NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kasteel van Puymartin

Het kasteel van Puymartin (Frans: Château de Puymartin) is gelegen in de gemeente Marquay, in de buurt van Sarlat-la-Canéda (departement Dordogne, in de regio Nouvelle-Aquitaine). Het is beschermd als historische monument. Een eerste kasteel werd gebouwd in de 13e eeuw, maar werd door de Fransen afgebroken tijdens de Honderdjarige Oorlog om te verhinderen dat de Engelsen het als uitvalsbasis zouden gebruiken. In de 15e eeuw werd het huidige kasteel gebouwd in opdracht van Radulphe de Saint-Clar. Tegen het einde van de 19e eeuw was het kasteel vervallen en werd het gerestaureerd in opdracht van de markies de Carbonnier de Marzac. Hierbij werd het kasteel grondig verbouwd door een leerling van Viollet-le-Duc. Zo werd onder andere het dak van de grote vierkanten toren afgebroken om deze een meer imposant en middeleeuws uiterlijk te geven. In de weergangen zijn schietgaten voor veldslangen aanwezig. Legende De legende van de Witte Dame gaat terug tot een gebeurtenis die zich zou hebben afgespeeld in de 16e eeuw. Thérèse de Saint-Clar werd verrast door haar man die met haar geliefde uit de oorlog was teruggekeerd. De minnaar werd vermoord en de ontrouwe vrouw zat 15 jaar gevangen in een kleine kamer. De deur was dichtgemetseld, alleen een klein luikje liet eten toe. Toen ze stierf, was haar lichaam daar ommuurd, en aangezien een legende zegt dat Thérèse 's avonds rond middernacht zou terugkeren om het kasteel te achtervolgen, heeft haar geest zich aan verschillende mensen gemanifesteerd. Ze zou rondlopen op de trap, in haar kamer en op de cirkelvormige paden. Film De film The Duellists (1977) werd deels opgenomen bij het kasteel van Puymartin.
Замок Пюимартен

Замок Пюимарте́н (фр. Château de Puymartin) — средневековый замок, расположенный на территории коммуны Марке в департаменте Дордонь региона Новая Аквитания (Франция). Внесён в список исторических памятников Франции. История Строительство замка началось в 1270 году. На протяжении семи столетий он неоднократно разрушался и восстанавливался; в течение пяти веков принадлежал одной и той же семье, чья фамилия менялась в результате браков — Сен-Клер, Плейне, Роффиньяк де Марзак, (Роффиньяк) Карбонье де Марзак и Шерад де Монброн. Во время Столетней войны замок находился на пограничной территории и в 1358 году был захвачен англичанами. Менее чем через 100 лет, после подписания мирного договора, его выкупили консулы Сарла-ла-Канеда, и он вновь стал принадлежать Франции. За это время замок сильно пострадал в результате многочисленных осад и штурмов — ворота и подъёмные мосты были вырваны с корнем, крыши разрушены и сожжены. В 1450 году замок купил Радульф де Сен-Клер. Он отстроил замок, увеличив его в размерах, добавив внешние архитектурные элементы и отделав внутренние покои. В XVI веке, во время Религиозных войн, Раймонд де Сен-Клер боролся с протестантами. Под именем «Капитан Пюимартен» он заставил гугенотов покинуть Сарла-ла-Канеду. В XVII веке Жан де Сен-Клер и его сестра Сюзанна на протяжении 40 лет оспаривали права на владение замком. В конце концов наследницей осталась Сюзанна. Во время Французской революции владелец замка Франсуа Роффиньяк де Карбонье де Марзак был заключён в тюрьму, сам замок пришёл в упадок. В XIX веке замок унаследовал Марк Роффиньяк де Карбонье, маркиз де Марзак, прадед нынешнего владельца замка. К 1890 году он восстановил замок в неоготическом стиле за счёт приданого своей жены, потратив около 1 миллиона франков золотом (около 3 миллионов евро). Единственная дочь маркиза в 1920 году вышла замуж за графа Жака де Монброн. Указом от 6 декабря 1948 года замок был включен в список исторических памятников Франции. В 2003 году, после смерти графа Анри де Шерад де Монброн, замок перешел в наследство его жене и детям. Посещение Замок открыт для посещений с июня по ноябрь. Экскурсии проводятся на французском и английском языках; есть буклеты на русском языке. Ночные экскурсии по пятницам: 21:00 и 23:00. Июль-август, по вторникам: ужин в замке в сопровождении светомузыкального шоу (необходима предварительная резервация по телефону). Неподалёку от замка находится пещера Пюимартен с изображениями лошадей эпохи палеолита (в частной собственности). Билеты Взрослые — 8 € Дети (6—12 лет) — 4 € Школьники и студенты — 6 € Группы: школьники — 4 €, студенты — 5 € См. также Замки Франции Примечания Ссылки Сайт замка Пюимартен (фр.)
Bayer

Bayer AG (FWB BAY, TYO 4863) és una companyia químicofarmacèutica fundada el 7 d'agost de 1863 a Alemanya. Als seus inicis, a una modesta casa a la vall del riu Wupper, era una xicoteta fàbrica per a produir colorants artificials per a tèxtils del comerciant Friedrich Bayer i el mestre tintorer Johann Weskott. En l'actualitat, Bayer és un grup multiempresarial amb presència global, amb 103.824 empleats a tots els continents. La casa matriu de Bayer està a la ciutat alemanya de Leverkusen, des d'on administra i coordina les activitats de les subsidiàries, centres de producció i centres d'investigació a tot el món. Història El 1881, després de la defunció d'ambdós fundadors, s'amplia el capital social de la companyia i es constitueix Friedr. Bayer & Co., una empresa en plena expansió, amb diverses fàbriques i 384 treballadors, inclòs un equip de químics. L'any 1897, el departament farmacèutic reeix sintetitzar el principi actiu àcid acetilsalicílic, gràcies als experiments de Felix Hoffmann. Dos anys més tard, el 27 d'octubre de 1900 és registrat per Bayer a l'Oficina Imperial de Patents de Berlín, el que seria l'analgèsic més popular del món, l'Aspirina, en què el terme "spir" es refereix a l'àcid salicílic, l'"a" representa l'acetil i el sufix "ina" acaba d'arrodonir la paraula per fer-la pronunciable igualment en alemany i anglès. L'any 1925 va passar a integrar-se dins del consorci químic IG Farben, conjuntament amb les empreses alemanyes BASF, Agfa i Hoechst que va ser dissolt pels aliats l'any 1952. El 2006, l'empresa va adquirir Schering, el 2014, va adquirir el negoci de consum de Merck, amb marques com Claritin, Coppertone i Dr. Scholl, i en Monsanto Company per 58.800 milions d'euros. Bayer CropScience Bayer CropScience fabrica els productes per a la protecció de les plantes i pel control de plagues no agrícoles. També té activitat al sector de les llavors i les característiques de les plantes. El 2002, Bayer AG adquirí Aventis CropScience i la fusionà amb la seva pròpia divisió agroquímica (Bayer Pflanzenschutz o«protecció del plantes») per formar Bayer CropScience. Aquesta companyia actualment és la líder mundial de les companyies en els plaguicides, protecció química d'animals de companyia i la biotecnologia en llavors i plantes. També és activa en aliments modificats genèticament. La companyia de biotecnologia belga Plant Genetic Systems també va ser adquirida per Aventis CropScience. També el 2002, Bayer AG adquirí la companyia neerlandesa Nunhems. El 2006, el U.S. Department of Agriculture anuncià que l'arròs modificat genèticament de Bayer CropScience LibertyLink havia contaminat el subministrament d'arròs als Estats Units i entrà en un judici amb Bayer. Bayer CropScience treballa amb Archer Daniels Midland Company i Daimler AG per desenvolupar la jatropha com a biocombustible. Referències Viccionari
Bayer

Denne artikel omhandler et tysk holdingselskab. Opslagsordet har også en anden betydning, se Bayer (månekrater). Bayer AG er holdingselskab for en verdensomspændende tysk kemi- og medicinalvirksomhed grundlagt i 1863. Hovedkvarteret ligger i Leverkusen, Nordrhein-Westfalen, Tyskland. I 2018 bestod selskabet af flere hundrede virksomheder med i alt 117.000 medarbejdere, og havde en omsætning på 39,5 milliader euro. Blandt virksomhedens største kommercielle succeser er det smertestillende middel Aspirin, hvis virksomme stof acetylsalicylsyre, Bayer AG fik indregistreret i 1899. Desuden erhvervede Bayer i 1920'erne patentet på Zyklon B. Denne giftgas blev bl.a. benyttet i koncentrationslejrene i nazityskland, hvor Bayer udgjorde en stor del af kemi- og medicinalkartellet I.G. Farben, som var en integreret del af nazistyret i perioden 1933-45. Bayer-gruppen opkøbte i 2016 landbrugskemi-virksomheden Monsanto for 63 milliader dollars - en investering, der ifølge Der Spiegel har givet Bayer-ledelsen hovedpine på grund af Monsanto's kemiprodukt Roundup, (Glyfosat), som mistænkes for at gøre dyr syge, og for at være årsag til kræft. Eksterne henvisninger Bayers danske hjemmeside Referencer
Bayer

Bayer AG je njemački biotehnološki i farmaceutski gigant, međunarodno poduzeće sa sjedištem u Leverkusenu. Glavna područja proizvodnog djelokruga Bayera jesu ljudska i veterinarska farmacija široke potrošnje, poljoprivredni proizvodi, kemijski i biotehnološki proizvodi. Na tim je područjima među vodećima u Europi i svijetu. Bayer je uvelike poznat po svojim lijekovima, poput aspirina i kontracepcijskih tableta, ali i po komercijalizaciji heroina te spornim poljoprivrednim umjetnim oplemenjivačima i sjemenjem i pesticidima upitnih ekoloških standarada po uzoru na agrogenetičkog giganta Monsanta. Svoj nagli razvoj i svjetski ugled tvrtka je stekla početkom hladnog rata i kasnije suradnjom s drugim gigantima biotehnološke industrije. Bayer je dio DAX-a i EURO Stoxx 50 burzovnih indeksa. Zapošljava oko 115.000 ljudi, uz godišnju dobit od 4,5 milijardi eura. Izvori Vanjske poveznice www.bayer.com Službene stranice Bayera
Bayer AG

A Bayer AG egy kutatásorientált német gyógyszeripari és vegyipari vállalat. Székhelye A központja Németországban, Leverkusenben található. A világ harmadik legnagyobb bevételű gyógyszergyára, 2008-ban 48 milliárd dollár bevételt ért el. A Bayer egy 150 éves múlttal rendelkező, a világ több mint 150 országában jelen lévő vegyipari konszern. Története Kezdetben volt két, kísérletező kedvű barát, Friedrich Bayer kereskedő és Johann Friedrich Weskott kelmefestő, valamint két konyhai tűzhely. Weskott a textilanyagok színezését tanulta, és közben vegyi ismereteket is szerzett. A kísérletek során rájöttek arra, hogyan állítható elő a fukszia szín. 1863. augusztus 1-jén megalapították Wuppertal-Barmenben a Friedr. Bayer et Comp. céget. A vállalat rohamosan fejlődött, és 1881-ben részvénytársasággá alakították. 1881 és 1914 között nemzetközi szinten működő vegyi vállalattá fejlődött. A színanyagok előállítása tette ki a tevékenység nagyobb részét. 1883-ban Carl Duisberg kémikus is csatlakozott a céghez, és eredményes kutatásokba kezdett. Az első világháború törést jelentett a cég fejlődésében. Elveszítették a nagy exportpiacokat, a színanyagok és a gyógyszerek eladása csökkent. A cég fokozatosan a hadigazdálkodás része lett. 1917-ben beindult a dormageni üzem. Az 1920-as évek közepén a világgazdaság stabilizálódott, de világossá vált, hogy a német festékipar nem tudja visszaszerezni régi helyét a világpiacon. Hat német vállalat létrehozta 1925-ben az I. G. Farbenindustrie Ag részvénytársaságot azzal a céllal, hogy versenyképesek legyenek, és új piacokat szerezzenek. 1945 novemberében a győztes hatalmak lefoglalták a vállalatot, fel akarták számolni, hogy háborús jóvátételként szolgáljon. Erre azonban nem került sor.. A második világháború alatt másodszor veszítette el a cég a külföldi befektéseit, valamint az értékes szabadalmát. A Bayer újraindítása szorosan kapcsolódott a német Wirtschaftswunderhez. Négy évvel a háború befejezése után kezdték újra kiépíteni a külföldi kapcsolataikat. Létszámcsökkentés 2018 novemberétől 2018 novemberében a Bayer cég vezetése úgy döntött, hogy a konszern megválik az állategészségügyi üzletágától és a továbbiakban gyógyszeripari, valamint mezőgazdasági üzletágaira összpontosít. A szerkezeti átalakítás következtében világszerte 12 ezer munkavállaló veszítheti el állását, a többségük Németországban. Főbb termékei Gyógyszeripari termékek Aspirin Heroin (diacetylmorphine) Prontozil, az első szulfonamid Ciprofloxacin Levitra Suramin Vegyipari termékek Poliuretán Polikarbonát Parathion Propoxur Flumetrin További információk Bayer; szerk. Kozma László; Kopint-Datorg, Bp., 1990 (Transznacionális vállalatok) Jegyzetek Források "Die Geschichte von Bayer" (német nyelven). bayer.com. Hozzáférés: 2024. szeptember 25..
Bayer

Bayer (AFI: [ˈbaɪə]) é uma empresa química e farmacêutica alemã, fundada em 1863 por Friedrich Bayer e Johann Weskott em Wuppertal, Renânia do Norte-Vestfália. História A Bayer é uma firma com atuação global nos setores de saúde (Bayer HealthCare), agronegócios (Bayer CropScience). De acordo com o seu Annual Report 2013, o grupo emprega 113.200 pessoas e atingiu no último ano um volume de negócios de cerca de € 40,2 bilhões. Na década de 1930, a Bayer fazia parte da corporação mais poderosa da Alemanha, a IG Farben, juntamente com a BASF, a Hoechst e outras empresas químicas e farmacêuticas alemãs. Com a contrapartida de apoio para sua expansão e o investimento em uma tecnologia estratégica para suas empresas, o cartel doou 400 mil marcos para a campanha que ajudou a nomear Adolf Hitler chanceler, além de desenvolver uma borracha sintética, combustíveis de alta performance (utilizados pelas Forças Armadas), óleo combustível e ainda o famigerado Ziklon-B (gás utilizado nas câmaras de extermínio). Segundo a obra "IG Farben - From Anilin to Forced Labor", as fábricas da corporação utilizavam trabalhadores forçados como cobaias em seus experimentos com novos medicamentos e vacinas. Em setembro de 2016, adquiriu a empresa multinacional Monsanto por US$ 66 bilhões. Divisões e Produtos Bayer Brasil Com 4.500 colaboradores em todo o país (dez/2013), a empresa está entre as cinco maiores operações do Grupo Bayer no mundo e tem duas importantes fábricas localizadas em São Paulo, cidade onde também está sua sede brasileira, e Belford Roxo (RJ). Bayer produz neonicotinóides, que são tóxicos para as abelhas, de acordo com vários estudos. Esportes A empresa é dona da equipe de futebol alemã Bayer 04 Leverkusen, e também do estádio da equipe, a BayArena. Além da equipe de futebol, a empresa possui mais 25 clubes de diversas modalidades esportivas, de nível amador a profissional, que vai do tênis à equipes de equitação. Ver também Bayer 04 Leverkusen Bayer Esporte Clube Referências Ligações externas «Portal Bayer» «Bayer CropScience» «Bayer HealthCare»
Bayer

Bayer este un concern cu sediul la Leverkusen, Germania și cu activitate internațională în industria chimică și farmaceutică. Bayer există ca firmă din anul 1863 în Barmen, în prezent sector al orașului Wuppertal. Bayer a fuzionat în 1925 cu concernul chimic I.G. Farben. În 1951, Bayer a redevenit companie de sine stătătoare, cu denumirea inițială. La sfârșitul anului 2006, compania avea 106.000 de angajați. Concernul Bayer cuprinde astăzi peste 350 de societăți, are 110.200 de angajați și are un volum de vânzări de 28,956 miliarde de euro, cu un câștig net (2006) de 3,479 miliarde de euro. În mai 2008, autoritățile germane antitrust au amendat sucursala Bayer Vital a companiei farmaceutice Bayer cu 10,3 milioane de euro (16,2 milioane de USD) pentru fixarea ilegală a prețurilor la produse medicamentoase fără prescripție, inclusiv aspirina. Note Legături externe www.bayer.de - Sit web oficial
Bayer

Бајер АГ (нем. Bayer AG) је немачка хемијска и фармацеутска компанија основана у Бармену, 1863. године. Данашње седиште фирме је у Леверкузену. Најпознатија је по свом производу и марки аспирину. Референце Литература Blaschke, Stefan (1999). Unternehmen und Gemeinde: Das Bayerwerk im Raum Leverkusen 1891-1914. Cologne: SH-Verlag. ISBN 978-3-89498-068-9. . Tenfelde, Klaus (2007). Stimmt die Chemie? : Mitbestimmung und Sozialpolitik in der Geschichte des Bayer-Konzerns. Essen: Klartext. ISBN 978-3-89861-888-5. Спољашње везе Медији везани за Bayer на Викимедијиној остави Званични веб-сајт Coalition against BAYER-Dangers
Goreta

Goreta (en francès Gourette) és una estació d'esquí situada al departament dels Pirineus Atlàntics, a la regió de la Nova Aquitània. Forma part de la comuna d'Aigas Bonas. L'estació es troba a la carretera del coll d'Aubisca s'estén entre els 1350 i els 2450 metres sobre el nivell del mar. Ofereix una zona esquiable de 140 hectàrees amb 42 km de pistes senyalitzades. Forma part de l'agrupació d'estacions N'Py (Nouvelles Pyrénées). L'estació d'esquí L'estació d'esquí de Goreta es troba dins del circ del mateix nom. És envoltada de cims. el més alt dels quals és el pic de Ger (2.613 m). S'organitza en quatre sectors i un front de neuː El sector de Pèna Blanca és un dels dos sectors, juntament amb el de Còth, que està situat a la part superior de l'estació de Goreta. Està format per pistes vermelles i negres, només aptes per a usuaris experimentats. La part més alta de l'estació d'esquí, amb una altitud de 2.450 m, es troba en aquest sector. El sector Còth és el segon sector més elevat de Goreta. Abans el seu punt més alt era a 2.124 m d'altitud, però la destrucció d'un telecadira a causa d'una allau el 2015. va situar aquest punt als 2.060 m. Aquest sector està dedicat a l'esquí de nivell mig, format per pistes blaves, vermelles i negres. És boscós a la part baixa. També és aquí on hi ha un parc de neu i un camp de bicicletes per fer activitats d'estiu. El sector de l'altiplà té la particularitat de ser boscós i situat a una altitud intermèdia. Hi ha un restaurant d'altitud i un parc ferroviari. Aquest sector també és un dels punts d'encreuament de la majoria de pistes d'esquí, rebent els dels sectors de Beson, Coch i Pèna Blanca. El sector de Beson és un sector lleugerament boscós dedicat a principiants i pràctiques de lleure. A més de les pistes verdes i blaves, hi ha un restaurant d'altitud, una zona de trineus i un circuit nòrdic enllaçat amb la part inferior de l'estació. El front de neu és una àmplia zona que s'obre a l'esplanada Valentin i a la Plaça Sarrière, als centres turístics de l'estació de Goreta. Hi ha el projecte d'unir físicament les estacions de Goreta i Artosta, tot i que ja existeix una ruta fora pistes que connecta les dues estacions d'esquí. Ciclisme El complex ha viscut nombroses proves de ciclisme amateur i professional. El 1910, va passar-hi el Tour de França per primer cop, de camí al pas d'Aubisca, en una etapa que anava de Banhèras de Luishon a Baiona. Tal com estaven els camins de muntanya aquella època, només cinc corredors disposaven de canvi de marxes a la bicicleta, els altres van pujar tots amb la marxa fixa; només un corredor va arribar al Tormalet sense baixar de la bicicleta. Posteriorment el coll d'Aubisca i Goreta han presenciat el pas de la prova francesa varis cops. Referències Vegeu també Llista d'estacions d'esquí dels Pirineus Bearn Vall d'Aussau Laruntz Enllaços externs Lloc oficial de l'estació (francès) (anglès) (castellà) Mapes de les pistes de Goreta des del 1971 (anglès)
Gourette

Gourette ist ein Wintersportort in den französischen Pyrenäen. Er liegt in der Gemeinde Eaux-Bonnes im Département Pyrénées-Atlantiques an der Straße D 918, welche den Gebirgspass Col d’Aubisque durchquert. Der nächste Flughafen ist der Pau Pyrénées Airport. Mit 30 markierten Pisten auf Höhen zwischen 1.400 und 2.400 Metern bietet eines der größten Skigebiete in den Pyrenäen. Am 25. Juli 2007 führte die 16. Etappe der Tour de France 2007 durch Gourette. Weblinks https://www.gourette.com/ Homepage (französisch)
Gourette

Gourette est o stațiune de schi franceză din Munții Pirinei, aflată la o altitudine de peste 1400 m, situată pe teritoriul comunei Eaux-Bonnes, în departamentul Pyrénées-Atlantiques. În apropiere se află trecătoarea Col d'Aubisque, la 1709m altitudine, deseori aflată pe traseul Turului Franței.
Réserve naturelle nationale de l'étang de la Mazière

La réserve naturelle nationale de l'étang de la Mazière (RNN76) est une réserve naturelle nationale du Lot-et-Garonne. Créée en 1985 par Alain Dal Molin (1947-2015), elle occupe une surface de 102 ha et protège un étang (bras mort de la Garonne). Localisation Située sur la commune de Villeton entre Agen et Marmande, la réserve naturelle protège un étang et ses abords et occupe 102 ha. Histoire du site et de la réserve L'étang de la Mazière correspond à un ancien méandre de la Garonne isolé au milieu de la plaine alluviale dominée par l'agriculture intensive. Après plusieurs tentatives d’assèchement et un remembrement drastique entre 1968-1971, cet ancien bras ou « Gaule » est classé en RNN en 1985. Il abrite une importante colonie de bruants des roseaux. Écologie (biodiversité, intérêt écopaysager…) Le site forme une mosaïque de milieux (étang, bois humide, roselière, gravières, friche pâturée) qui constituent un attrait pour les oiseaux et la faune aquatique. Plus de 70 espèces d'oiseaux dont le loriot d'Europe, le milan noir et la rousserolle effarvatte nichent en son sein. Chaque année, le gestionnaire procède en outre au baguage de nombreuses espèces d’oiseaux migratrices. Plus de 230 espèces d’oiseaux ont été observées sur le site depuis sa création. On trouve également dans la faune recensée 18 espèces de reptiles et d’amphibiens dont la rainette méridionale, la grenouille agile, le pélodyte ponctué et la cistude d'Europe. Celle-ci fait l'objet d'un suivi particulier. En 2006, la population était de 27 individus. En 2010, 71 cistudes de deux ans ont été lâchées dans la réserve. 27 l’ont été sur l’autre site et une centaine seront relâchées entre 2011 et 2012. Les inventaires naturalistes menés depuis 1985 ont également permis de répertorier 50 espèces de mammifères dont 9 de chiroptères, 47 espèces d'odonates, 356 espèces de plantes et plus de 1000 espèces d’insectes sur le site. Intérêt touristique et pédagogique Le site dispose d'une Maison de la Réserve ainsi que d'un observatoire ornithologique. La réserve n'est pas libre d'accès, les visites se faisant avec des employés de celle-ci. Administration, Plan de gestion, règlement La réserve naturelle est gérée par l'association SEPANLog, section départementale de la SEPANSO pour le Lot-et-Garonne. Outils et statut juridique La réserve naturelle a été créée par un décret ministériel du 19 juin 1985, instaurant une superficie de 68 ha d'espace protégé. Un arrête préfectoral de 2014 porte la superficie totale du site à 102 ha. Voir aussi Articles connexes Liste des réserves naturelles nationales de France (classées par région et département) Liens externes Ressources relatives à la géographie : Common Database on Designated Areas Inventaire national du patrimoine naturel (espaces protégés) Réserves Naturelles de France World Database on Protected Areas « Réserve Naturelle Nationale de l’étang de la Mazière » www.sepanlog.org Notes et références Portail de la conservation de la nature Portail de l’eau Portail de Lot-et-Garonne