Kostel Saint-Martin (Saint-Martin-de-Sescas)

Kostel Saint-Martin v Saint-Martin-de-Sescas je románský katolický kostel ve francouzské obci Saint-Martin-de-Sescas v departementu Gironde (region Nová Akvitánie), asi 45 km jihovýchodně od Bordeaux. Kostel stojí v centru vesnice u silnice D1113 (bývalá RN 113). Vstupní portál kostela je od 1. prosince 1908 zapsán na seznamu historických památek francouzského ministerstva kultury.. Historie Kostel, který v roce 1108 založil biskup z Bazas Bertrand de Baslade, měl dvojí status: sloužil současně jako klášter i farní kostel. Kolem roku 1115 připadl mnichům z opatství La Sauve-Majeure. Struktura budovy byla skromná: tvořila ji jedna loď, půlkruhová apsida a zvonice. Chór je zaklenut polokruhově a svatyně má klenbu čtvercovou. Naproti tomu vyřezávaná výzdoba byla honosná: na jižní straně se v neporušeném stavu dochoval portál typický pro oblast Santoigne. Uvnitř se nachází deset vyřezávaných sloupových hlavic a v rámci sekundárního programu padesát figurálních modillonů. Celkem se dochovalo více než 500 ornamentů, z nichž 130 tvoří figurální motivy. Klášter byl středně bohatý; části portálu a hlavic triumfálního oblouku však zůstaly nedokončeny, pravděpodobně z nedostatku peněz na zaplacení řemeslníků. Nejpřekvapivější je, že i přes toto množství soch kostel zcela postrádá náboženské motivy. Nejsou zde žádné výslovné křesťanské symboly ani biblické odkazy; všechna témata v interiéru i exteriéru jsou světská. Románské kostely s výhradně světskou výzdobou jsou vzácné – příkladem je kostel Saint-Seurin de Gabarnac vzdálený asi deset kilometrů. Jedinou stopou křesťanství v kostele je Kristův monogram zasazený do západní stěny ve výšce dvou metrů, který se zachoval při přístavbě zvonice v 19. století. Podobné Kristovy monogramy se nacházejí i v sousedních kostelech v Saint-Maixant a Saint-Macaire. V 19. století prošel kostel, stejně jako mnoho jiných v departementu Gironde, významnými změnami: loď byla novogoticky zaklenuta, věž s hřebenovou střechou nahradila věž s jehlanovou špicí a v roce 1874 byla zbourána přístavba chránící vstupní portál. Protože je od té doby portál vystaven povětrnostním vlivům, jeho eroze se zrychlila. Existují značné rozdíly mezi popisem Léo Drouyna (1857) a současným stavem portálu. Románský portál je od 1. prosince 1908 zapsán na seznamu historických památek francouzského ministerstva kultury, samotný kostel byl zapsán 24. prosince 1925. Románská ikonografie Následující informace pocházejí převážně z monografie Christian Bougoux, L'Imagerie romane de l'Entre-deux-Mers. Románské sochy jsou rozděleny do tří zón: venku, u vstupního portálu, který vítá věřící, jsou modillony na jižní fasádě a kolem presbytáře; a uvnitř, v části vyhrazené pro duchovní (chór, presbytář a apsida). Skutečnost, že kostel byl původně klášterem, tedy prostorem vyhrazeným především mnichům, možná vysvětluje jeho světskou výzdobu. Mniši v zásadě nepotřebovali připomínky náboženské povahy; naopak, připomínky proti pokušením tohoto světa a rizikům pro jejich spásu byly nezbytné. Ve skutečnosti se v mnoha románských farních kostelech kolem kněžiště nacházejí sloupové hlavice s profánními symboly varování, určenými pro duchovenstvo. Zde byla snaha o morální poučení zadavatelů všude stejná: odsoudit pití vína, lidovou hudbu a tanec, pohanské slavnosti, venkovské orgie, ženu, pedofilii, homosexualitu… To vše jsou pasti ďábla, které přinášejí potěšení, ale vedou ke smrti duše. To bylo vyjádřeno buď přímými a jednoznačnými obrazy, nebo narážkami a aluzemi deviantních témat, tedy jejich satanizací. Venkovní ikonografie Vstupní portál Portál se otevírá na jižní straně pěti oblouky. Všechny kromě nejužšího spočívají po obou stranách na sloupech. Dvě malé slepé arkády lemují po pravé i levé straně velké archivolty portálu. Na jedné straně spočívají na sdruženém sloupu, který slouží zároveň jako opora nejširšího oblouku, zatímco na opačné straně se arkáda opírá o sloup samostatný. Výška postranních slepých arkád činí 2,94 m, vstupního portálu 5,50 m a samotných dveří 3,20 m. Vybudování portálu s dvanácti sloupy a pěti klenbami bylo pro malý, průměrně bohatý klášter mimořádným počinem. Jsou zde patrné známky problémů s financováním: třetí klenba je částečně prázdná a západní část páté klenby zůstala nedokončena. Oblouky portálu Každý oblouk tvoří dvě části: samotný oblouk s řadou klenáků a nad ním umístěná římsa či archivolta, která tyto kameny rámuje. Oblouky i archivolty jsou zdobeny plastikami nejrůznějších tvarů. První oblouk (vnitřní): Na archivoltě jsou hvězdy a na oblouku protilehlé šipky a torus vyplňující roh. Druhý oblouk: Na archivoltě se proplétají ptáci v stoncích a klovou se. Na rohu oblouku je torus a na čelní straně široké kulaté listy. Třetí oblouk: Na archivoltě je vytesáno třicet čtyři zajíců směřujících k horní části arkád, tak že se dva nejvyšší setkávají. Na levé straně je jich osmnáct a na pravé šestnáct. Čtvrtý oblouk: Archivolta je zdobena propletením ve tvaru osmičky; na rohu oblouku je torus, ze kterého vycházejí rovné stonky... Na každé straně těchto stonků se rozvíjejí tři větve ohnuté do tvaru hole. Na každý kámen připadá jeden strom. Pátý oblouk: Archivolta největšího oblouku je zdobena paprskovitými knoflíky. Na rohu oblouku je vytesáno šestnáct postav, všechny stojící čelem k divákovi, ale s rukama v různých pozicích. Jejich oděvy se také mírně liší. Každá z těchto postav je od ostatních oddělena konzolou, která je pouze jednoduchou kamennou deskou, někdy s perličkami, jindy bez nich. Archivolta pátého oblouku Výzdobu tvoří dvě vzestupné řady po osmi postavách. Figury byly vytesány až přímo na místě, přičemž každá z nich sestává ze tří klenáků: první zahrnuje hlavu a horní část hrudníku, druhý trup po stehna a třetí nohy. Soubor tvoří šest atlantů a deset dalších osob s odlišnými gesty i oděvy. Silná eroze a chybějící dobové prameny znemožňují jejich přesnou identifikaci. Některé symbolické znaky typické pro románskou Akvitánii však dovolují usuzovat, že jde o postavy „nežádoucích“, které personifikují smrtelné hříchy – lakomství, obžerství, smilstvo a marnivost. Popis začíná od spodní části oblouku. Západní řada Č. 1 a 2: Oba muži jsou oděni v krátkých tunikách a zrcadlově opakují svá gesta. Podle Drouyna drží na hrudi lakomcův měšec. Listoví za jejich hlavami sloužilo k označení satanských bytostí. Shodný motiv listoví se objevuje i za hlavami žen č. 1 a 2 ve východní sérii a na modillonu č. 30 v kněžišti. Č. 3: Nahý muž si levou rukou odhaluje přirození. Na ramenou mu sedí dva draví ptáci a klovou ho do dlouhých vlasů, které jsou symbolem marnosti. Ptáci zde ztělesňují tělesné pokušení a postava představuje hříšníka podléhajícího smyslnosti. Č. 4: Muž v podobě atlanta v krátkém bliaudu. Vyplazuje jazyk a vzpaženými pažemi podpírá torus. Č. 5, 6, 7 a 8: Trojice kráčejících atlantů. Přehnaně zdobné oděvy postav symbolizují marnivost. U postavy č. 7 se od kotníku až k rozkroku ovíjí had, představující muka způsobená démonem smilstva. Č. 8 tvoří přechod k východní sérii, přičemž hlavy a ruce obou krajních postav jsou spojeny. Východní série Č. 1 a 2: Dvě ženské postavy. První z nich, dnes značně poškozená, byla podle Drouynova popisu zachycena v sedě se zdviženou levou rukou, zatímco v pravé držela květinu. Žena č. 2 je bohatě oděna a na hlavě má čepec, což naznačuje, že jde o vdanou paní. Tančí se sukní vykasanou ke kolenům; tanec byl tehdejším duchovenstvem přísně odsuzován jako předehra ke smilstvu. Za hlavami obou žen se nachází motiv listoví symbolizující satanské síly. Č. 3: Muž ukazující pravou rukou na široce rozevřená ústa a levou se dotýkající břicha; pravděpodobně personifikuje hřích obžerství. Č. 4: Muž v krátké tunice (bliaudu). Levou rukou se dotýká spánku či vlasů a pravou si hladí vousy. Tato dvě gesta v románské ikonografii symbolizovala neřesti marnivosti a smilstva. Č. 5, 6 a 7: Tyto erozí poškozené sochy zobrazují muže v krátkých tunikách stojící s nohama rovnoběžně. Navzdory poškození lze rozpoznat jejich gesta: postava č. 5 má levou ruku položenou na břiše, č. 6 má ruce volně spuštěné v rozšířených rukávech a č. 7 má ruce sepjaté. Č. 8: Postava muže zobrazeného zezadu, jak sedí na patách s hlavou otočenou obličejem Hlavice sloupů portálu Soubor tvoří dvanáct tesaných hlavic, z nichž sedm je figurálních: čtyři v západním a tři ve východním oblouku. Jsou seřazeny pod vlysem, na němž se střídají abaky a římsové nástavce (imposty) a jímž probíhá rostlinný motiv s vějířovitými listy, palmetami a uchy. Na obou koncích portálu jsou zachyceny dva základní aspekty hříchu smilstva: homosexualita a cizoložství. Obě tyto neřesti byly v 11. a 12. století ústředním tématem dobové reformy mravů duchovenstva. Západní hlavice Pedofilie a homosexualita Na hlavici jsou čtyři postavy a tři zvířata. Navzdory erozi vnější strany je scéna velmi srozumitelná. Děj se odehrává kolem centrálního motivu hlavní strany: zvířecí maska s kočičími ušima, zvracející révu. Bylo obvyklé zobrazovat plivající masku, symbol pekla a Satana, jehož slova kontaminovala celé okolí. Průvod začíná mladým mužem v krátké tunice, stažené v pase. Na rameni drží velkého ptáka. Levou rukou se drží paže dospělého muže. Jeho mentor kráčí před ním a mezi palcem a ukazováčkem levé ruky rozvazuje šňůru své tuniky. Pravou rukou sahá po šňůře tuniky chlapce. Démon zcela ovládl údajného průvodce, který vyvrhuje jedovaté výhonky, drží mladíka za paži (ošklivé gesta) a obklopuje jeho hlavu (ošklivé myšlenky). Uprostřed hlavice sedí velký pták, který zvedl hlavu, aby kloval jedovaté výhonky démona. Jeho symbolická role spočívá v zdůraznění zvířecího charakteru, který hrozí člověku, který se obrací k Satanovi. Na druhé straně jsou dva muži, kteří se objímají, ruku v ruce. Muž vpravo je duchovní (opat nebo biskup, protože se zdá, že odhazuje svou berlu). Svůdník je vousatý muž s postavou atleta. Má drápy na nohou, a je tedy zlý. Levou rukou drží svého „přítele” za krk a pravou rukou se dotýká démona. Zobrazení – a odsouzení – mužských milostných radovánek bylo v románských sochách časté, někdy velmi drsné, jako v opatství de La Sauve-Majeure. Zde jsou pedofilie a homosexualita naznačeny s citem. Dvě zvířata opřená o sebe a ptáci Pod stejným podstavcem se nacházejí dva sloupky se dvěma odlišnými zvířecími motivy. Dvě čtyřnohá zvířata Dva čtyřnožci se opírají o sebe. Jejich hlavy končí ptačím zobákem a setkávají se v rohu, kde klovou do horního rohu čtvercového dlaždice. Tento předmět se zdá být lidským výtvorem a je pravděpodobné, že se tato zvrácená zvířata dopouštějí úmyslného svatokrádeže (na posvátné knize, požehnaném klášterním chlebu nebo čtvercové hostii). Ptáci a ptáčata Hejno ptáků, kteří jsou umístěni v různých výškách a v různých pozicích po celé hlavici. S touto superpozicí hnízd, kde rodiče krmí ptáčata, je to obraz přirozené plodnosti, jak ji zamýšlel Bůh. Tři akrobati a had Hlavice je oboustranná pod římsou s listovím. Na rohu stojí muž oblečený v nafouklé tunice na špičkách. Nabízí své levé předloktí akrobatovi, který je zcela prohnutý a má hlavu na zemi. Druhou rukou drží šavli vodorovně ve výšce své hlavy. Vlevo od koše je další akrobat, rovněž prohnutý, s hlavou na zemi. Mává šavlí, která se kříží s mečem. Aby byla scéna ještě děsivější, zlořádný had kousá do levého ucha ústřední postavy. Hudebníci a potulní umělci byli považováni za přisluhovače Satana. Koncil v d'Elvire se v kanonu 62 poprvé zabývá otázkou „herců, pantomimů a kočích cirkusu“. Ti, kteří chtěli přijmout křesťanskou víru, se museli nejprve vzdát svého povolání (exkomunikace herců). Konkrétně byl herec vyloučen ze společenství a postaven na stejnou úroveň jako prostitutka: oba vyjadřují – slovně nebo svým tělem – předstíranou situaci, kterou církev považuje za škodlivou. Toto prokletí přetrvávalo ve Francii až do 19. století. Rostlinná výzdoba Západní série končí dvěma hlavicemi ozdobenými rostlinným dekorem. Na hlavici č. 2 jsou svázané nebo se křížící stonky zakončené volutami nebo listy. Hlavice č. 2 je zdobena stonky vinné révy. Východní serie Ptáci a šiška Hlavice je oboustranná. Jsou na ní dvě dvojice ptáků, kteří se opírají o sebe a klovou zobáky do šišky (plodu života). Dva z ptáků jsou zobrazeni celí a je vidět, že jejich nohy svírají kulaté plody – zakázané ovoce neboli „malum“, což je atribut Satana. Tito ptáci jsou tedy ztělesněním zla. Rostlinná výzdoba Hlavice č. 2 a 3 nesou rostlinnou výzdobu: pro č. 3 se jedná o velmi málo vystupující propletené listy a pro č. 2 o propletené kaštanové listy. Zvíře požírající vousatou hlavu Dvouhlavá šelma a hříšník Podstavec této dvojité hlavice je pokryt nekonečnými propletenými vzory. Druhá hlavice je pokryta nádhernou kamennou krajkou. Hlavním protagonistou je dvouhlavé zvíře, zřejmě kočkovitá šelma, která na obou stranách koše rozprostírá své pruhované tělo. Z každého těla vyrůstá pruhovaný a tuhý ocas falického tvaru. Tlama zvířete právě pohlcuje hlavu klečícího muže s vrásčitou bradou. Vousatý muž byl symbolem hříšníka a „upravený“ vous symbolizoval marnost; klečet před zlým tvorem je symbolem podrobení se démonovi. Falické symboly a skutečnost, že démon útočí na hlavu muže, nenechávají nikoho na pochybách o morálním varování tohoto koše před sexuálními pokušeními. Galantní scéna, zajíc a ptáci Milostný pár, zajíc a pták Podstavec je hladký. Hlavice, která byla poškozena erozí, zobrazuje lidský pár (muže a ženu), zajíce a buď dvouhlavého ptáka, nebo dva ptáky. Léo Drouyn, který portál popsal v roce 1857, kdy byly účinky eroze menší, se domníval, že se jedná o dvouhlavého ptáka. Pták přišel o hlavu v neznámé době, ale lze předpokládat, že kloval do reliéfního ovoce (nebo listu) na rohu hlavice. Toto ovoce by mohlo být variantou šišky. Mezi drápy ptáka se nacházejí kulaté plody, které jsou obvyklým symbolem zakázaného ovoce. Uprostřed hlavní strany, mezi ptákem a párem, je zajíc nebo králík, který otáčí hlavu k uchu muže sedícího na klíně ženy. Zajíc byl častým symbolem pro znázornění nespoutané sexuality a lze předpokládat, že muži šeptá lascivní myšlenky. Na třetí straně koše sedí bohatě oděný muž v krátké plisované tunice na stehnech své společnice, která ho objímá kolem krku. Levá ruka muže směřuje k odhalenému pravému prsu ženy. Zvířecí charakter scény, v níž se smyslný králík a zlovolný pták mísí s lidmi, symbolicky vyjadřuje dobový nesouhlas morálních autorit s hříšným chováním. Modillony Existují dvě řady modilionů: šestnáct nad vstupním portálem a třicet čtyři kolem presbytáře. Modillony portálu Nad portálem se střídá šestnáct velkých modillonů velmi dobré kvality – s výjimkou č. 14., který není dokončeno – s patnácti vyřezávanými metopami. Podpírají dekorativní římsu: okraj zdobí vlys z koleček, která jsou spojena v bodě dotyku. Modillony na apsidě Apsida je půlkruhová od opěrného pilíře, který odděluje chór od svatyně. Římsa apsidy spočívá na třiceti čtyřech modilionech, které jsou od severu následující: Současný modillon č. 1 se liší od modilionu nakresleného Drouynem v roce 1857. Pravděpodobně byl nahrazen během prací na konci 19. století. Modillon č. 2 je vlk, jak jej popsal Drouyn, ale vypadá nový, možná také nahrazený v 19. století. „Neslušné” modillony Stejně jako v každém románském kostele, který se dochoval s téměř neporušenou řadou modillonů, i zde najdeme několik příkladů „neslušných” modillonů. Jedná se o modillony č. 29 a 30 v presbytáři a pravděpodobně č. 5, 10, 12 a 16 nad portálem. Tyto prvky jsou značně erodované, avšak srovnáním s obdobnými nálezy lze usoudit, že zobrazují muže s erekcí a mužského exhibicionistu. Pokud jde o modillony č. 29 a 30 na apsidě, Léo Drouyn je ve svých osobních poznámkách popsal následovně: č. 29 – muž v podřepu držící oběma rukama svůj penis (kolena jsou uražena); č. 30 – nahá žena v podřepu s korunou na hlavě nebo s rozpuštěnými vlasy. Ve své oficiální monografii však Drouyn dodržel dobové konvence a popisy zjednodušil na prosté „Muž“ pro č. 29 a „Žena“ pro č. 30, přičemž k nim nepřiložil žádné nákresy. Ve svém veřejném popisu kostela se Drouyn zcela vyhnul publikování jakýchkoli kreseb soch se sexuální tematikou. Modillon č. 29 je podobný dobře zachovanému modillonu z kostela Saint-Martin v Lugaignacu, který odsuzuje masturbaci. Modillon č. 30, znázorňující ženu s roztaženýma nohama, která rukama ukazuje nebo si přidržuje vulvu, představuje velmi rozšířený ikonografický typ známý pod keltským jménem Sheela na Gig. Její původ však pravděpodobně sahá do Španělska 11. století. Tehdejší náboženští mecenáši, kteří povýšili misogynii na morální princip, diktovali pravidla tohoto druhu karikatury: zdůrazňována byla především ošklivost ženy a poselství, že ženské lůno je pro muže stejně nebezpečné jako otevřená tlama pekla. Listoví za její hlavou symbolizuje, že se jedná o satanskou bytost. Okna Okna v severní stěně a v apsidě nejsou zdobena. Kostel osvětlují dvě okna na jižní straně: okno v lodi poblíž portálu a okno v chóru. Jsou otevřena pod arkádou bez archivolty, která spočívá na sloupku. Na prvním hlavici okna lodi je propletené listoví a na druhém propletené listy. Na prvním hlavici okna chóru je velmi velké propletené listoví, které vypadá jako konec berly, a na druhém propletené listoví. Ikonografie interiéru kostela Hlavní loď kostela postrádá jakékoli románské ozdoby. Naproti tomu v presbytáři je deset vyřezávaných hlavic sloupů a také obvodový vlys. Vítězný oblouk Vítězný oblouk mezi lodí a chórem je tvořen různými lištami, z nichž ta nejvzdálenější od středu je pokryta palmetami s květinovými motivy. Severní hlavice Hlavice byla vytesána přímo na místě a její vrchní část zůstala částečně nedokončena. Léo Drouyn popisuje stojící postavu v přiléhavém oděvu, která drží v pravé ruce vztyčeného hada, jenž ji zdánlivě kouše do pravého spánku. Levou rukou postava svírá uši nebo temeno hlavy čtyřnožce, který se vzpíná proti boku druhé postavy a požírá její pravý loket; na pravém rameni tohoto zvířete je vyryt zahloubený kříž. Na opačné straně se proti druhé postavě staví další čtyřnožec, který jí požírá levou paži. Drouyn naznačuje, že tato scéna může být inspirována životem svatého Martina, avšak nepředkládá žádnou hlubší analýzu přítomných symbolů. Muži jsou válečníci odění v kompletní zbroji, avšak v klidovém postoji, neboť postrádají zbraně. Postava vlevo drží hada, kterému naslouchá, podobně jako by držela meč. Její pravá ruka se dotýká rohů čtyřnožce (pravděpodobně kozla nebo jelena). Druhý válečník se nebrání zvířeti, které na něj šplhá, ale spíše ho přijímá, zatímco jiné zvíře mu pohlcuje levou paži. Střední zvíře se chystá vyskočit; uchopení rohů zvířete v říji bylo symbolem smyslnosti, a protože postava naslouchá hadovi (ďáblovi), je člověk vinen hříchem. Zvíře nese dva znaky: kříž vyrytý na rameni a kopí na stehně. Pro přítomnost kříže na těle takového zvířete neexistuje žádné věroučné ospravedlnění. Kříž je nejposvátnějším symbolem křesťanství a jeho zobrazení na kůži bestie značí svatokrádež; zvíře je tedy jednoznačně zlé. Hmatatelná pouta mezi těmito dvěma zlými bytostmi a lidmi nejsou nikdy přerušena a lidé se o to ani nepokoušejí. Je to smyslná vášeň, která je spojuje a svádí na scestí. Je možné, že tato scéna je rovněž odsudkem údajné laxnosti vojenských řádů. Jižní hlavice Stejně jako v případě severní hlavice, ani tato hlavice vytesaná přímo na místě nebyla dokončena. Na západním nároží zůstává téměř kompletní dvojitá lidská postava: náčrt hlavy i obě těla zahalená do řasené tuniky jsou hotovy; jejich nohy se na pravé straně dotýkají velkého ptáka zakomponovaného do pletence, který lemuje horní část hlavice, a na levé straně dosedají na reliéf, jenž zůstal ve fázi hrubého návrhu. Ústřední postavou je podivný polonahý muž, který gestikuluje, hlasitě se směje a poskakuje na místě, přičemž se drží za stehno. Pravou rukou nabízí zvířeti šišku obrácenou špičkou nahoru. Toto zvíře s křížem vyrytým na kůži je, stejně jako šelma na severní hlavici, zlovolnou bytostí. Na výjevu je dalších pět šišek: čtyři visí na spirále a jedna na abaku. Vedle veselého muže poskakuje rozjařený vousatý muž, který mu protahuje ruku pod paží. V rohu pak čtyřnožec pohlcuje druhou paži vousatého muže až po rameno. Poučením, které lze vyvodit z těchto dvou doplňujících se hlavic nabitých sexuálními konotacemi, je obava duchovních (vázaných řeholními pravidly) ze světské společnosti či vojáků. Ti mohli v církevních kruzích probouzet libido, které mělo být utlumeno každodenními náboženskými cvičeními. Vlysy svatyně Vyřezávaný vlys se zvířecími postavami navazuje na hlavice sloupů triumfálního oblouku na severní a jižní stěně presbytáře. Tento postup byl v Akvitánii poměrně častý. Stejně jako hlavice triumfálního oblouku jsou i řezbářské práce na vlysu varováním pro duchovní – tentokrát před démonem, který v nich dřímá. Na západ od hlavice triumfálního oblouku se nachází ležící zajíc – zvíře, které bývá v románské ikonografii často umisťováno do blízkosti „nechvalně známých“ postav. Východní část vlysu pak zdobí dva nazí vousatí satyři. Obě postavy jsou v protilehlých pozicích, přičemž každá spočívá na nohou té druhé v pozici „zády k sobě“. Navíc se jedná o „obrácené muže“ v tom smyslu, že spodní část těla je zobrazena zezadu, zatímco hlava a hrudník zepředu. Každá pravá ruka hladí vousy, které jsou symbolem chtíče, a každá levá ruka – považovaná za nečistou – napodobuje masturbační gesto. Jižní vlys Na západ od hlavice je zobrazen pták a dvouhlavý muž na sedadle, zatímco na východě se nachází náčrt muže držícího v ruce berlu. Na východním pletenci leží pár: dva nazí muži spočívají na sobě v pozici hlavou k nohám. Postava nahoře vykazuje znaky démona, má chlupaté nohy, drápy a satyrské rohy. Postava dole má na hlavě královskou korunu. Oba muži jsou vousatí, hlasitě se smějí a drží se za ruce jako milenci. Chór Oba sloupy, které nesou triumfální oblouk oddělující svatyni od koutku, mají dvě zdobené hlavice. Severní hlavice je zakončená propletenými stonky a jižní keři s háčkovitými listy. Okna Jsou zde čtyři okna: osové okno apsidy, severní a jižní okna chóru a okno v jižní stěně lodi, které není zdobené. Malé hlavice sloupů oken nejsou zdobené. Mají rostlinnou výzdobu dobré kvality. Hlavice osového okna Na severní hlavici jsou zobrazeni čtyři ptáci otočení zády k sobě ve dvou dvojicích, zatímco druhou část zdobí propletené stonky. Hlavice tohoto sloupu je tvořena dvojitou lidskou postavou, jejíž společná hlava zakrývá vystupující roh (nároží) hlavice. Oděv této postavy tvoří jednoduchá tunika, která je v horní části přiléhavá, směrem dolů se rozšiřuje a je dostatečně krátká, aby odhalovala nohy. Hlavice oken chóru Obě okna se otevírají pod půlkruhovým obloukem, který na obou stranách spočívá na sloupku; nároží tohoto oblouku je zdobeno torusem. Hlavice sloupů na severní straně jsou téměř identické: tvoří je motivy vodních listů zakončené volutami. Hlavice jednoho ze sloupů na jižní straně je obklopena háčkovitými listy. Další je tvořena listy zakončenými hrozny, přičemž abakus hlavice je pokryt propletenými vzory. Interiér kostela a vybavení Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Église Saint-Martin de Saint-Martin-de-Sescas na francouzské Wikipedii.