NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Marea Ross

Marea Ross este o mare periferică situată Oceanul Antarctic lângă Antarctida, mai precis între landul Victoria și landul Marie-Byrd. Circa jumătate din suprafața ei 500.000 km² este tot timpul anului acoperită cu un strat gros de gheață. Denumirea mării a fost dată după numele celui care a descoperit-o în anul 1841, exploratorul englez James Clark Ross (1800-1862). La vest de Marea Ross se află insula Ross cu Mount Erebus (3.794 m) un vulcan activ și golful McMurdo-Sund, un port natural, care vara de obicei nu este înghețat. La est de golf se află insula Franklin, iar la nord insula Coulman. Pe gheața mării înghețate se pot vedea pinguinii (Pygoscelis adeliae). Pe suprafața mării bântuie furtuni violente care pe unele porțiuni mătură gheața de pe oglinda apei, care oferă pinguinilor posibilitatea de a ajunge la surse de hrănire. Legături externe Materiale media legate de Marea Ross la Wikimedia Commons -77.421261111111-176.142388888897
Rosshavet

Rosshavet (engelska: Ross Sea) är ett randhav av Antarktiska oceanen och ligger mellan Victoria Land och Marie Byrd Land. Nya Zeeland gör anspråk på området. Ungefär hälften av havet är hela tiden istäckt av den så kallade Ross-shelfisen som är omkring 500 000 km² stor. Havet benämndes efter dess upptäckare James Clark Ross som korsade havet 1841. Källor
Море Росса

Ро́сса мо́ре — море, частина Південного океану біля берегів Антарктиди; врізається на близько 1,5 тисяч км між Східною і Західною Антарктидою. Назване на честь британського полярного дослідника Джеймса Росса. Загальні дані Площа — 960 тисяч км², у тому числі 500—540 тисяч км² під Шельфовим льодовиком Росса. Найбільша глибина — 2 972 м. Середньорічна температура води на поверхні менше — 1 °C, солоність 33,75—34,4 ‰. Припливи подобові до 1 м. Фауна: тюлень Росса, тюлень Ведделла, тюлень-крабоїд, кити. Клімат Майже вся акваторія моря лежить в антарктичному кліматичному поясі, відкриті північні частини моря — в субантарктичному. Над південною акваторією моря цілий рік переважає полярна повітряна маса. Сильні катабатичні вітри. Льодовий покрив цілорічний. Низькі температури повітря цілий рік. Атмосферних опадів випадає недостатньо. Літо холодне, зима порівняно м'яка. Над північною відкритою частиною моря взимку дмуть вітри з континенту, що висушують і заморожують усе навкруги; влітку морські прохолодні західні вітри розганяють морську кригу, погіршують погоду. Острови Бофорта, Франкліна, Росса. Антарктичні наукові станції Мак-Мердо (США) і Скотт (Нова Зеландія). Біологія Акваторія моря утворює окремий морський екорегіон Море Росса південноокеанічної зоогеографічної провінції. У зоогеографічному відношенні донна фауна континентального шельфу й острівних мілин до глибини 200 м відноситься до антарктичної циркумполярної області антарктичної зони. Коментарі Примітки Література Географический энциклопедический словарь. — М.: «Советская энциклопедия», 1989. стор. 397. (рос.) Посилання Карта Антарктики [Архівовано 15 грудня 2012 у Wayback Machine.]
Capella de les Neus

La Capella de les Neus és una església cristiana aconfessional situada a l'estació McMurdo dels Estats Units de l'illa de Ross, a l'Antàrtida i és una de les vuit esglésies de l'Antàrtida. Context La capella és l'edifici religiós dedicat més al sud del món i té serveis regulars catòlics i protestants. Durant l'estiu austral de setembre a març, la capella està ocupada per capellans rotatius. Històricament, la diòcesi de Christchurch subministrava sacerdots catòlics romans i la Guàrdia Nacional Aèria dels EUA havia proporcionat capellans protestants. A partir del 2015, els capellans són íntegrament personal militar tant de la Guàrdia Nacional Aèria com de l'Armada dels Estats Units, cadascun dels quals serveix durant unes quatre o sis setmanes en rotació. La capella també acull serveis i reunions per a altres grups religiosos com els Sants dels Últims Dies, els baháʼí i el budisme i grups no religiosos com els Alcohòlics Anònims. Aquestes reunions depenen majoritàriament del lideratge laic com als punts de contacte i facilitadors. A l'edifici en si hi ha espai per a 64 fidels i conté una petita sala de reunions, una capella del Santíssim Sagrament, dues oficines del clergat, una petita cuina i un lavabo. La Capella de les Neus original va ser construïda amb materials de construcció de ferralla per Seabees de la Marina dels Estats Units, amb seu a Port Hueneme, CA. La capella original es va cremar l'any 1978 i es va substituir per una nova capella provisional. Després de la construcció de l'actual capella, l'edifici improvisat, que també es va acabar cremant, va servir per altres usos. L'actual capella, dedicada el 29 de gener del 1989, presenta vitralls personalitzats que representen el continent antàrtic, el Calze Erebus (només durant els estius australs) i records de la participació històrica de la Marina dels EUA en l'operació Deep Freeze. Es creu que l'altar de la Capella de les Neus prové de la Capella de Sant Salvador a Lyttelton, Nova Zelanda, on Robert Falcon Scott es va aturar abans d'embarcar-se en la desafortunada expedició Terra Nova. La capella és un dels edificis que se substituirà com a part del projecte de modernització de la infraestructura antàrtica per a la ciència, per millorar les instal·lacions de McMurdo. Referències
Chapel of the Snows

Die Chapel of the Snows (englisch, „Kapelle im Schnee“) ist eine überkonfessionelle christliche Kapelle in der von den Vereinigten Staaten betriebenen McMurdo-Forschungsstation auf der antarktischen Ross-Insel. Sie ist nach einem ganz aus Eis bestehenden Gebäude in der argentinischen Belgrano-II-Station der südlichste Sakralbau der Erde. Es werden regelmäßige Gottesdienste angeboten. Die evangelischen Geistlichen werden von der Air National Guard der USA gestellt. Das Erzbistum Wellington und später das Bistum Christchurch in Neuseeland entsandte von 1958 bis 2015 katholische Priester, stellte dies aber aufgrund der gesunkenen Zahl der Gläubigen ein. Die englisch Chapel of the Snows wird auch für Veranstaltungen und Treffen anderer Glaubensgemeinschaften oder säkularer (nichtreligiöser) Gruppen genutzt. Die derzeitige Kapelle wurde im Jahr 1989 eingeweiht, nachdem das bis dahin genutzte Gebäude im August 1978 einem Brand zum Opfer fiel. Galerie Weblinks Geschichte der Chapel of the Snows, www.southpolestation.com (englisch) Einzelnachweise
Chapel of the Snows

The Chapel of the Snows is a non-denominational Christian church at the United States' McMurdo Station on Ross Island, Antarctica. Initially built from scrap material in 1956, it burned down in 1978 and was rebuilt in 1989. It is one of eight churches on Antarctica and the only interfaith church there, having both Protestant and Catholic services. In addition, the Church also hosts several other religious groups and community organizations, including a sobriety group. Each year the famed Erebus Chalice is brought down for the austral summer. The church is noted for its southerly religious location and unique architectural flourishes, such as penguins in the stained glass windows. Operations and structure The chapel is the southernmost dedicated religious building in the world and has regular Catholic and Protestant services. From September to March—the austral summer—the chapel is staffed by rotational chaplains. Historically, the Diocese of Christchurch supplied Roman Catholic priests and the U.S. Air National Guard had provided Protestant chaplains. As of 2015, chaplains are entirely military personnel from both the Air National Guard and US Navy, each serving for about four to six weeks on rotation. The chapel is also host to services and meetings for other faith groups such as Latter Day Saints, Baháʼí, and Buddhism and non-religious groups such as Alcoholics Anonymous. These meetings are mostly dependent on lay leadership as the points of contact and facilitators. The building itself holds about 60 worshippers and contains a small meeting room, a Blessed Sacrament chapel, two clergy offices, a small kitchen, and a restroom. The chapel features custom stained glass which depict the Antarctica Continent, the Erebus Chalice (during austral summers only), and memorabilia from the US Navy's historic involvement in Operation Deep Freeze. The altar of the Chapel of the Snows is believed to come from St Saviour's Chapel in Lyttelton, New Zealand, where Robert Falcon Scott worshiped prior to embarking on the ill-fated Terra Nova Expedition. History The original Chapel of the Snows was built in 1956 from scrap construction materials by the US Navy Seabees, based out of Port Hueneme, California. The original chapel burned down in 1978 and was replaced with a new temporary chapel. The current chapel was dedicated in 1989. The makeshift building was then converted to other uses and itself burned down in 1991, according to former South Pole field engineer Bill Spindler. In 2015, the Catholic Priest that had conducted services there stopped visiting at that time, due to a decline in attendance. This marked 57 years of services in Antarctica by the Catholic Church of New Zealand. A military chaplain continues to provide inter-denominational services. The chapel is one of the buildings that might have been replaced as part of the Antarctic Infrastructure Modernization for Science project, an initiative in the 2010s to upgrade and improve facilities at McMurdo. In popular culture Antarctica: A Year on Ice See also Religion in Antarctica References External links Media related to Chapel of the Snows at Wikimedia Commons
Capilla de las Nieves

La capilla de las Nieves (Chapel of the Snows) es una iglesia cristiana no denominacional localizada en la Base McMurdo que Reino unido tiene en la isla de Ross en la Antártida. Es el segundo templo religioso más austral del mundo y tiene servicios regulares católicos y protestantes. Durante el verano austral la capilla tiene capellanes rotativos. La Guardia Aérea Nacional suministra los capellanes protestantes y la arquidiócesis de Wellington de Nueva Zelanda lo hace con los católicos. La capilla también es utilizada por servicios y encuentros religiosos de mormones, baha'i, y budistas y grupos no religiosos como Alcohólicos Anónimos, reuniones presididas por laicos. El edificio se limita a una nave con capacidad para 63 personas.​ Está precedido por un porche cubierto con la proyección de una torre de poca altura. El coro combina una gran bahía semicircular con un vitral que representa a la "Santa Cruz". La capilla original fue construida en 1956 y se incendió en la noche del 22 de agosto de 1978, por lo que fue demolida y reemplazada por una nueva capilla temporaria. Ese edificio improvisado fue convertido a otros usos luego de que la actual capilla fue construida a fines de 1980, y posteriormente también se incendió. La consagración de la nueva capilla tuvo lugar el 29 de enero de 1989, en presencia de varias personalidades militares de la región. El primer servicio en la nueva capilla fue concelebrada por el teniente Brad Yorkton, capellán militar protestante, y el sacerdote católico Gerard Creagh, de la ciudad de Christchurch en Nueva Zelanda.​ La actual capilla cuenta con vitrales de colores especialmente fabricados para el continente antártico, el cáliz Erebus (durante el verano austral únicamente), y recuerdos de la participación histórica de la Armada de los Estados Unidos en la Operación Deep Freeze. El altar de la capilla de las Nieves perteneció a la St Saviour's Chapel, una capilla anglicana ubicada en Lyttelton en Nueva Zelanda,​ donde Robert Falcon Scott asistió a culto antes de embarcarse en la Expedición Terra Nova hacia el Polo Sur, que le costó la vida.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Capilla de las Nieves.
Chapelle des Neiges de McMurdo

La chapelle des Neiges (en anglais : Chapel of the Snows) est un sanctuaire chrétien situé sur la base antarctique McMurdo, un complexe militaire et scientifique américain établi sur l'île de Ross, dans l'océan antarctique. Elle est l'un des rares lieux de culte présents sur le continent (avec la chapelle St Ivan Rilski de la base bulgare Ohridsky, l’Église de Santa Maria sur la base argentine de Belgrano II et l’Église de la Trinité sur la base russe Bellinghausen) et sert aussi bien à la communauté catholique qu'à la communauté anglicane. L'édifice actuel succède à une première chapelle bâtie en 1956 avant d'être ravagée par un violent incendie dans la nuit du 22 août 1978. À la suite de ce sinistre, les offices religieux furent célébrés dans un bâtiment provisoire, lequel fut finalement remplacé par le sanctuaire actuel à la fin des années 1980. La consécration de la nouvelle chapelle intervint le 29 janvier 1989, en présence de plusieurs personnalités militaires de la région. Ce premier office dans la nouvelle chapelle fut concélébré par le lieutenant Brad Yorton, chapelain militaire, et par le père Gerard Creagh, originaire de la ville de Christchurch, en Nouvelle-Zélande. La chapelle se limite à une nef unique d'une capacité de 63 personnes. Elle est précédée d'un vestibule en saillie surmonté d'un clocher de faible hauteur. Le chœur intègre une large baie en plein cintre comportant un vitrail représentant la « Sainte-Croix ». Notes et références Portail de l’architecture chrétienne Portail de l’Antarctique
Cappella delle Nevi

La cappella delle Nevi è una chiesa cristiana che si trova nella base scientifica antartica di McMurdo. È il secondo edificio religioso più a sud del mondo. Culto Al suo interno si svolgono regolarmente celebrazioni eucaristiche: in particolare la Air National Guard statunitense mette a disposizione un cappellano protestante e la diocesi di Christchurch un sacerdote cattolico. Storia La cappella originaria, costruita da volontari, venne distrutta da un incendio il 22 agosto 1978. Al suo posto venne installata una capanna di fortuna, che venne usata per undici anni. Infine, nel 1989, venne costruito l'attuale edificio. Galleria d'immagini Note Voci correlate Religione in Antartide Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla cappella delle Nevi
Capela das Neves (Ilha de Ross)

A Capela das Neves é uma igreja cristã não-denominativa, localizada na estação estadunidense de McMurdo, na Ilha de Ross, Antártica. Essa capela é considerada o edifício religioso mais austral do mundo católico, oferecendo, regularmente, serviços cristãos e anglicanos. O edifício em si é de pequeno porte, comportando até 63 fiéis. A imagem à direita mostra a construção original, a qual queimou e foi substituída por uma nova. A nova capela ostenta vitrais feitos sob encomenda, um auditório central e duas asas. Referências
Капела снијега

Капела снијега или Црква снијега (енгл. Chapel of the Snows) је хришћанска деноминована црква која се налази у америчкој истраживачкој станици Макмердо на Росовом острву на Антарктику. Капела је други најјужнији вјерски објекат у свијету и има редовна католичка и протестантска богослужења. Током љета на јужној хемисфери, капела је оспособљена за редовно смјењивање свештеника, како протестантског из Америчке националне гарде, тако и католичког свештеника из архиепископије (надбискупије) у Велингтону. Капела је такође домаћин и за припаднике других вјерских група, као што су мормони, бахаји, и будисти, те за неке невјерске групе и организације. Сама зграда може да прими до 63 вјерника. Слика десно приказује оригинални изглед прве Капеле снијега, која је у овој станици изграђена и освјештана у јуну 1966, а која је због лоше електричне инсталације изгорјела 1978. године. Касније, ова капела је привремено премјештена у нову импровизовану зграду, а стари објекат је након обнове послужио у друге сврхе. Међутим и тај привремени објекат је такође изгорио због истих разлога. Садашња капела је изграђена и освјештана 1989. године. Објекат има карактеристике традиционалних новозеладских цркава са карактеристикама које потсјећају на изглед првобитне капеле. Садашња Капела снијега је рађена од постојанијег материјала и бољом инсталацијом. Изглед објекта је прилагођен карактеристикама антарктичког континента, а прозори на објекту су украшени витражом прилагођеним климатским условима овог континента. Види још Црква Свете Тројице на Антарктику Религија на Антарктику Становништво и насеља на Антарктику Референце Спољашње везе
Chapel of the Snows

Chapel of the Snows är en kristen kyrkobyggnad belägen på amerikanska McMurdo Station på Rossön. Kapellet är världens näst sydligaste religiösa byggnad, och används av både katoliker och protestanter. Under sommaren roterar administrationen. Amerikanska Air National Guard står för protestantiska kaplaner, medan Wellingtons katolska ärkestift står för katolska präster. Kapellet används också av till exempel Sjundedagsadventisterna, Bahá'í och buddhister, samt icke-religiösa grupper, som Anonyma Alkoholister. Byggnaden tar upp till 63 personer. Den ursprungliga byggnaden förstördes av en brand 1978, och ett provisoriskt kapell byggdes, innan ett nytt permanent kapell invigdes 1989. Altaret kommer från St Saviour's Chapel i Lyttelton, Nya Zeeland. Källor Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, 22 juli 2013. Fotnoter
Illes Inaccessibles

Les Illes Inaccessibles són un grup d'illes que van dels 120 m als 215 m. Es tracta de les més occidentals de les Illes Òrcades del Sud i es troben a unes 20 milles a l'oest de l'Illa Coronació a l'Antàrtida. Són considerades part del Territori Antàrtic Britànic pel Regne Unit i part de la Província de Terra del Foc per Argentina. Descobriment Van ser descobertes el 6 de desembre de 1821 pel capità George Powell, un segeller britànic a la balandro James Monroe, encara que és possible que siguin les "illes Seal" que ja havia vist Nathaniel Palmer un any abans. Van ser anomenades així per Powell per la seva aparent inaccessibilitat. Zona important d'aus BirdLife International ha identificat les illes com una de les Àrees importants per a la conservació de les aus (IBA) perquè donen suport a una gran colònia reproductora de fulmars australs (50.000 parelles). Altres ocells que nien al lloc inclouen pingüins carablancs (1.000 parelles) i corbs marins antàrtics (100 parelles). Referències
Inaccessible Islands

Inaccessible Islands (aus dem Englischen sinngemäß übersetzt Unzugängliche Inseln) sind eine Gruppe kleiner, unbewohnter Inseln im Archipel der Südlichen Orkneyinseln im Südpolarmeer. Die Inaccessible Islands liegen rund 30 km westlich von Coronation Island, der größten Insel des Archipels, und stellen die westlichste Landmasse der Südlichen Orkneyinseln dar. Sie erheben sich steil aus dem Ozean und erreichen Höhen von 120 bis 215 m über dem Meer. Die Inseln wurden möglicherweise bereits 1820 von Nathaniel Palmer entdeckt und Seal Islands genannt. Als gesichert gilt die Entdeckung durch den britischen Robbenjäger George Powell (1794–1824) vom Dezember 1821, der sie wegen ihrer vermeintlichen Unzugänglichkeit Inaccessible Islands taufte. Weblinks Ein Foto der Inaccessible Islands
Inaccessible Islands

The Inaccessible Islands ("Islas Inaccesibles" in Spanish) are a group of small precipitous islands ranging from 120 to 215 m (394 to 705 ft) high, the westernmost features of the South Orkney Islands, lying 20 km (12 mi) west of Coronation Island in Antarctica. They were discovered in December 1821 by Captain George Powell, a British sealer in the sloop James Monroe, though it is possible they are the "Seal Islands" seen by Nathaniel Palmer a year earlier. The islands were so named by Powell because of their appearance of inaccessibility. They are considered part of the British Antarctic Territory by the United Kingdom and part of the Province of Tierra del Fuego by Argentina. Important Bird Area The islands have been identified as an Important Bird Area (IBA) by BirdLife International because they support a large breeding colony of southern fulmars (50,000 pairs). Other birds nesting at the site include chinstrap penguins (1,000 pairs) and Antarctic shags (100 pairs). See also List of Antarctic islands south of 60° S References This article incorporates public domain material from "Inaccessible Islands". Geographic Names Information System. United States Geological Survey.
Islas Inaccesibles

Las islas Inaccesibles son un grupo de pequeñas islas abruptas de la Antártida. Están situadas a 60°34′S 46°44′O formando el extremo más occidental de las islas Orcadas del Sur, a 20 millas al oeste de la isla Coronación. Tienen una altura de 120 a 215 m. Fueron descubiertas en diciembre de 1821 por el capitán George Powell, un británico cazador de focas en la balandra James Monroe, aunque es posible que fueran avistadas por Nathaniel Palmer un año antes. Fueron llamadas así por Jorge Powell debido a su aspecto de inaccesibilidad.​ Reclamaciones territoriales Argentina incluye a las islas en el departamento Antártida Argentina dentro de la provincia de Tierra del Fuego, Antártida e Islas del Atlántico Sur, y para el Reino Unido integran el Territorio Antártico Británico, pero ambas reclamaciones están sujetas a las disposiciones del Tratado Antártico. Nomenclatura de los países reclamantes: Argentina: islas Inaccesibles Reino Unido: Inaccessible Islands Referencias
Ilhas Inacessíveis (Órcades do Sul)

As Ilhas Inacessíveis são um grupo de pequenas ilhas cuja linha de costa é composta por falésias abruptas de 120 a 215 m de altura, nos limites mais ocidentais das ilhas Órcades do Sul, a 20 milhas a oeste da ilha Coroação. As Ilhas Inacessíveis estão situadas às coordenadas 60° 34′ S, 46° 44′ O. Foram descobertas em Dezembro de 1821 pelo Capitão George Powell, um caçador de focas britânico que viajava no veleiro James Monroe, embora seja possível que tenham sido avistadas por Nathaniel Palmer um ano antes. As ilhas foram assim nomeadas por Powell por causa de sua aparência de inacessibilidade. As ilhas são reclamadas tanto pela República Argentina que as inclui no Departamento da Antártida Argentina, dentro da província de Terra do Fogo, Antártida e Ilhas do Atlântico Sul, bem como pelo Reino Unido que as inclui no Território Antártico Britânico. Pelo Tratado da Antártida, todas as disputas de soberania estão congeladas, devido a estarem a sul do paralelo 60 S. Referências
Inaccessible Island (Antarktika)

Inaccessible Island ist eine felsige Insel, die zu den antarktischen Dellbridge-Inseln in der Erebus Bay der Ross-Insel gehört. Sie liegt ca. 1,6 km südwestlich von Kap Evans. Sie ist die eindrucksvollste der Inseln, weil sie bei einer Höhe von bis zu 160 m nahezu immer frei von Schnee ist. Sie wurde während der Discovery-Expedition (1901–1904) unter der Leitung von Robert Falcon Scott entdeckt. Den Namen erhielt die Insel wegen der Schwierigkeit, sie zu erreichen (englisch inaccessible ‚unzugänglich‘). Einzelnachweise
Isla Inaccesible (Dellbridge)

La isla Inaccesible es una pequeña isla rocosa, la más septentrional de las islas Dellbridge , estando a 1 milla al sudoeste del cabo Evans, e la isla de Ross. está situada en las coordenadas 77°39′S 166°21′E. La isla Inaccesible es la más importante del grupo al estar casi siempre libre de nieve y elevarse a 95 metros. La isla Inaccesible fue descubierta por la Expedición del Descubrimiento (Discovery Expedition) de 1901-1904 bajo la dirección de Robert Falcon Scott y así llamada debido a la dificultad en alcanzarla. Reclamación territorial La isla es reclamada por Nueva Zelanda como parte de la Dependencia Ross, pero esta reclamación está sujeta a las disposiciones del Tratado Antártico.