer per primera vegada la seva parada en una renovada estació de Calataiud. El 10 d'octubre de 2003 la línia Madrid-Saragossa-Lleida va ser inaugurada oficialment, amb el descobriment d'una placa commemorativa per part del rei Joan Carles I i de la reina Sofia. Des del 31 de desembre de 2004 Renfe Operadora explota la línia, mentre que Adif és la titular de les instal·lacions ferroviàries. Serveis ferroviaris Mitjana Distància Renfe Per Calataiud circulen els regionals de la línia Saragossa - Arcos de Jalón - Madrid, dels que només 1 tren diari té com a capçalera l'estació de Chamartín. A més també és capçalera de 3 trens Avant que circulen per la LAV Madrid - Saragossa - Barcelona. Renfe Llarga Distància Gairebé tots els serveis de llarga distància que circulen per Calataiud són d'ample internacional i circulen per la LAV Madrid - Saragossa - Barcelona, aquests la uneixen amb Saragossa, Madrid, Barcelona, Logronyo, Pamplona i Sant Sebastià entre d'altres. Referències
Calatayud railway station

Calatayud station is a railway station located in the Spanish city of Calatayud in Aragon. It brings together the classic Iberian gauge route between Madrid and Barcelona and the new high speed line. For the arrival of the latter, it was decided to remodel the old station known as Calatayud-Jalon. It is served by the AVE high speed trains between Madrid and Barcelona and onwards to Figueres. Services References
Estación de Calatayud

Estación de Calatayud vasútállomás Spanyolországban, Calatayud településen. Része a spanyol nagysebességű vasúthálózatnak. Vasútvonalak Az állomást az alábbi vasútvonalak érintik: Madrid–Barcelona nagysebességű vasútvonal Madrid-Barcelona-vasútvonal Kapcsolódó állomások A vasútállomáshoz az alábbi állomások vannak a legközelebb: Estación de Guadalajara-Yebes (Madrid-Puerta de Atocha-Almudena Grandes, Madrid–Barcelona nagysebességű vasútvonal) Estación de Zaragoza-Delicias (Estación de Barcelona Sants, Madrid–Barcelona nagysebességű vasútvonal) Estación de Embid de Jalón Estación de Terrer Forgalom Kapcsolódó szócikkek Spanyolország vasúti közlekedése Jegyzetek További információk
Calatayud (stacja kolejowa)

Calatayud – stacja kolejowa położona na wschód od Calatayud, we wspólnocie autonomicznej Aragonia, w Hiszpanii. Przez stację przechodzą pociągi średniego dystansu i dalekobieżne oraz międzynarodowe. Stacja znajduje się na linii dużej prędkości Madryt – Saragossa – Barcelona.
Iglesia de San Pedro Apóstol (Sinués)

La iglesia de San Pedro Apóstol es una iglesia católica situada en el pueblo de Sinués, municipio de Aísa, en la Provincia de Huesca, España. Se trata de la iglesia parroquial de esa población. Está considerado como bien catalogado por el Gobierno de Aragón.​ En 2014 fue incluido como parte del catálogo de bienes asociados en el Patrimonio de la Humanidad dentro del sitio conocido como Caminos de Santiago en España. Aunque el Camino discurre a unos 10 km de distancia del pueblo, sí que pasa por el término municipal de Aísa, al que pertenece Sinués. Descripción Se trata de una compacta construcción gótica de nave única y ábside poligonal, reforzado exteriormente por contrafuertes. Cuenta, además, a los pies con un atrio de entrada y una torre de planta cuadrada y tres cuerpos en altura, así como una sacristía adosada a la cabecera. La nave se cubre con bóvedas de crucería de distintos tipos y presenta capillas abiertas en el lado del Evangelio. En el último tramo de la nave se eleva el coro alto, cerrado por un antepecho con decoración renacentista de carácter clasicista, con una amplia escalera de subida que concluye en una monumental portada de acceso de madera. El actual pavimento de madera que recubre la iglesia está colocado sobre un suelo enmorrillado, que forma motivos florales y geométricos. Su fábrica es de sillarejo. En su exterior, muy sobrio, destaca la portada occidental cobijada por el atrio, abierta en arco carpanel rematado por gablete enmarcado por una moldura. A la izquierda de la portada se encuentra, empotrado, un tímpano decorado con crismón, perteneciente a la antigua construcción románica, que fue sustituida en el siglo XVI por la actual gótica. La capilla de los Aísa, segunda contando desde el presbiterio, acusa la influencia de la capilla renacentista de San Miguel, de la catedral de Jaca, realizada por el escultor florentino Juan de Moreto. Aunque su estructura arquitectónica es mucho más sencilla y retardataria, presenta elementos de interés como las pilastras cajeadas que enmarcan el acceso (ligeramente apuntado), el sencillo entablamento y el ático dispuesto entre volutas. También la decoración de los elementos de madera del coro presenta similar influencia, que se ha atribuido al trabajo del escultor y albañil Pedro de Lasaosa, discípulo de Moreto en Jaca. Historia La actual iglesia se construyó en el emplazamiento de una antigua iglesia románica. Se trata de un edificio tardogótico, cuya construcción comenzó hacia mediados del siglo XV y finalizó presumiblemente en 1584, según la fecha que consta grabada en su exterior. La primera etapa constructiva del edificio se manifiesta en la portada de acceso y en los cierres de piedra calados de sus vanos exteriores. La bóveda y la capilla de los Aísa son del siglo XVI. La embocadura de dicha capilla y el coro alto presentan influencias del trabajo del escultor Juan de Moreto en la capilla de San Miguel de la catedral de Jaca. Se cree por ello que fueron obra de su discípulo Pedro de Lasaosa, al que se ha atribuido la construcción del coro a mediados del siglo XVI. Referencias
Parque de Atracciones de Zaragoza

Le Parque de Atracciones de Zaragoza est un parc d'attractions situé à Saragosse en Espagne. Il est ouvert depuis 1er août 1974. Attractions Les montagnes russes Les attractions aquatiques Autres attractions Booguies Bota-Bota Cadenas Casa Magnética Castillo Chocones : autos tamponneuses Colorado Express Cueva del Horror : train fantôme Dream River El Torreón : tour de chute Shoot and Drop Embarcadero Express Pacific : train panoramique Indianápolis Jumping Jurassic Car Kangurito La Isla del Faro Laberinto-Espejos : palais des glaces Las Cuerdas del Dragón Mini Noria Mini-Rocking Mississippi : palais du rire Noria Peke-Tren Quetzal : Jump Around Revolution : Top Spin Rodeo Rueda Caballitos Scalextrix Tren de la Bruja Trenecillo Vertical Twister : Star Flyer Notes et références Liens externes Site officiel Portail des parcs de loisirs Portail de l’Aragon
Pasarela del Voluntariado

La pasarela del Voluntariado es una pasarela peatonal y ciclista que conecta los barrios zaragozanos de La Almozara y el Actur (Aragón, España), inaugurada el 24 de abril de 2008.​ El tablero tiene 277 metros de longitud, de los que 230 metros son en tramo curvo y 47 en tramo recto. El tablero se encuentra sujetado por 46 tirantes provenientes de un mástil de 75 metros de altura, con una inclinación de 30°, y una anchura de 4,5 metros.​ La estructura arranca del margen derecho del río, a la altura de la calle Sierra Vícor (al lado del IES Luis Buñuel), y acaba en un extremo del meandro de Ranillas, junto a la calle Clara Campoamor.​ La pasarela tuvo un presupuesto de 7,5 millones de euros​ y fue diseñada por el ingeniero navarro Javier Manterola.​ Galería Referencias Enlaces externos Expo 2008
Passerelle du Volontariat

La Passerelle du Volontariat (en espagnol Pasarela del Voluntariado) est un pont de Saragosse (Aragon, Espagne) pour les piétons et cyclistes.. Situation En partant de l'ouest de la ville, il est le quatrième pont à enjamber l'Èbre qui traverse Saragosse d'ouest en est. Il quitte la rive droite du fleuve dans le quartier de la Almozara, vers les jardins de Atenas, et atteint la rive gauche sur l'avenue de Ranillas, à côté de l'entrée de l'Expo Zaragoza 2008. Histoire Il a été imaginé par Javier Manterola et construit en 2008 dans le contexte de l'Exposition spécialisée de 2008. La ville a alloué à sa construction un budget de 7,5 millions d'euros. Construction Il s'agit d'un pont métallique à haubans soutenu par un mât unique, situé sur la rive droite et faisant avec la verticale un angle de 30°. Les haubans sont au nombre de 46. La longueur totale du tablier est de 277 mètres (dont 230 mètres en courbe). Galerie Notes et références Voir aussi Sources et bibliographie (es) « La técnica y el diseño se funden en una pasarela que unirá el barrio de la Almozara con el recinto de la Expo », sur expozaragoza2008.es (consulté le 2 juillet 2008). Portail des ponts Portail des routes Portail des lacs et cours d'eau Portail de l’Aragon Portail des expositions internationales
Embalse de Lanuza

El embalse de Lanuza es un embalse español situado en el pirenaico Valle de Tena (Huesca). Recoge las aguas del río Gállego, afluente del Ebro, además de las de otros pequeños arroyos y torrentes descendientes de las montañas aledañas. Su presa fue inaugurada en 1980 y permite embalsar una capacidad total de 16,86 hm³ de agua. Con su construcción quedaron anegadas 114 hectáreas de terreno dedicadas principalmente a pastos, además de una parte del núcleo urbano de Lanuza, localidad que dio nombre al embalse y que quedaría completamente deshabitada en 1978. Véase también Confederación Hidrográfica del Ebro Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Embalse de Lanuza. Confederación Hidrográfica del Ebro Datos en tiempo real del embalse de Lanuza en la web del SAIH del Ebro
Embassament de Lo Grau

L'embassament de Lo Grau és un pantà que es troba als voltants del municipi aragonès de Lo Grau, aigües avall de l'embassament de Mediano a La Fova. La construcció de la presa es va finalitzar el 1969, després d'onze anys de construcció, emmagatzemant les aigües del riu Cinca i negant els nuclis de població de Mipanas i Pui de Cinca. La superfície de l'embassament s'estén també pels municipis de Naval, Secastella i Abizanda. Amb una presa de gravetat de 130 m, el pantà ocupa una superfície de 1.273 hectàrees embassant una capacitat màxima de 400 Hm³ d'aigua. S'hi origina el Canal del Cinca, que forma part del sistema de regs de l'Alt Aragó, i les seves aigües s'aprofiten també per a la producció d'energia hidroelèctrica. Està gestionat per la Confederació Hidrogràfica de l'Ebre. En aquest enclavament se celebren tradicionalment diverses proves de la modalitat d'orientació subaquàtica organitzades per la Federació Aragonesa d'Activitats Subaquàtiques (FARAS). Referències
Embalse de El Grado

El embalse de El Grado se localiza en las inmediaciones del municipio oscense de El Grado (España), aguas abajo del embalse de Mediano. La construcción de la presa se concluyó en 1969, represando las aguas del río Cinca junto al pueblo de El Grado. Se trata de una presa de gravedad que ocupa una superficie de 1273 hectáreas embalsando una capacidad máxima de 400 Hm³. En él se origina el canal del Cinca que forma parte del sistema de riegos del Alto Aragón, y sus aguas se aprovechan, además, para la generación de energía hidroeléctrica.​ Está destinado primordialmente a regar las tierras de la zona, y en segundo lugar a la producción de energía eléctrica. El embalse de El Grado está gestionado por la Confederación Hidrográfica del Ebro (CHE). Buceo En este enclave se celebran tradicionalmente diversas pruebas de la modalidad de orientación subacuática organizadas por la Federación Aragonesa de Actividades Subacuáticas (FARAS). Este embalse es, así mismo, uno de los lugares donde se vienen realizando desde hace lustros las maniobras subacuáticas de la Sección de Actividades Anfibias (SAA) y del Regimiento de Pontoneros ubicado en Monzalbarba (Zaragoza).​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Embalse de El Grado. Datos en tiempo real del embalse de El Grado en la web del SAIH del Ebro ZCO-1999. «Burbujas en la niebla: buceando en los embalses de El Grado y de Mediano». Consultado el 9 de enero de 2011.