Kostel Saint-Quentin (Saint-Quentin-de-Baron)

Kostel svatého Quentina je římskokatolický farní kostel nacházející se ve francouzské obci Saint-Quentin-de-Baron ve francouzském departementu Gironde. Kostel se nachází v jihozápadní části obce při silnici D120, která vede směrem na Camiac-et-Saint-Denis a dále k opatství La Sauve-Majeure. Historie a architektura Kostel byl založen v průběhu 12. století. Původní románskou stavbu tvořila jedna loď zakončená kněžištěm a polokruhovou apsidou. V 14. století byl kostel opevněn, což se projevilo zejména zvýšením zdí o ozubený parapet. Další výrazné úpravy v duchu pozdní (plaménkové) gotiky proběhly v 16. století: Západní průčelí - bylo opatřeno plochými opěrnými pilíři a zakončeno zvonovým štítem. Loď - dvě klenební pole hlavní lodi získala hvězdicovou žebrovou klenbu. Jižní strana - došlo k probourání sdružených (podvojných) oken. Severní strana - v roce 1522 byla k severní stěně přistavěna boční loď s rovným závěrem (zasvěcená Panně Marii). Výstavbu nechal zadat pán z Bisqueytanu. V 17. století byla k závěru boční lodi přistavěna sakristie. Ta byla v roce 1903 nahrazena novou stavbou, která však byla v roce 2007 nakonec odstraněna. Na jižním fasádě kostela jsou umístěny moderní sluneční hodiny a dochované fragmenty několika kanonických hodin (středověkých slunečních hodin určujících čas bohoslužeb). Interiér kostela Kostel byl v roce 2004 zapsán na seznam historických památek francouzského ministerstva kultury. Kostel svatého Quentin ukrývá poklady románského umění. Sochařská výzdoba zahrnuje výjevy jako Klanění tří králů, Archanděl Michael zabíjející draka, Abrahámův cyklus, Daniel v jámě lvové, Samson zabíjející lva, postavy sirén, kentaurů a další motivy. Soubor tvoří jak unikátní autorská díla, tak věrné repliky sochařských vzorů z opatství La Sauve-Majeure, které se v původním klášteře buď nedochovaly, nebo jsou značně poškozeny. Exteriér Samotný závěr kostela zdobí 26 modillonů (ozdobných konzol) a 14 hlavic sloupů, z nichž čtyři jsou figurální. Diptych Klanění tří králů Pod osovým oknem apsidy se nachází basreliéf s výjevem Klanění tří králů. Tento sochařský celek je zasazen mezi dva východní opěrné sloupy přímo pod osové okno apsidy. Skládá se ze dvou částí: spodního obdélníkového panelu s šesti postavami a horního podlouhlého vlysu, na kterém proti sobě letí dva andělé se svatozáří. Vzhledem k tomu, že dílo dnes vykazuje známky značné eroze, vychází popis scény z kresby Léa Drouyna z roku 1880, která zachycuje detaily, jež jsou dnes již zaniklé. Hlavní scéna ve spodní části diptychu je ohraničena dvěma stylizovanými keři s fantaskním listovím. Kromě šesti viditelných postav zde původně byl i malý Ježíš (sedící nebo stojící u své matky). Postavy Marie a dítěte však byly téměř zcela nahrazeny kamenným blokem, který slouží jako výplň praskliny vzniklé v místě původního okna. Král Herodes: Na levém okraji panelu trůní Herodes na nízkém křesle. Král nemá korunu, ale jeho královský status potvrzuje žezlo v pravé ruce a tehdejší ikonografické gesto nadřazenosti – zkřížené nohy při přijímání poselstva. Levou rukou ukazuje prvnímu z mágů cestu a propouští ho. Tři králové: Zbývající dva mágové již dorazili do Betléma, kde předávají dary Svaté rodině. Na hlavách mají kónické tiáry, podle kterých je středověké západní umění identifikovalo. Svatá rodina: Uprostřed panelu jsou patrné dvě vertikální trhliny po původním okně, zaplněné hrubým kamenem. Z postavy Marie se dochovala pouze polovina svatozáře a levý loket, jímž pravděpodobně přidržovala Ježíše. Za ní stojí svatý Josef s mírně nakloněným trupem a tváří opřenou o dlaň – jde o typické ikonografické ztvárnění Josefa v nativitních scénách, běžné již od karolinské doby. Horní vlys V horní části se vlevo z vlnitých mraků vynořuje okřídlená busta anděla. V ruce drží kruhový předmět (možná hostii) v místech, kde nebeskou klenbu protíná Boží ruka doprovázená letící holubicí. Anděl vpravo je zobrazen v celé postavě, oděn do dlouhé tuniky s vertikálními záhyby, a svou pravou ruku vztahuje k holubici. Ta v souladu s tehdejší symbolikou představuje Ducha svatého. Teologický význam Diptych na malém prostoru úsporně vyjadřuje tři roviny: Příběh: Návštěvu a obdarování Ježíše mudrci. Dogma: Vtělení Mesiáše do Marie skrze Ducha svatého. Mystérium: Trojjedinost Boží. Vertikální osa spojuje božskou linii: Boha Otce (Dextra Domini), Ducha svatého (holubice) a prvorozeného Syna (dítě Ježíš). Horizontální linie pak představuje pozemskou, smrtelnou rodinu. Jižní sloup Ve stejné úrovni jako diptych se nachází hlavice s vyobrazením dvou zvířat, která je s hlavním výjevem propojena rostlinným dekorem. První zvíře sklání hlavu pod své tělo, má tlapky s drápy a ocas stažený mezi nohama, zakončený šípovitým hrotem. Druhé zvíře má býčí uši, velké rohy a nohy, které se zdají být buď opatřené drápy, nebo blánami. Interpretace výjevu Výklad těchto postav není jednoznačný a v odborné literatuře se liší: Někteří v nich spatřují vola a osla z výjevu Narození Páně, což by tematicky navazovalo na vedlejší diptych s klaněním mágů. Jiné interpretace hovoří o symbolech evangelistů – lvu svatého Marka a býku svatého Lukáše. Každá z těchto teorií má však své trhliny. Zvíře sklánějící hlavu nelze považovat za osla kvůli jeho drápům, ale neodpovídá ani lvu svatého Marka. Jeho stažený ocas (latinsky cauda in virga) je v románské ikonografii tradičním symbolem hanby či nečistoty. Jakákoliv definitivní interpretace je tedy v tomto případě problematická. Sochařská výzdoba této spodní části závěru kostela pochází pravděpodobně z poslední čtvrtiny 12. století. Hlavice závěru Hlavice pod hlavní římsou jsou středního formátu a postrádají klasický abakus (poprsník). Ten je nahrazen přímo plochou římsy zdobenou akantovými listy. Povrch hlavic je značně poznamenán erozí. Většina z nich nese rostlinný dekor, který napodobuje výzdobu v opatství La Sauve-Majeure. Tři hlavice jsou však figurální: Jihovýchodní hlavice: Sirény Uprostřed hlavní strany jsou zobrazeny dvě jednocasé sirény vztyčené na svých ploutvích (na rozdíl od dvoucasých sirén, které jsou na románských modillonech běžnější). Stojí bok po boku, vlasy jim splývají kolem prsou a v rukou drží olistěné stonky. Symbolika: Sirény představují ženy, které vábí muže do záhuby svými svody a klamnými slovy. Stonky, které drží, jsou narážkou na sexuální hrátky. Souvislosti: Kompozice je přímou kopií velké hlavice z opatství La Sauve-Majeure. Doprovodné modillony: Výjev rámují dva modillony – vlk zakusující se do dlouhé klobásy (či válcovitého předmětu) a nahý, ithyfalický muž (s erekcí). Oba jsou němými svědky úspěšného pokušení, kterému postavy podlehly pod vlivem sirén. Severovýchodní hlavice: Masky chrlící šlahouny Tři masky zde z úst vypouštějí olistěné stonky či liány. V rozích jsou dva velké mužské Maskarony, uprostřed pak menší hlava neidentifikovatelného zvířete. Muži mají masité rty, z nichž tryská propletenec šlahounů, které zvířecí maska zachytává svými vlastními zakřivenými výhonky. Symbolika: Ačkoliv rostliny vyrůstající z úst, nosu či uší bývají spojovány s mýtem o Zeleném muži, v kontextu románských kostelů tato ikonografie vždy odkazuje na mravní vinu a hříšnost. Severní hlavice: Tři postavy a zvíře Tato hlavice je částečně zazděna do zdiva boční lodi přistavěné ve 14. století. Bez znalosti skryté části je interpretace výjevu obtížná. Lze rozpoznat tři muže a jednoho čtvernožce. Jeden z mužů sedí druhému na klíně a ten ho drží kolem krku. Sedící si levou rukou přidržuje koleno a pravou se dotýká nohy prvního muže. Třetí muž klečí před zvířetem. Symbolika: Tato viditelná část je varováním před „nečistými a hříšnými doteky“. Tehdejší klášterní regule byly nekompromisní a zakazovaly jakékoliv fyzické kontakty, i ty zdánlivě nevinné. Skrytá část hlavice pravděpodobně obsahovala mravoučné ponaučení, podobně jako je tomu na portálu kostela svatého Saturnina v Cardanu. Modillony Soubor figurálních konzol (modillonů) na závěru kostela je původní a nachází se v pozoruhodně dobrém stavu. Některé kusy na severní stěně, které byly od 16. století chráněny střechou boční lodi, si dokonce uchovaly stopy středověké polychromie (původního nátěru). Zdejší série je mimořádně vzácná a významná, neboť vychází z bohatého repertoáru motivů opatství La Sauve-Majeure, který se na původním místě téměř nedochoval. Tyto modillony lze srovnávat s obdobnými díly v kostelech v Bouliacu, kostele Saint-Christophe de Courpiac, kostele Saint-Martin de Carignan-de-Bordeaux nebo s exponáty v muzeu The Cloisters v New Yorku. Západní průčelí Na západním průčelí, které je postaveno ve stylu pozdní (plaménkové) gotiky, byly k dekoraci druhotně využity čtyři románské modillony. Pravděpodobně pocházejí z původního, dnes již zaniklého románského průčelí. Jde o čtyři typické příklady románské ikonografie: Zobrazení jezdce na koni je v rámci departementu Gironde velmi vzácné. Zdejší exemplář je jediným známým modillonem s tímto motivem v oblasti (další podobné zobrazení, ovšem na hlavici sloupu, najdeme v kostele v Lignan-de-Bordeaux. Jižní stěna Modillony na jižní stěně chrámové lodi se při pohledu z dálky jeví jako prosté geometrické tvary. Čím blíže se však nacházíme k závěru kostela (chevetu), tím zřetelnější jsou jejich mravoučné motivy: Závěr kostela Modillony lemující hlavní závěr kostela jsou pojaty výhradně jako symboly hříchu. Tyto výjevy rámují dříve zmíněnou hlavici se dvěma sirénami-pokušitelkami: Severní stěna Série modillonů pokračuje na severní stěně lodi, kde jsou dnes skryty v podkroví boční lodi. Díky této ochraně, která trvá již pět století, se zde unikátně dochovaly zbytky středověké polychromie (původního barevného nátěru). Tato řada představuje ucelenou evokaci hříchu smilstva (luxuria): Dvouhlavý muž: Symbol vnitřní rozpolcenosti nebo falše. Nahý muž s plody pokušení: Postava drží v každé ruce ovoce, zatímco na jeho přirození útočí hadi (typický trest za tělesné hříchy). Nahý hráč na niněru: Hudebník bez oděvu symbolizuje úpadek mravů a spojení světské zábavy s hříchem. Muž v dřepu (šklebič): Nahá postava, která si rukama roztahuje koutky úst do groteskního šklebu. Dvojice mužů: Další narážka na nečisté doteky či zakázané vztahy. Klečící muž s dlouhými vlasy: Postava s výrazným účesem, který v románské době odkazoval na zženštilost nebo marnivost. Vlčí hlava (protomé): Symbol dravosti a nezkrocených pudů. V rámci románské ikonografie tvoří tato série jeden z nejnázornějších varovných cyklů zaměřených na lidskou smyslnost. Interiér Románská výzdoba interiéru kostela je mimořádně bohatá. Soustředí se především do okolí vítězného oblouku, chóru a apsidy (závěru). Severní pilíř vítězného oblouku Severní část vítězného oblouku tvoří svazek tří příložných sloupů. Každý z nich nese figurální hlavici s výjevy, které jsou kopiemi předloh z opatství La Sauve-Majeure. Provedla je sochařská dílna, která sice nedosahovala věhlasu „Mistra z La-Sauve“, ale vykazuje vysokou úroveň řemesla. Na čelní straně hlavice je zobrazen anděl s roztaženými křídly, který drží Kristovo roucho. Nad jeho hlavou se nachází neforemný úkaz (meteor), který pravděpodobně představuje holubici Ducha svatého. Toto neobvyklé ztvárnění nemá přímou oporu v textu evangelií. Ježíš: Stojí na nároží hlavice v toporném postoji s pažemi přitisknutými k tělu. Je ponořen do řeky Jordán, kterou symbolizuje pět soustředných půlkruhů a postavy ryb. Jan Křtitel: Je zobrazen v rohu, oděn do řaseného pláště. Levou rukou se dotýká Ježíšova ramene. Podle tehdejší dominantní ikonografie by měl Jan stát po Ježíšově pravici, tedy na místě, kde se zde nachází anděl. Tato hlavice má svůj protějšek v kostele svatého Simeona v Bouliacu. Archanděl Michael v boji s drakem Tato hlavice (společně se sousední jižní hlavicí věnovanou Danielovi v lví jámě) patří k mistrovským dílům kostela. Drak: Mohutná nestvůra s okřídlenýma nohama je přemáhána drobným bosým andělem. Archanděl: Postava anděla je pojata tradičně – se svatozáří kolem hlavy, stoickým výrazem ve tváři a rozepjatými křídly. Vítězným a rozhodným gestem vráží hrot kopí do drakova hrdla. Postava archanděla šlapajícího po drakovi je v románském umění běžně identifikována jako svatý Michael. Samson a lev z Timnaty Výjevy ze života starozákonního hrdiny Samsona (boje s Pelištejci, příběh s Dalilou či zabití lva), jak je popisuje Kniha Soudců (kapitoly 13–16), patřily v románské ikonografii k velmi oblíbeným tématům. Nejčastějším zobrazením byl právě Samson zabíjející lva z Timnaty holýma rukama (Sdc 14, 6). Nad třetím příložným sloupem pilíře je zachycen Samson v momentě, kdy zabíjí lva. Postoj: Sedí obkročmo na lvím hřbetu a silou paží mu rve čelisti od sebe. Gesto: Samson vzhlíží k nebesům vděčný Hospodinu, jehož duch na něj v tu chvíli sestoupil, aby mu propůjčil nezdolnou sílu. Tato hlavice je opět kopií originálu, který se nachází v opatství La Sauve-Majeure. Jižní pilíř vítězného oblouku Jižní pilíř se rovněž skládá ze tří příložných sloupů s figurálními hlavicemi, jejichž předlohy pocházejí z opatství La Sauve-Majeure. Nalezneme zde výjevy Daniela v jámě lvové a dvou bojujících kentaurů. Daniel v jámě lvové Tato hlavice patří díky svým rozměrům a špičkovému provedení k nejvýznamnějším uměleckým dílům v kostele. Originální předloha v La Sauve-Majeure je nejznámější prací anonymního sochaře známého jako Mistr z La-Sauve. Postava Daniela: Prorok sedí na stolci mezi dvěma lvy. Hlavu má nakloněnou doleva a opírá si ji o levou dlaň (tradiční gesto rozjímání či smutku). Prorok Habakuk: Mezi Danielem a lvem se objevuje postava malého proroka Habakuka, který mu přináší pokrm. Výjev odkazuje na biblický verš: „Služebníku Boží, vezmi si oběd, který ti posílá Bůh“ (Kniha Daniel, 14, 36). Kentauři Dvě hlavice lemující Daniela v jámě lvové zobrazují po jednom mužském kentaurovi, kteří tvoří kompoziční celek. Jde o poměrně věrné kopie „dvou bojujících kentaurů“ z chóru opatství La Sauve-Majeure (originál byl částečně zničen při zřícení klenby v roce 1806). Zdejší provedení se však od předlohy zásadně liší v uspořádání: první z kentaurů je otočen zády k divákovi a napíná luk směrem k plné zdi. Symbolika v románském umění: Význam kentaurů byl v té době přísně kodifikován. Kentaur Boží: Typ lučištníka (střelec) s napjatým lukem a rovným, svěšeným ocasem. Jeho úkolem bylo hubit hříšné či démonické bytosti. Kentaur hříchu: Cíl útočníka, který (jako v La Sauve-Majeure) představuje smrtelný hřích. Pozná se podle „sexualizovaného“ ocasu zakončeného fluronem (květem), který vystavuje na odiv jeho pudovost. Interpretace kompozice: Pravděpodobným vysvětlením pro toto obrácené rozmístění je snaha vyhnout se nepatřičné symbolice. Kdyby střelec mířil správným směrem, jeho šíp by musel „proletět“ postavou Daniela nebo Habakuka. Bylo nepřípustné, aby kompozice byť jen naznačovala, že by tito proroci mohli být spojováni se silami zla. Mezilehlý pas klenby presbytáře Tři hlavice na jižním svazku sloupů tvoří originální a neobvyklý soubor, který nemá přímou obdobu v opatství La Sauve-Majeure. Je věnován třem epizodám ze života Abraháma podle vyprávění v knize Genesis: Hospodinova smlouva s Abrahámem Devětadevadesátiletý Abrahám a jeho devadesátiletá žena Sára jsou bezdětní. Bůh se zjevuje Abrahámovi a nabízí mu smlouvu: slibuje mu početné potomstvo, krále vládnoucí v zemi Kanaán a oznamuje, že Sára porodí Izáka. Zároveň předpovídá, že jeho syn Izmael (syn egyptské služebné Hagary) zplodí dvanáct knížat a stane se velkým národem. Závazek: Abrahám a jeho potomci musí uznat Boha za svého jediného Pána. Znamení smlouvy: Viditelným stvrzením se stává obřízka všech mužů v Abrahámově domě. Abrahám přijímá a nechává obřezat sebe, Izmaela i své otroky (Gn 17). Obětování Izáka O několik let později chce Hospodin vyzkoušet Abrahámovu víru a žádá ho, aby mu obětoval svého syna jako zápalnou oběť. Kontext: V židovské a křesťanské tradici je tímto synem Izák (ve věku cca 25 let), zatímco islámská tradice hovoří o Izmaelovi. Zásah shůry: V posledním okamžiku před vykonáním oběti zastaví anděl Abrahámovu ruku a ukáže na berana, který má lidskou oběť nahradit (Gn 22). Mravy mužů ze Sodomy Krátce po uzavření smlouvy navštíví Abraháma tři andělé na cestě do Sodomy. Jejich cílem je prověřit chování tamních obyvatel, které „uráží“ Hospodina. V Sodomě přenocují u Abrahámova synovce Lota a potvrdí špatné mravy města, načež jsou Sodoma a Gomora zničeny nebeským ohněm (Gn 19). Interpretace: Ačkoliv je původní text Genesis v popisu „provinění“ nejednoznačný, církevní otcové – a zejména svatý Augustin – jej interpretovali jako jasné odsouzení mužské homosexuality. Augustinovy názory na sexualitu a dědičný hřích hluboce ovlivnily církevní učení. Ikonografie: Varování před „nečistými vztahy“ mezi muži se v kněžištích vyhrazených pro duchovní vyskytovalo poměrně často jako mravoučné memento. Obřízka v domě Abrahámově Hospodinovo zjevení: Na pravé straně vidíme Abraháma před Hospodinem, který je zde zobrazen v lidské podobě. Jde o první Abrahámovu teofanii (zjevení Boha). Hospodin je bos, oděn do dlouhé tuniky s trojúhelníkovým řasením a v rukou drží silnou látku. Symbolika tkaniny: Tomuto předmětu se přisuzují dva významy: buď jde o „roušku k obřízce“, nebo o symbol „plenky“ pro budoucí dítě přislíbené zestárlé Sáře. Obřad: Na levé straně je zobrazen chlapec držený mužem, který čeká na vykonání obřadu. Pravděpodobně se jedná o třináctiletého Izmaela, syna Abraháma a Hagary. Obětování Izáka Cesta na horu Moria: Abrahám a Izák jsou zobrazeni z profilu při výstupu na horu. Abrahám nese dříví k zápalné oběti a pravou ruku má položenou na Izákově rameni. Izák kráčí s rukama na srdci. Zajímavostí je, že Abrahám zde není zobrazen jako stařec, ale jako mladý, bezvousý patriarcha. Umělec zde následoval židovskou tradici (vycházející z Midraše), podle níž Abrahám i Sára po narození Izáka zázračně omládli. Vlastní oběť: V druhé fázi stojí Abrahám s obětní zbraní v pravé ruce, zatímco levou rukou uchopil Izáka za vlasy. Malý svázaný Izák sedí na hranici dříví a čeká na vykonání oběti. Boží zásah: Nad Abrahámem se vpravo objevuje anděl Páně. Levou rukou zadržuje Abrahámovu paži a pravou ukazuje na berana, který má být obětován namísto chlapce. Muži ze Sodomy Třetí hlavice Abrahámova cyklu zobrazuje dvě dvojice mužů v těsném obětí, hledící si přímo do očí. Tento střídmý, leč výmluvný pohled na „nečisté vztahy“ mezi muži je přímou evokací homosexuálního chování obyvatel Sodomy. Symbolika: Výjev sloužil jako mravokárné varování těm, kteří by se podobných skutků dopouštěli – připomínal jim, že jejich trestem bude nebeský oheň, který pohltil hříšná města. Závěr kostela (apsida) Východní část kostela a oblast apsidy jsou vyzdobeny převážně ornamentálními motivy, jako jsou palmety, zubořezy, plody, listoví či borové šišky. Mezi nimi se však nacházejí dvě figurální hlavice, které zobrazují tři ze sedmi hlavních hříchů: Lakomství (Avaritia), Smilstvo (Luxuria) a Chtíč (Libido). Dekorace závěru kostela je členěna do dvou odlišných pater sloupů a pilastrů: První patro: Celý obvod apsidy lemuje ozdobný pás s pletencem (kordon). Detaily: V rozích a na prstencích obepínajících dříky sloupů jsou do tohoto pásu vytesány figurální motivy. Veškeré tyto plastiky odkazují k tématu hlavních hříchů. V románských kostelech bylo běžnou praxí umisťovat do okolí sanktuária – prostoru vyhrazeného výhradně duchovním – figurální hlavice s mravoučným obsahem, které sloužily jako neustálá připomínka morálních zásad. Severní hlavice okna: Lakomství a smilstvo Lakomství (Avaritia): Na severním nároží hlavice sedí v křesle muž s vlnitými vlasy. Ačkoliv zosobňuje blahobyt a moc peněz, hroutí se pod tíhou obrovského měšce, který mu visí na krku. Po jeho pravici mu malý démon s pařáty vráží do úst tyč zakončenou hákem. Tento výjev je přímým odsouzením lichvy a lakoty. Smilstvo (Luxuria): Na jižním nároží hlavice stojí bosá žena v řasených šatech. Je zobrazena čelně s rukama v bok, což odpovídá tehdejšímu stereotypu „tanečnice“ – tradičnímu symbolu smilstva a tělesných svodů. Jižní hlavice okna: Chtíč (Libido) Na každém nároží čelní strany hlavice klečí na obloučkovém prstenci nahý mladík. Obě postavy si rukama přitahují chodidla k tělu, zatímco se jim mezi stehny proplétají šlahouny lián. Symbolika: Dráha těchto lián se záměrně vine místy, kde podle tehdejších představ sídlila rozkoš (a tedy i hřích) – přes hrdlo, břicho a pod břichem. Výjev slouží jako další důrazné varování před hříchy těla. Plastiky kordonu Figurální výzdoba kordonu (ozdobného pásu) slouží jako soubor mravoučných ponaučení. Pouze poslední z nich je čistě románská, ostatní jsou méně precizního provedení a pocházejí z ornamentální úpravy provedené kolem roku 1200. Šelma požírající dvě husy Na nárožním výstupku (protomé) je vyobrazena démonická bytost se špičatýma ušima, která ve své tlamě svírá hlavy dvou ptáků s dlouhými krky a krátkýma nohama, pravděpodobně hus. Symbolika: Podobná vyobrazení nejsou v departementu Gironde vzácná. V kontextu ostatních plastik v závěru kostela je smyslem tohoto výjevu pravděpodobně varování, že neopatrnost a lehkomyslnost mohou člověka rychle svést na cestu do pekel. Původ: Toto provedení je zjednodušenou kopií hlavice z opatství La Sauve-Majeure. Šelma požírající dvě paže Na dalším nárožním výstupku (protomé) je zachycena hlava zlovolné bestie s hrozivým chrupem, která svírá v tlamě dvě lidské paže. Postavy: Těla obou mužů jsou zobrazena v natažené poloze. Každý z nich si jednou rukou přidržuje vlastní kotník, zatímco jejich druhá ruka mizí v tlamě netvora. Tento výjev opět rozvíjí téma trestu za hříchy a neodvratné zhouby, která pohlcuje ty, kteří se poddali zlu. Vlk a beránek Tento výjev zobrazuje dvě zvířata stojící tváří v tvář: Vlk: V drápech své levé tlapy svírá kruhový předmět. Ten může představovat „plod pokušení“. Beránek: Má obě přední nohy pokrčené v gestu úcty a podřízenosti vůči vlku. Tuto plastiku lze interpretovat jako varování věřících před nebezpečím pokušení a následnou ztrátou svobody i důstojnosti při podlehnutí zlu. Čtyři lvi Lev je zdaleka nejčastěji zobrazovaným zvířetem v románské ikonografii. Na hlavicích bývají lvi součástí komplexních scén se silným symbolickým a mravoučným podtextem. Zde vidíme dvě dvojice lvů se vzájemně propletenými krky. Symbolika ocasu: Každý lev má ocas stažený mezi nohama (prochází pod tělem a následně se stáčí vzhůru) a jeho konec si dává do tlamy. Interpretace:' Zobrazení šelmy s ocasem mezi nohama odedávna symbolizuje hanbu a podřízenost (cauda in virga). Skutečnost, že se ocas následně vzpřimuje, mu dodává i sexuální kontext. Tato kombinace hanby a sexuality byla v době gregoriánské reformy a prosazování celibátu duchovních jasným mementem a výzvou k dodržování morální čistoty v místech vyhrazených pro kněžstvo. Musíš zpívat Hlavice sloupu zobrazuje mnicha s ostře střiženým vousem, živým výrazem v očích a dokořán otevřenými ústy, oděného v tunice sahající až k patám (taláru). Postava drží otevřený antifonář s nápisem v překladu Zpívej, musíš, musíš. Zpěvníku dominuje výrazný stonek se třemi listy ve tvaru šípu, který vyrůstá přímo mezi stránkami. Dílo lze jednoznačně řadit k románskému sochařství, což dokládá především specifické ztvárnění mnichových vlasů a vousů. Právě úprava tváře byla v této době předmětem církevních sporů: Velké schizma (1054): Rozkol mezi východní a západní církví s sebou přinesl i konflikt ohledně vzhledu duchovních. Spor o vousy: Zatímco východní církev se striktně držela textu knihy Leviticus (Lv 19, 27), který zakazuje holení vousů a vyholování lebek, západní církev zvolila opačnou cestu. Misopogoni (odpůrci vousů): Zastánci hladce oholených tváří v latinské církvi byli velmi nesmiřitelní. Papežové Lev IX. a Řehoř VII. dokonce exkomunikovali ty kleriky, kteří si odmítali vousy oholit. Zajímavostí je, že povinná tonzura (vyholené kolečko na temeni hlavy), která byla pro katolické mnichy po staletí charakteristická, byla v církvi zrušena jako povinná až v roce 1972. Vitráže Vitráže v chrámu jsou dílem mistra skláře Louise-Victora Gesty z Toulouse a pocházejí z roku 1862. Okna zobrazují následující výjevy: Nástěnné malby Během restaurování byly pod nátěrem z 19. století odkryty vzácné nástěnné malby pocházející ze 16. století. Mezi dochovanými fragmenty lze rozpoznat ženské postavy a také tzv. pohřební pás (litre funéraire). Jedná se o černý pruh namalovaný po celém obvodu kostela, který sloužil k uctění památky zesnulého šlechtice, patrona farnosti. Tento konkrétní pás nese erb rodu de Piis, kterému v 16. století patřil nedaleký zámek Bisqueytan. V roce 2014 proběhly na malbách restaurátorské práce. Pohřební pás Mobiliář Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Église Saint-Quentin de Saint-Quentin-de-Baron na francouzské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Saint-Quentin de Saint-Quentin-de-Baron na Wikimedia Commons