NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Hospital de Benasc

Hospital de Benasc (en aragonès: Hespital de Benás, en castellà: Hospital de Benasque) era un refugi de muntanya situat al terme de Benasc a 1758 metres d'altitud, a la vora esquerra de l'Éssera, dins del Parc Natural Posets-Maladeta al peu de la línia de crestes que forma la frontera amb Comenge. Actualment és un hotel que acull 55 habitacions amb spa i l'estació d'esquí de fons i de muntanya Llanos del Hospital. Vers el segle xii era un antic hospital de caminants creat per l'orde de l'Hospital. Referències
Mas del Moro

El Mas del Moro és una masia al terme municipal de Batea (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Per accedir-hi cal circular per la pista de terra d'Algars a Caseres -seguint el traçat del riu- i deixar-la per agafar el camí secundari de la Vall d'Antubés i posteriorment (més o menys 1 km) deixar-la per un altre camí encara més secundari a mà esquerra que puja fins al mas. Petit mas fet de pedra picada amb carreus a les cantonades i obertures. Dues plantes cadascuna amb accessos independents per mitjà d'una porta adovellada amb arc de mig punt, al pis superior s'accedeix per una escala de pedra exterior. Coberta amb teula a un vessant, té un petit ràfec de lloses de pedra. També hi trobem a pocs metres una petita bassa afonada al terreny amb les seves parets recobertes de pedra picada amb esglaons per baixar. Notes
Mas del Negre

El Mas del Negre és una masia de Batea (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, al despoblat d'Algars. Descripció És una construcció mig malmesa on es veu una part original amb un afegit posterior a un lateral. Altres dependències annexes són en ruïnes, com ara, els corrals. A la part més antiga abunda el carreu, sobretot a les cantonades i obertures. La porta principal està feta amb un arc de mig punt adovellat on apareix la data 1797 a la dovella clau, i per sobre, hi ha un espai que va ser ocupat per una llosa de pedra amb algun motiu heràldic o epigràfic. A la façana principal s'hi ha afegit un petit forn. Els terrenys de la propietat són conreats i limiten amb el llit del riu Algars. Història El lloc que ocupa, a un recolze del riu Algars, és força interessant, ja que en menys d'un quilòmetre hi ha: El castell, la capells de Sant Joan d'Algars i el molí d'Algars o Mas de Roda, tots d'origen templer, i el mas de la Cova. Referències Enllaços externs Ordoño Cugat, Sandra. «El mas del Negre» (jpg). Pobles Abandonats, 2023.
Venta de Sant Joan

La Venta de Sant Joan és un edifici de Batea (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Les construccions es poden dividir en dos grups: d'una banda hi ha un gran casalici senyorial de finals del segle xix amb una zona adjunta tapiada i amb jardí -l'habitatge presenta dues plantes i una golfa i està cobert a dues vessants-, de l'altre, la resta de construccions són agrícoles amb cases de masovers i magatzems. Vora la venta hi ha una gran sénia que aprofita els aqüífers del barranc d'en Mossèn Pere. Història El segle passat va ser propietat de Leonci Vaquer (dels Vaquer de Batea), que ho vengué a Josep Ferrer i Forés, gandesà d'arrels bateanes, que havia treballat dins l'administració pública, arribant a ésser governador a l'Amèrica llatina. Aquest últim va transformar el lloc en una estança senyorial. Posteriorment la hisenda va passar a altres propietaris i fa deu anys pertanyia a Ignasi de Riba, arquitecte. Antigament, aquesta venta havia estat lligada a l'antic camí de Batea a Favara. Referències
Ermita de la Virgen de la Peña, Aniés

Ermita de la Virgen de la Peña (Hermitage of the Virgin of the Rock) is a catholic monastery and holy site in the hills overlooking Aniés, La Sotonera Municipality, Aragon, Spain. The oldest parts of the sanctuary are of Romanesque style and were built in the 13th century. The hermitage is only accessible on foot, via a steep path in the forest and through caves in the mountain. See also Ermita de la Virgen de la Peña (Mijas) Church of the Virgin of the Rocks, San Pedro Manrique References
Ermita de la Virgen de la Peña (Aniés)

La ermita de la Virgen de la Peña es un monasterio católico y sitio santo situado en los cerros que rodean la localidad de Aniés, perteneciente al municipio de La Sotonera, en la provincia de Huesca, Aragón, España.​​ Las partes más antiguas del santuario datan de la época romana, mientras que otras fueron construidas en el siglo XIII. La ermita es solo accesible a pie, por medio de un empinado sendero a través de un bosque y a través de cuevas en la montaña. Véase también Iglesia de la Virgen de las Rocas, San Pedro Manrique Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Ermita de la Virgen de la Peña.
Observatório Astrofísico de Javalambre

O Observatório Astrofísico de Javalambre é uma ICTS (Instalação Científica-Técnica Singular) astronómica espanhola localizada no termo municipal de Arcos de las Salinas (Teruel). As instalações encontram-se no Pico do Buitre (1958 metros de altitude), na Serra de Javalambre. O observatório está projetado e gerido pelo Centro de Estudos de Física do Cosmos de Aragão (CEFCA), dependente do Departamento da Indústria e Inovação do Governo de Aragão. Unido ao observatório, está atualmente em desenvolvimento Galáctica, um Centro de Difusão e Prática da Astronomia. História O Pico do Buitre é uns dos melhores lugares do mundo para a observação do espaço dada a sua baixa contaminação luminosa. A primeira instalação para este fim começou em 1992, ainda que interrompeu-se por falta de financiamento. Em 2007 retomou-se o projeto, e em 2008 criou-se o Centro de Estudos de Física do Cosmos de Aragón, encarregado de desenvolver o Observatório Astrofísico de Javalambre (OAJ). O objectivo inicial do OAJ é catrografiar todo o espaço visível para estudar a Energia Escura e a Astrofísica. O observatório participa em dois projetos, J-PLUS e J-PAS. Ademais, o obervatorio cede uma percentagem das suas horas de observação a outros projectos de investigação, como a busca de um possível nono planeta do Sistema Solar. Telescópios O OAJ consta principalmente de dois telescópios profissionais de grande campo de visão (FoV) com qualidade de imagem em todo o campo: o telescópio JST/T250, Javalambre Survey Telescope, um telescópio de grande etendue de 2.55m com um campo de visão 3 graus, e o JAST/T80, Auxiliary Survey Telescope, um telescópio de 80cm com um campo de visão de 2 graus. Ambos telescópios estão equipados com câmaras panorâmicas de última geração com CCDs de grande formato e um conjunto único de filtros ópticos especialmente desenhados para realizar uma cartografiado do Universo em toda a faixa do espetro óptico sem precedentes. Todos os edifícios do observatório estão ligadas por canais subterrâneos, que permitem a utilização de todas as instalações quando a meteorologia de montanha do Pico do Buitre resulta adversa. Centro de Difusão e Prática da Astronomia - Galáctica Galáctica é um centro turístico de difusão da astronomia em construção unido ao Observatório Astrofísico de Javalambre, situado a 10 quilómetros deste, em Arcos de las Salinas, e também promovido e gerido pelo Centro de Estudos de Física do Cosmos de Aragão. O orçamento total do projeto, incluído Galáctica, ascende a 34 milhões de euros, financiados num 70% pelo Fundo de Investimentos de Teruel, participado a partes iguais pelo Governo da Espanha e pelo Governo de Aragão. O resto tem sido contribuído por Fundos Feder, e pelo Observatório Nacional do Rio de Janeiro e a Universidade de São Paulo, com interesse especial neste projeto. Galáctica foi premiado com o prêmio de "Melhor Projecto de Arquitetura em Vidro" 2015, concedido por Saint-Gobain Cristaleria. Referências Ligações externas Página principal do OAJ
Ermita de San Roque (Calatayud)

La ermita de San Roque es una ermita situada en la cima del cerro de Armantes, desde donde se divisa toda la ciudad de Calatayud, provincia de Zaragoza, España. Historia La ermita ya existía a comienzos del siglo XVII​ aunque sufrió reformas en siglos posteriores. Posiblemente se alzó como voto o promesa con motivo de alguna epidemia de las tantas que afectaron a lo largo de los tiempos a la población de Calatayud. Ermita El edificio es de tamaño reducido y cuenta con una imagen obra de Gregorio de Mesa en madera policromada. En la ermita también se pueden contemplar pinturas del siglo XVIII, dos de ellas muestran escenas de la Crucifixión y otra a San Roque, el Espíritu Santo y el Niño Jesús.​ Festividad Las fiestas más multitudinarias de la localidad se celebran en honor a San Roque en agosto, coincidiendo con el santoral de San Roque. Las fiestas giran en torno a las 10 peñas, que organizan diferentes eventos para divertir a sus socios, así como al resto de visitantes.​ Uno de los actos de la festividad es una subida a las 05:30h hasta la ermita donde se celebra una misa. Galería de imágenes Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Ermita de San Roque.
Castell d'Almudèfer

El Castell d'Almudèfer és un castell del municipi de Caseres (Terra Alta) declarada bé cultural d'interès nacional. Descripció Les restes d'una torre i murs en un puig sobre la capella de Santa Anna. L'estat de runa és total, per tant es fa difícil establir la seva planta original. Resten tan sols alguns trossos de parets d'èpoques diferents, des de zones amb carreus perfectes i marques dels picapedrers medievals, fins altres de maçoneria de reformes i ampliacions posteriors. Ocupa un petit monticle al costat del riu Algar i dominant l'antic poblat d'Almudéfer. Conserva dues torres de defensa, de planta quadrada. D'aquestes dues torres, una (torre mestra) se situa a la part més elevada del turó i l'altra, a un nivell inferior, al sud-est, la part millor conservada (avui coneguda com "la presó") i molt probablement obrada aprofitant pedra del castell. Història Es tracta d'un castell termenat, documentat el 1267. No se sap si el seu origen és templer o hospitaler. Quan la donació de Miravet el 1153 no apareix nomenat, per tant pertany a l'època de la dominació cristiana. Es parla per primer cop del lloc el 1280, com "Mudéfer", a la donació del comanador de Miravet a dos veïns d'horta i ja el 1358 hi havia quinze focs. El 1319 apareix inclòs dins la comana de Miravet. Ocupa un lloc estratègic dins la línia divisòria amb l'Aragó, que fou molt temps frontera cristiano-àrab. Similars condicions té el Castell d'Algars. Referències Enllaços externs «Castell d'Almudèfer». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona. «Castell d'Almudèfer». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
Església parroquial de Santa Magdalena (Arnes)

L'Església parroquial de Santa Magdalena és una església del municipi d'Arnes (Terra Alta) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una església barroca feta amb carreus i mamposteria, té tres naus i creuer. Totes les voltes foren fetes després de la guerra civil de 1936. Va ser edificada sobre una primitiva església gòtica, les restes de la qual encara es poden apreciar dins d'un pati que hi ha entre l'església i l'habitatge del capellà. Hi ha dues portes gairebé iguals amb arc rodó emmarcat per mitges pilastres estriades, arquitrau i fornícula superior. Està coberta amb teula i l'absis totalment pla. L'ornamentació vegetal és molt abundant. La porta frontal està actualment cegada. La torre-campanar, és de cos quadrat amb culminació octogonal. El 1940 fou restaurada. Referències Enllaços externs «Església parroquial de Santa Magdalena». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Seminari de Riupedrós

El Seminari de Riupedrós és una obra del municipi de Vilaller (Alta Ribagorça) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Es tracta d'un edifici de tres pisos amb la planta en forma de L. A les puntes dels braços de la L, així com a l'angle, hi ha sengles torres amb coberta de pissarra a quatre vessants. Les finestres són rectangular i estan disposades ordenadament creant un ritme de buits i plens. A la part baixa hi ha un sòcol fet amb còdols de riu que representa diferents passatges de l'Evangeli. S'accedeix a l'interior per l'entrada situada més al sud amb les escales que surten del camí. La planta baixa acull la cuina, el menjador i sala d'estar. A les plantes superiors hi ha els dormitoris dels seminaristes i sacerdots. Destaca una petita capella en el seu interior. Referències
Ermita de San Nicolás de Bujaruelo

L'ermita de Sant Nicolau de Bujaruelo és una antiga ermita del segle xiii, ara en ruïnes, dedicada a Nicolau de Mira i situada a la vall de Bujaruelo, al Pirineu aragonès. Bujaruelo pertany al municipi de Torla, a la província d'Osca, i es troba en el Lloc d'importància comunitària de Bujaruelo - Garganta de los Navarros. Es tracta d'un temple de nau única, amb un absis de tambor. Al costat de l'ermita es troba el riu Ara i el pont romànic que creua el riu, a més d'una zona d'acampada. Referències «Bujaruelo - San Nicolás». romanicoaragones.com. Consultat el 6 de desembre de 2015.
Ermita de San Nicolás de Bujaruelo

La ermita de San Nicolás de Bujaruelo es una antigua ermita del siglo XIII, ahora en ruinas, dedicada a Nicolás de Bari y situada en el valle de Bujaruelo, en el Pirineo aragonés. Bujaruelo pertenece al municipio de Torla-Ordesa, en la provincia de Huesca, y se encuentra en el Lugar de importancia comunitaria de Bujaruelo - Garganta de Los Navarros. Se trata de un templo de nave única, con un ábside de tambor. Junto a la ermita se encuentra el río Ara y el puente románico que cruza el río, además de una zona de acampada. Referencias «Bujaruelo - San Nicolás». romanicoaragones.com. Consultado el 6 de diciembre de 2015.
Sant Julià de Boix

Sant Julià de Boix és una església del poble abandonat de Boix, al municipi d'Ivars de Noguera (Noguera) protegida com a bé cultural d'interès local. És al costat del pantà de Santa Anna, al vessant esquerre de la Noguera Ribagorçana. Història L'església de Sant Julià de Boix era l'antiga parròquia del poble i antic terme del castell de Boix. Fou una dependència de l'abadiat d'Àger, vinculació que es documenta des de la segona meitat del segle xiii. La parròquia de Boix fou abandonada als anys seixanta del segle xx arran la construcció del pantà de Santa Anna. El poble de Boix fou annexat a Ivars el 1964. Entre les esglésies subjectes a Àger que es consignen a la butlla del papa Alexandre III de l'any 1179 s'esmenten les «ecclesias de Buxo com earum pertinentiis». A dates posteriors també es fa evident aquesta situació que implicava que l'abat d'Àger, entre altres drets, nomenés els rectors de la parròquia. En una relació d'esglésies de l'abadiat del 1373 hi consta novament Sant Julià de Boix, de la qual depenia com a sufragània en aquells moments l'església de Santa Maria del Salgar (Llitera), situada a la dreta de la Noguera Ribagorçana, davant de Boix. Als segles següents aquesta vinculació es mantingué i encara formava part de l'arxiprestat d'Àger l'any 1783. Arquitectura És un edifici d'una sola nau coberta per una volta de canó de perfil marcadament apuntat i capçada a llevant per un absis semicircular, precedit d'un profund arc presbiteral, en els brancals del qual es conserven dos nínxols molt ben aparellats. L'absis semicircular ha estat transformat en un presbiteri poligonal que conserva el perímetre exterior original i part del perímetre interior al sector que era ocupat pel massís d'obra de l'altar. Aquesta reforma devia ser contemporània de la construcció del cor, adossat als peus de la nau i la sagristia, adossada a l'angle nord-est de la nau. A la façana de ponent hi ha la porta resolta en arc de mig punt amb les dovelles extradossades per un guardapols. A la mateixa façana hi ha una finestra modificada i un campanar d'espadanya de dos ulls. Les façanes són totalment d'ornamentació, llevat del ràfec molt erosionat que és suportat per un fris de mènsules llises. L'aparell és format de carreus de gres ben tallats i escairats, amb la superfície treballada a escoda. La tecnologia constructiva i les proporcions dels espais interiors posen en evidència les fórmules característiques de l'arquitectura de la plenitud del segle xiii, dins els paràmetres de l'escola de Lleida, però sense la seva concepció ornamental. Referències Enllaços externs Fotos: «Sant Julià de Boix». Obaga Fitxes Romànic. Col·lectiu Obaga. [Consulta: 29 juny 2020].
Kostel svatého Jana Křtitele (Biescas)

Kostel svatého Jana Křtitele, španělsky San Juan de Busa nebo San Juan Bautista de Busa (aragonsky Sant Chuan de Busa) je církevní stavba v comarca Serrablo, na území města Biescas, při silnici z Olivánu do Lárrede. Byl to pravděpodobně farní kostel středověké vesnice, která zmizela. Nechal ho postavit Ramón Guillen mezi lety 1060 a 1070 v mozárabském nebo lombardskorománském stylu, stejně jako další kostely v Serrablo. Nemá zvonici a apsida není dokončena. Jeho obdélníková loď je kryta dřevěnou sedlovou střechou. Ve středu jižní zdi je hlavní vchod. Je tvořen dvěma archivolty a jeho exteriér je zdoben nápisem v kúfském písmu: «není jiného boha kromě Boha». V letech 1973 až 1977 byl obnoven z trosek. Mezi španělské památky byl zařazen v roce 1982 . Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Iglesia de San Juan de Busa na španělské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Jana Křtitele na Wikimedia Commons
San Juan de Busa

Die Kirche San Juan de Busa (aragonesisch San Chuan de Busa) in Biescas, einer Gemeinde in der spanischen Provinz Huesca der Autonomen Region Aragonien, wurde im 11. Jahrhundert im mozarabischen Stil errichtet. Die Kirche, an der Landstraße zwischen Oliván und Lárrede, ist seit 1982 ein geschütztes Baudenkmal. Beschreibung Die Johanneskirche (San Juan), eine ehemalige Pfarrkirche eines aufgegebenen Dorfes, wurde zwischen 1060 und 1070 gebaut. Sie ist einschiffig, ohne Kirchturm, und schließt im Osten mit einem halbrunden Chor, der die gleiche Höhe wie das Kirchenschiff hat. Das Satteldach ist mit Steinplatten gedeckt. Der Chor ist mit Blendarkaden gegliedert. Am Westgiebel befinden sich drei Alfize. Das rundbogige Hauptportal öffnet sich in der Mitte der nach Süden gerichteten Wand. Es besteht aus zwei Archivolten, von denen die äußere die Tauhīd "La ilaha illa Allah" in kufischer Schrift trägt. Literatur Enciclopedia del Románico en Aragón: Huesca, Band II. Fundación Santa María la Real, Aguilar del Campoo 2016, ISBN 978-84-15072-95-9, S. 597–600. Weblinks San Juan de Busa bei romanicoaragones (spanischer Text, mit vielen Fotos) San Juan de Busa bei aragonromanico (spanischer Text)
Iglesia de San Juan de Busa

La iglesia de San Juan de Busa o San Juan Bautista de Busa (en aragonés, Sant Chuan de Busa) se encuentra en la comarca de Serrablo, en el municipio de Biescas, en el camino que sube de Lárrede a Oliván (Huesca). Historia Probablemente fue iglesia parroquial de un poblado medieval desaparecido. Mandada construir por Ramón Guillén entre 1060 y 1070,​ es de estilo mozárabe o románico lombardo, como el resto de iglesias de Serrablo. Descripción No tiene torre de campanario y el ábside tiene una planta inferior al semicírculo. Está ornamentado por friso de baquetones, arcos ciegos y lesenas, elementos típicos del románico de Serrablo. Su única nave rectangular está cubierta por un tejado de madera a dos aguas.​ En el centro del muro orientado al sur, se abre la portada principal. Formada por dos arquivoltas en degradación, la exterior tiene sus dovelas decoradas por una inscripción en caracteres cúficos que dice «La ilaha illa Allah», lo que en árabe significa «No hay (otro) dios que Alá».​ Es conjunto histórico-artístico desde 1982. Galería Véase también Iglesias de Serrablo Notas y referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre la iglesia de San Juan de Busa. El románico del Gállego (1/5), 2/5 3/5 4/5 5/5, www.arquivoltas.com San Juan de Busa, en www.romanicoaragones.com
Église Saint-Jean de Busa

L’église Saint-Jean ou Saint-Jean-Baptiste de Busa (en aragonais : Sant Chuan de Busa ; en espagnol San Juan de Busa) se trouve sur la route entre Oliván et Lárrede, sur la commune de Biescas, dans la comarque du Serrablo (province de Huesca, communauté autonome d'Aragon). Elle a peut-être été l'église paroissiale d'un village médiéval disparu par la suite, mais elle n'est mentionnée ni comme église paroissiale, ni comme église annexe d'une autre église paroissiale dans les sources écrites. Elle se trouve aujourd'hui au milieu d'un champ. Sa construction a été décidée par Ramón Guillén entre 1060 et 1070 ; elle est de style mozarabe ou roman lombard, comme les autres églises du Serrablo. Elle n'a pas de clocher et son abside n'est pas achevée. L'unique nef rectangulaire est couverte d'un toit de bois à deux pans. La porte principale se trouve au centre du mur sud. Elle est formée par deux archivoltes consécutives. Les voussoirs de l'archivolte extérieure sont ornés d'une inscription arabe en caractères coufiques : la ilaha illa Allah « il n'y a pas d'autre Dieu que Dieu ». Le mur ouest comprend un alfiz, renfoncement encadrant trois petites arches. La toiture et une partie des murs latéraux s'étant effondrées, l'église se trouve « dans un triste état d'abandon et d'isolement » en 1969. Elle est restaurée au cours des années 1970 par l'association Amigos de Serrablo (es) et inaugurée de nouveau en 1977. Elle a été classée ensemble historico-artistique en 1982. Galerie Notes et références Portail de l’Aragon Portail de l’architecture chrétienne
San Pedro (Fraga)

Die Pfarrkirche San Pedro in Fraga, einer Stadt in der spanischen Provinz Huesca der Autonomen Region Aragonien, wurde im Mittelalter errichtet. Die Kirche ist ein geschütztes Baudenkmal (Bien de Interés Cultural). Geschichte Im Kern geht die Kirche auf einen westgotischen Bau zurück, der unter den Mauren als Moschee genutzt wurde. Nach der Reconquista im 12. Jahrhundert wurde der Bau im romanischen Stil verändert. Beschreibung Die Kirche mit einem Schiff besitzt noch gut erhaltene romanische Kapitelle am Portal. Der Turm, im 12. Jahrhundert begonnen, wurde im gotischen Stil vollendet und schließlich während des Barock mit einem oktogonalen Aufsatz erhöht. Weblinks San Pedro (Fraga) bei romanicoaragones (spanischer Text)
Iglesia de San Pedro (Fraga)

La iglesia parroquial de San Pedro (en catalán església parroquial de Sant Pere) situada en Fraga (Provincia de Huesca, España) es de origen visigodo, fue mezquita mayor en época árabe. Historia Tras la reconquista (siglo XII), pasó a ser templo cristiano. Iglesia gótica de aire aragonés de una sola nave, conserva la portada con sus capiteles románicos, pero no el claustro, que estuvo situado frente a esta. La torre, comenzada en el siglo XII en estilo románico, fue continuada en estilo gótico y acabada en estilo barroco, con un tercer cuerpo octogonal. Iglesia importante, cuyo capítulo llegaron a formar 52 clérigos. Antiguamente conservaba reliquias de Santa Paulina, Santa Úrsula y Santa Rosa de Lima. También se conservaban un ostensorio de plata, un sarcófago gótico y una Virgen con Niño del siglo XIV. Todo ello fue destruido o robado en 1936, durante la Guerra Civil. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de San Pedro.