Teruelska stolnica

Teruelska stolnica ali Catedral de Santa María de Mediavilla de Teruel je rimskokatoliška cerkev v Teruelu v Aragoniji v Španiji. Posvečena je sveti Mariji in je pomemben primer mudéjarske arhitekture. Skupaj z drugimi cerkvami v mestu in provinci Zaragoza je od leta 1986 uvrščena na seznam svetovne dediščine Unesca. Zgodovina Teruelska stolnica izvira iz cerkve Santa María de Mediavilla, na kateri so se dela v romanskem slogu začela leta 1171 in končala z gradnjo mudéjarskega stolpa leta 1257. V drugi polovici 13. stoletja je morski alarife Juzaff preuredil staro romansko gradnjo in stavbi dodal tri mudéjarske ladje iz zidakov in opeke. Romanske apside so bile že v 14. stoletju zamenjane v istem gotsko-mudéjarskem slogu, kar je razvidno iz glave glavne kapele. Število nosilcev se je prepolovilo, kar je privedlo do večje svetlosti in prostornosti v koničastih ločnih ladjah. Poleg tega so bile stene povečane. Leta 1423 jo je aragonski papež protipapež Benedikt XIII., tako imenovani papež Luna, povzdignil v rang kolegialne cerkve. Mudéjarski videz se je od takrat malo spremenil. Leta 1538 je Martín de Montalbán zgradil laterno osrednje ladje v plateresco-mudéjarskem slogu. Zgrajena je bila na osmerokotni osnovi na štrlečih trompah in ima na zunanji strani ajimezate (bifora) okna s plateresco dekoracijo. Kasneje, leta 1587, z ustanovitvijo škofije Teruel, je bila stavba povišana v status stolnice in kot taka posvečena. Končno je bila leta 1909 fasada zgrajena v neo-mudéjarskem slogu po načrtih Paua Monguiója. Stolp Mudéjarski stolp so začeli graditi leta 1257; njegov spodnji del je banjast obok, skozi katerega se lahko sprehajajo mimoidoči. Je eden najstarejših mudéjarskih stolpov v Španiji. Je kvadratne oblike s tremi stranicami, bogato okrašenimi z azulejos in keramično glazuro. Vrh je osmerokotna strešna laterna iz 17. stoletja. Mudéjarska reforma Po dokončanju mudéjarskega stolpa so bile v drugi polovici 13. stoletja pod vodstvom Mavra Juzafa izvedene nadaljnje spremembe – dvig ladij (v skladu z gotskim dvigovanjem templjev), gradnja novih mudéjarskih apsid in prekrivanje ladij s stropi v istem slogu. Gradnja prvega dela stavbe je napredovala od apsid do mudéjarskega stolpa. Zdaj so se prenove nadaljevale v nasprotni smeri. Ko so bile tri ladje dvignjene in osvetljene, ter je bil nad osrednjo ladjo urejen nov mudéjarski strop, je bila primitivna glava nedvomno majhna in nesorazmerna v primerjavi z novimi ladjami. Zato so zgradili križišče in tri nove apside. To delo je bilo končano z razstavljanjem središč ter njihovim ometanjem in barvanjem leta 1335, glede na seznam računov, ki se hranijo v stolničnem arhivu. Vodja teh zadnjih ometnih del je bil mavrski mojster iz Coglora, Yuçaf de Huzmel. Strop osrednje ladje Skoraj vsi stropi v mudéjar slogu so kasetirani, torej zgolj dekorativni elementi. V tem primeru gre za strešno kritino, katere ogrodje podpira zgornji del ladje in utrjuje strukturo. Zaradi svoje velike arhitekturne in slikovne vrednosti se imenuje Sikstinska kapela mudéjarske umetnosti. V dolžino meri 32 metrov in izvira iz 14. stoletja. V njenih kasetah so slike častnikov, obrtnikov, zgodovinskih osebnosti in fantastičnih bitij. Te raznolike človeške vrste in velika raznolikost slikovnih podob so dobro ohranjene, ker so bile v 18. stoletju prekrite z lažnim neoklasicističnim stropom, ki je slike ščitil pred slabim vremenom. Med bombardiranjem v španski državljanski vojni je bila cerkev malo poškodovana, in je bila popravljena. Lanterna Lanterna je bila leta 1537 zasnovana po načrtih mojstra Juana Lucasa Botera, ki je bil arhitekt lanterne na mudéjarskih stenah La Sea v Zaragozi in stolnice v Tarazoni. Gradnjo je leta 1538 izvedel mojster Martín de Montalbán. Lanterna je osvetljevala novi glavni oltar (1536), renesančno mojstrovino kiparja Gabriela Yolyja. Nedavna gradnja Okoli leta 1700 je bila gotska glava spremenjena, da bi ustvarila ambulatorij. Prav tako je bila spremenjena ornamentika, da bi jo prilagodili neoklasicističnemu okusu, ki se je skrila za lažnim stropom iz 18. stoletja, originalno mudéjarsko streho, kar je omogočilo ohranitev slike. Leta 1909 je bila zgrajena ogromna historicistična južna fasada, ki združuje neoromansko strukturo polkrožnih arhivoltov s tipično neo-mudéjarsko dekoracijo. Načrtoval jo je modernistični arhitekt Pau Monguió. Portik se zapira z železnimi vrati Matíasa Abada, ki so bila navdihnjena s korom v stolnici, ki ga je izdelal mojster Cañamache iz 15. stoletja. Svetovna dediščina Stolp, streha in laternski stolp Teruelske stolnice so bili leta 1986 skupaj z monumentalnim ansamblom Mudéjar v mestu razglašeni za svetovno dediščino UNESCO. V deklaraciji piše: Razvoj mudéjarske umetnosti v Aragoniji v 12. stoletju je bil posledica posebnih političnih, družbenih in kulturnih razmer, ki so prevladovale v Španiji po rekonkvisti. Ta umetnost, na katero je vplivala islamska tradicija, odraža tudi različne sodobne evropske sloge, zlasti gotiko. Prisotna je bila do začetka 17. stoletja, zanjo pa je značilna izjemno prefinjena in izvirna uporaba opeke in glaziranih ploščic v arhitekturi, zlasti v zvonikih. Sklici Literatura Santiago Sebastián; Artesonado de la catedral de Teruel. Savings Bank and Mount of Piety of Zaragoza, Aragón and La Rioja (Ibercaja, Obra Social y Cultural) 1981 ISBN 84-500-4979-2 Zunanje povezave Description and images of the cathedral (špansko) Page with virtual visit and photos (špansko, angleško in francosko) Hunting of the boar, Mudéjar roof of the Cathedral of Teruel Detailed description of the roof paintings