NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Arrondissement di Arcachon

L'arrondissement di Arcachon è una suddivisione amministrativa francese, situata nel dipartimento della Gironda e nella regione della Nuova Aquitania. È stato creato nel 2006 per scorporo di alcuni cantoni dall'arrondissement di Bordeaux. Composizione L'arrondissement di Arcachon raggruppa 17 comuni in 4 cantoni: Cantone di Arcachon Cantone di Audenge Cantone di Belin-Béliet Cantone di La Teste-de-Buch Voci correlate Cantoni del dipartimento della Gironda Comuni del dipartimento della Gironda Collegamenti esterni (FR) Scheda dell'arrondissement su insee.fr, su insee.fr.
Arrondissement Arcachon

Arcachon is een arrondissement van het Franse departement Gironde in de regio Nouvelle-Aquitaine. De onderprefectuur is Arcachon. Kantons Het arrondissement is samengesteld uit de volgende kantons: kanton Arcachon kanton Audenge kanton Belin-Béliet kanton La Teste-de-Buch Na de herindeling van de kantons bij decreet van 20 februari 2014, met uitwerking op 22 maart 2015, zijn dat: kanton Andernos-les-Bains kanton Gujan-Mestras kanton Les Landes des Graves kanton La Teste-de-Buch
Okręg Arcachon

Okręg Arcachon (fr. Arrondissement d’Arcachon) – okręg w południowo-zachodniej Francji. Populacja wynosi 130 tysięcy. Podział administracyjny W skład okręgu wchodzą następujące kantony: Arcachon, Audenge, Belin-Béliet, Teste-de-Buch.
Arondismentul Arcachon

Arondismentul Arcachon (în franceză Arrondissement d'Arcachon) este un arondisment din departamentul Gironde, regiunea Aquitania, Franța. Cantoane și comune Cantonul Arcachon Arcachón Cantonul Audenge Andernos-les-Bains Arès Audenge Biganos Lanton Lège-Cap-Ferret Mios Marcheprime Cantonul Belin-Béliet Le Barp Belin-Béliet Lugos Saint-Magne Salles Cantonul La Teste-de-Buch Gujan-Mestras Le Teich La Teste-de-Buch
Аркашон (округ)

Аркашон (фр. Arcachon) — округ (фр. Arrondissement) во Франции, один из округов в регионе Аквитания (историческая область Франции). Департамент округа — Жиронда. Супрефектура — Аркашон. Население округа на 2006 год составляло 128 290 человек. Площадь округа составляет всего 2903 км². См. также Список округов Франции Список префектур и супрефектур Франции Ссылки Национальный институт статистики — округ Аркашон (фр.)
Аркашон (округ)

Округ Аркашон (фр. Arrondissement d'Arcachon) — округ у Франції, в департаменті Жиронда. 2023 року округ об'єднував 17 муніципалітетів, населення становило 160 189 осіб. Адміністративний центр (супрефектура) — Аркашон. Муніципалітети Список муніципалітетів округу та їхні коди INSEE: Примітки
Gurs (interneringsläger)

Interneringslägret Gurs (Camp de Gurs) var ett franskt läger för politiska fångar, flyktingar, franska motståndsmän och judar som existerade mellan 1939 och 1945. Lägret låg i kommunen Gurs, väster om Pyrenéerna i södra Frankrike. Lägrets historia Interneringslägret Gurs inrättades av franska inrikesministeriet i mars 1939 under spanska inbördeskrigets slutskede och fem månader före andra världskrigets utbrott. Från början var lägret ett interneringsläger för politiska flyktingar och personer som kämpat på den republikanska sidan mot general Franco i spanska inbördeskriget. Våren 1940 släpptes de flesta spanska fångar men medlemmar ur de internationella brigaderna förblev internerade. När Tyskland påbörjade invasionen av Frankrike i maj 1940 internerades ”oönskade” personer, framförallt flyktingar från Tyskland och Österrike, varav de flesta var judar. Efter Frankrikes kapitulation i slutet av juni blev Gurs, under den nyinstallerade franska Vichyregimen, även ett koncentrationsläger för judar och medlemmar av franska motståndsrörelsen. Drygt 60 000 personer var under längre eller kortare tid internerade i Gurs åren 1939 till 1945. Hur antalet fångar fördelade sig mellan olika grupper skiftar något i källorna men överensstämmer i stort sett med det som anges på minnestavlan vid lägret (se bild). 23 000 soldater ur de spanska republikanska styrkorna 7 000 frivilliga ur de Internationella brigaderna 120 personer ur franska motståndsrörelsen 12 860 judiska immigranter internerade i maj-juni 1940 6 500 tyska judar från Baden 12 000 judar arresterade i Frankrike av Vichyregimen Från och med augusti 1942 överlämnades omkring 4 000 fångar, majoriteten judar, till tyskarna. De fördes till interneringsläger Drancy varifrån judarna deporterades vidare till Auschwitz. Efter krigsslutet var lägret under en tid interneringsläger för krigsfångar och fransmän som samarbetat med nazisterna. Lägret stängdes årsskiftet 1945/46. Kända fångar Lou Albert-Lasard, fransk konstnär Hannah Arendt, tysk-judisk filosof Jean Améry, österrikisk författare Ernst Busch, tysk skådespelare Dita Parlo, tysk skådespelare Se även Frankrike under andra världskriget Vichyregimen Pithiviers (transitläger) Drancy (interneringsläger) Compiègne (interneringsläger) Le Vernet (interneringsläger) Referenser Webbkällor Camp de Gurs (franska) Information Portal to European Sites of Remembrance: Gurs ”Holocaust Encyclopedia: Gurs” (på engelska). United States Holocaust Memorial Museum. Arkiverad från originalet den 3 augusti 2011. https://www.webcitation.org/60fSR5HEQ?url=http://www.ushmm.org/wlc/en/article.php?ModuleId=10005298. Läst 3 augusti 2011. Noter
Gironde's 11th constituency

The 11th constituency of the Gironde (French: Onzième circonscription de la Gironde) is a French legislative constituency in Gironde département. Like the other 576 French constituencies, it elects one MP using the two-round system, with a run-off if no candidate receives over 50% of the vote in the first round. Historical representation Election results 2024 2022 2017 2012 2007 2002 1997 Sources
Porte de Bourgogne

La porte de Bourgogne, appelée aussi porte des Salinières, est un monument situé à Bordeaux, dans le département français de la Gironde. Elle est classée monument historique depuis le 2 juin 1921. Présentation La porte de Bourgogne est située place Bir-Hakeim, face au pont de pierre, et s'ouvre sur le cours Victor Hugo. Histoire En remplacement de l'ancien rempart, l'intendant Tourny avait décidé de ceinturer la ville avec des chemins de promenade plantés d'arbres et ponctués de places ornées de portes (porte Dijeaux, porte de Bourgogne, porte d'Aquitaine…). La porte de Bourgogne est située à l'extrémité des anciens fossés des Salinières, actuel cours Victor-Hugo (ancienne rue des Fossés), à l'emplacement de l'ancienne porte médiévale des Salinières. Elle marque l'entrée officielle de la ville sur l'ancienne route menant à Paris. Tourny souhaitait qu'elle constitue un accompagnement pour la Place Royale (actuelle Place de la Bourse) et la consacra au Prince Monseigneur le Duc de Bourgogne le 24 janvier 1757. Elle a été un temps la Porte Napoléon pour célébrer la venue de l'Empereur à Bordeaux en 1808. Le tramway bordelais dessert la périphérie de la porte de Bourgogne. La station Porte de Bourgogne est située Quai Richelieu à Bordeaux, près de la place Bir-Hakeim. La ligne continue ensuite sur le pont de Pierre dans un sens, vers le Cours Alsace-Lorraine dans l'autre, alors que les lignes suivent les quais. Description architecturale Sa conception classique et moderne se rapproche de celle des arcs de triomphe, tel que celui de Titus à Rome, elle donnait l'image de la ville moderne du XVIIIe siècle. La mise en scène de la porte de Bourgogne intégrant la place en demi lune qui l'annonce, fut imaginée par l'intendant Tourny. Sa réalisation entre 1750 et 1755, est due à l'architecte André Portier sous la surveillance de l'architecte Ange-Jacques Gabriel. Initialement la porte de Bourgogne était entourée de 2 petites portes latérales (démolies en 1807) qui rejoignaient les façades uniformes de la place. Deux colonnes d'ordre dorique se détachent du fond brossé pour supporter un puissant entablement. La sobre solennité de l'arc est due à l'absence de décorations, armoiries royales et trophées d'armes, abandonnées pour des raisons de solidité de la construction. Lors de la construction du pont de Pierre, la place située devant la porte de Bourgogne fut rehaussée avec pour conséquence d'encaisser la porte. Aujourd'hui le trafic routier et le tramway l'isolent un peu plus de son environnement. Notes et références Voir aussi Bibliographie Bordeaux : un tour de ville en 101 monuments Édition Le Festin Juillet 2008. Articles connexes Remparts et portes de ville de Bordeaux Liste des monuments historiques de Bordeaux Liens externes Ressources relatives à l'architecture : Mérimée Structurae Portail de Bordeaux Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du néo-classicisme Portail des monuments historiques français
Porta di Borgogna

La porta di Borgogna (in francese porte de Bourgogne o anche porte des Salinières) è una porta storica di Bordeaux costruita in stile classicista da Ange-Jacques Gabriel alla metà del XVIII secolo e situata all'ingresso della città dal ponte di pietra sulla Garonna. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Porta di Borgogna Collegamenti esterni (EN) Porta di Borgogna, su Structurae.
Sainte-Marthe (Lot-et-Garonne)

Sainte-Marthe (gaskognisch Senta Marta) ist eine französische Gemeinde mit 658 Einwohnern (Stand 1. Januar 2023) im Département Lot-et-Garonne in der Region Nouvelle-Aquitaine (vor 2016 Aquitaine). Sie gehört zum Arrondissement Marmande und zum Kanton Les Forêts de Gascogne. Die Einwohner werden Saint-Marthais genannt. Geografie Die Gemeinde Sainte-Marthe liegt zwischen dem Garonnetal und dem Waldgebiet Landes de Gascogne, zehn Kilometer südlich von Marmande. Umgeben wird Sainte-Marthe von den Nachbargemeinden Fourques-sur-Garonne im Norden, Caumont-sur-Garonne im Osten, Le Mas-d’Agenais im Südosten, Sainte-Gemme-Martaillac und Grézet-Cavagnan im Süden, Bouglon im Südwesten sowie Samazan im Westen und Nordwesten. Durch die Gemeinde führt die Autoroute A62. Bevölkerungsentwicklung Sehenswürdigkeiten Kirche Sainte-Marthe aus dem 11. Jahrhundert Kirche Saint-Sauveur aus dem 17. Jahrhundert Schloss Lanauze, 1751 bis 1754 erbaut, Monument historique seit 1978 Weblinks
Sainte-Marthe (Lot y Garona)

Sainte-Marthe es una población y comuna francesa, en la región de Aquitania, departamento de Lot y Garona, en el distrito de Marmande y cantón de Le Mas-d'Agenais. Demografía Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Sainte-Marthe. INSEE Elecciones municipales de 2008
Sainte-Marthe (Lot-et-Garonne)

Sainte-Marthe település Franciaországban, Lot-et-Garonne megyében. Lakosainak száma 658 fő (2023. január 1.). Sainte-Marthe Fourques-sur-Garonne, Sainte-Gemme-Martaillac, Bouglon, Caumont-sur-Garonne, Grézet-Cavagnan, Le Mas-d’Agenais és Samazan községekkel határos. Népesség A település népessége az elmúlt években az alábbi módon változott: Jegyzetek További információk Hivatalos oldal (francia)
Sainte-Marthe (Lot e Garonna)

Sainte-Marthe è un comune francese di 492 abitanti situato nel dipartimento del Lot e Garonna nella regione della Nuova Aquitania. Società Evoluzione demografica Abitanti censiti Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Sainte-Marthe Collegamenti esterni (FR) Sito ufficiale, su mairie-saintemarthe.fr.
Sainte-Marthe (Lot-et-Garonne)

Sainte-Marthe is een gemeente in het Franse departement Lot-et-Garonne (regio Nouvelle-Aquitaine) en telt 383 inwoners (1999). De plaats maakt deel uit van het arrondissement Marmande. Geografie De oppervlakte van Sainte-Marthe bedraagt 9,8 km², de bevolkingsdichtheid is 39,1 inwoners per km². De onderstaande kaart toont de ligging van Sainte-Marthe (Lot-et-Garonne) met de belangrijkste infrastructuur en aangrenzende gemeenten. Demografie Onderstaande figuur toont het verloop van het inwonertal (bron: INSEE-tellingen). Externe links (fr) Statistische informatie op de website van het Franse bureau voor statistiek INSEE
Sainte-Marthe (Lot i Garonna)

Sainte-Marthe – miejscowość i gmina we Francji, w regionie Nowa Akwitania, w departamencie Lot i Garonna. Według danych na rok 1990 gminę zamieszkiwało 381 osób, a gęstość zaludnienia wynosiła 39 osób/km² (wśród 2290 gmin Akwitanii Sainte-Marthe plasuje się na 808. miejscu pod względem liczby ludności, natomiast pod względem powierzchni na miejscu 1077.). Bibliografia Francuski urząd statystyczny. (fr.).
Sainte-Marthe, Lot-et-Garonne

Sainte-Marthe är en kommun i departementet Lot-et-Garonne i regionen Nouvelle-Aquitaine i sydvästra Frankrike. Kommunen ligger i kantonen Le Mas-d'Agenais som tillhör arrondissementet Marmande. År 2023 hade Sainte-Marthe 658 invånare. Befolkningsutveckling Antalet invånare i kommunen Sainte-Marthe Se även Lista över kommuner i departementet Lot-et-Garonne Källor
Сент-Март (Лот і Гаронна)

Сент-Март (фр. Sainte-Marthe) — муніципалітет у Франції, у регіоні Нова Аквітанія, департамент Лот і Гаронна. Населення — 657 осіб (2022). Муніципалітет розташований на відстані близько 530 км на південь від Парижа, 75 км на південний схід від Бордо, 45 км на північний захід від Ажена. Демографія Динаміка населення (INSEE ): Розподіл населення за віком та статтю (2006): Економіка 2010 року серед 330 осіб працездатного віку (15—64 років) 260 були активними, 70 — неактивними (показник активності 78,8%, у 1999 році було 67,1%). З 260 активних мешканців працювало 238 осіб (135 чоловіків та 103 жінки), безробітними було 22 (6 чоловіків та 16 жінок). Серед 70 неактивних 22 особи були учнями чи студентами, 26 — пенсіонерами, 22 були неактивними з інших причин. У 2010 році в муніципалітеті числилось 190 оподаткованих домогосподарств, у яких проживали 477,0 особи, медіана доходів виносила 18 532 євро на одного особоспоживача Сусідні муніципалітети Посилання Сент-Март на сайті французького Національного інституту географії Сент-Март на сайті французького Національного інституту статистики й економічних досліджень Сент-Март на сайті Quid (загальні відомості, історія, пам'ятки, фото, адреси) Мапа муніципалітету Сент-Март на сайті Mapquest Див. також Список муніципалітетів департаменту Лот і Гаронна Примітки
Centre cívic

Un centre cívic es un espai públic, obert a tothom amb unes característiques estructurals i funcionals definides, on es desenvolupen diverses activitats ciutadanes, per la dinamització sociocultural i l'acció comunitària. Estan destinats a l'ús públic, i de prestar serveis personals i a entitats per impulsar la realització d'activitats que tinguin per objecte el desenvolupament social, cultural, esportiu, de lleure i promoure l'associacionisme i la participació ciutadana en general. En un centre cívic es poden fer exposicions, cursets, tallers, representacions teatrals, etc. Els centres socials van néixer a Anglaterra (assentaments) a finals del segle xix per iniciativa del pastor protestant Samuel Barnett i la seva dona al barri pobre de Whitechapel. Referències Vegeu també Centre cultural Viccionari
Komunitní centrum

Komunitní centrum je zařízení sloužící ke konání nejrůznějších aktivit (například kulturních, vzdělávacích nebo tělovýchovných) pro určitou komunitu anebo k poskytování sociálních služeb zejména sociálně vyloučeným osobám. Centra provozují církve, ale i obecně prospěšné a další společnosti. V pražské arcidiecézi římskokatolické církve se takto označuje centrum společensko-duchovních aktivit pro potřeby farnosti i širokou veřejnost, jehož součástí je povětšinou i kostel téhož zasvěcení. Budování komunitních center (zejména na pražských sídlištích) patřilo mezi priority kardinála Vlka, pražského arcibiskupa v letech 1991 až 2010. Pražská arcidiecéze pokračuje ve výstavbě komunitních center i po roce 2010, a to zejména formou rekonstrukcí farních budov. Děje se tak na území Prahy s přispěním evropského dotačního programu Pól Růstu, tak na území malých obcí Středočeského kraje za přispění dotací z Místních akčních skupin (MAS). Komunitní centra v pražské arcidiecézi Komunitní centrum sv. Prokopa v pražských Stodůlkách (otevřeno v roce 2001) Komunitní centrum Matky Terezy v Praze na Chodově (otevřeno v roce 2007) Komunitní centrum sv. Jiljí v Uhlířských Janovicích (otevřeno v roce 2008) Komunitní centrum sv. Jana Vianneye v Českém Brodě (otevřeno v roce 2012) Kostel Krista Spasitele a komunitní centrum Praha-Barrandov v pražských Hlubočepích (otevřeno v roce 2020) Komunitní centrum sv. Jana Křtitele v Praze na Černém Mostě (zamýšlené) Reference Související články Komunitní dům (Čerčany) Elpida Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu komunitní centrum na Wikimedia Commons
Medborgerhus

Et medborgerhus er en betegnelse for en kulturinstitution, der står til rådighed for en by eller en egns befolkning i f.m. kultur-, forenings- og fritidstilbud. Begrebet Medborgerhus kan relateres til det mere historiske begreb forsamlingshuset, når vi skuer baggrund – og begrebet kulturhus, når vi ser fremefter. Forsamlingshusene blev opført overalt i landet som en del af den samme tradition og udvikling der gav andelsmejerier, fælles frysehuse og mange andre foreningsbårne fællesskabsinstitutioner i det danske bondesamfund fra midten af 1800-tallet og fremefter. Medborgerhuset opstod som begreb i byerne – i kølvandet på de kulturelle og holdningsmæssige forandringer der skete under ungdomsoprøret (68'er – kulturen). Ofte med en blandet styreform – dels med offentlig støtte og dels med en flad deltager- og brugerstyring Blandt kendte var medborgerhuset Gimle, der startede i 1971. Det blev nedrevet i 2001 og er nu erstattet af Kulturhuset Islands Brygge. Eksterne henvisninger Medborgerhuset i Silkeborg – Et eksempel på det velfungerede medborgerhus i provinsen Arkiveret 20. februar 2008 hos Wayback Machine Medborgerhuset i Skive de første år
Community centre

Community centre är ett begrepp som ibland används i Sverige för offentliga samlings- och gemenskapslokaler, bland annat för sådana som är av något annat slag än bygdegårdar, medborgarhus, societetshus, fritidsgård, allaktivitetshus och kulturhus. I Finland ligger det nära begreppet invånarhus. I mer ambitiös form närmar sig begreppet community centre begreppet grannskapsenhet, som omfattar ett (något större) område med gemensam service i en stadsdel. Ett Community Centre kan ha olika utformning. Inom Stockholms stad används begreppet för kommunalt stödda ungdomsinriktade lokaler. Östberga Community Center i Östberga i Stockholm, startade hösten 2014 för att var en plats, där unga vuxna i Östberga skulle få hjälp till arbete och utbildning, men kom att utvecklas till att bli en social mötesplats, fram till dess det lades ned 2018 och ersattes av Östberga kulturhus. I Stockholm inrättades 2008 också Tensta Community Center, vilket är inriktat på ungdomar i åldern 16–20 år i stadsdelsområdet. Det har drivits av Stockholms stads utbildningsförvaltning fram till 2018, då driften övertogs av Spånga-Tensta stadsdelsförvaltning, Rinkeby-Kista stadsdelsnämnd har planerat[?] att också öppna Community Centers i Husby och Rinkeby.[uppföljning saknas] Syftet med dessa är att öka delaktigheten i samhället, till exempel läxhjälp, rådgivning, samhällsinformation, föräldrautbildning och andra kurser. En hemgård kan i någon mån sägas vara en svensk version av ett community centre, och bygger på liknande idéer om grannskap och lokal gemenskap. Källor Noter
Schloss Monbazillac

Schloss Monbazillac liegt zentral im Weinbaugebiet nahe der Ortschaft Monbazillac, sieben Kilometer südlich von Bergerac im Département Dordogne des französischen Périgord. Das um 1550 von Francois d’Aydie und seiner Frau Francoise de Salignac begonnene und schließlich von Charles d’Aydie und Jeanne de Bourdeille vollendete Schloss Monbazillac ist seit 1960 im Besitz der Winzer-Genossenschaft von Monbazillac und liegt mit seinem vier Hektar großen Park mitten in den Weinbergen. Es überstand weitgehend unversehrt sowohl die Religionskriege als auch die Zeit der Fronde. Der Schlossgraben, die massiven Türme und der um das ganze Schloss führende Wehrgang mit Pechnasen und Schießscharten geben dem Bauwerk einen mittelalterlichen Charakter. Jedoch weisen die großen Fenster und das repräsentative Treppenhaus im Stil der Renaissance auf die in die Entstehungszeit fallende Epochenwende hin. Im Grande Salle des Schlosses befinden sich ein monumentaler Renaissance-Kamin sowie Einrichtungsgegenstände und Tapisserien aus dem 17. Jahrhundert. Im ersten Obergeschoss liegt das im Louis-treize-Stil eingerichtete Schlafzimmer der Vicomtesse de Monbazillac. In mehreren im Schloss untergebrachten Museen wird Anschauungsmaterial ausgestellt: Möbel aus dem Périgord, Siegel und alte Landkarten, Medaillen, Zeichnungen eines Karikaturisten der Belle Époque sowie eine historische Darstellung des Protestantismus in Bergerac (Monbazillac unterstützte wie Bergerac aktiv die Reformation). Im Kellergewölbe gibt es ein Weinmuseum mit Gerätschaften zu Weinerzeugung und einer Sammlung von Flaschen aus dem 18. und 19. Jahrhundert. Der Weinberg, der den berühmtesten Wein der Region liefert, hat eine Größe von rund 3000 Hektar und wurde von Mönchen im 11. Jahrhundert angelegt. Im 17. Jahrhundert profitierte das Weingut von dem stark zunehmenden Export nach Holland. Was die schon im Mittelalter überaus große Bekanntheit des winzigen Ortes Monbazillac und seines Weines angeht, so bemühen die meisten Reiseführer eine Anekdote vom päpstlichen Hof in Avignon. Eine Gesandtschaft des damals bedeutenden Bergerac wurde beim Papst mit einer Petition vorstellig. Als der Heilige Vater mit dem Namen der Stadt nichts anfangen konnte, erklärte ihm ein Vertrauter, dass Bergerac bei Monbazillac liege. Dieser Name war dem Papst als Weinkenner sofort ein Begriff. Literatur Jean-Luc Aubarbier, Michel Binet: Geliebtes Perigord. Ouest-France, Rennes 1990, ISBN 2-7373-0299-4, S. 124. Susanne Böttcher (Hrsg.): Périgord, Dordogne, Limousin (= Michelin. Der Grüne Reiseführer). Travel House Media, München 2006, ISBN 3-8342-8995-7, S. 225. Thorsten Droste: Périgord und Atlantikküste. Kunst und Natur im Tal der Dordogne und an der Côte d'Argent von Bordeaux bis Biarritz. 10. Auflage. DuMont, Köln 1991, ISBN 3-7701-1197-4, S. 248. Alo Miller, Nikolaus Miller: Dordogne. Perigord, Quercy (= Dumont Reisetaschenbuch). Dumont Reiseverlag, Ostfildern 2005, ISBN 3-7701-6318-4, S. 208. Martin Thomas, Thorsten Droste, Julia Hennings: Périgord. C. J. Bucher, München 1995, ISBN 3-7658-1028-2, S. 145. Weblinks Schloss Monbazillac als 3D-Modell im 3D Warehouse von SketchUp
Château de Monbazillac

The Château de Monbazillac is a château in Monbazillac, Dordogne, Nouvelle-Aquitaine, France. The château is known for its production of sweet tasting wine. The wine's sweetness is assisted by a purposely cultivated fungus known as 'noble rot'. History The château was built from 1550 to 1582 by Charles d'Aydie de Ribérac (1527-1584). In 1607, Louis de Bouchard d'Aubeterre, a Huguenot, bought the château. Pierre Barraud then owned the castle from 1666. In 1777, François Hilaire de Bacalan (1728-1804) purchased the château. The château has been listed as an historic monument since 1936. The château has been the property of the 'Cave Coopérative de Monbazillac' company since 1960. Today, the castle is a museum where visitors can learn about wine production and local history. External links Château de Monbazillac - official site References