Déli-Shetland-szigetek

A Déli-Shetland-szigetek az Antarktiszi-félszigettől 120 km-re északra fekvő szigetcsoport. Az 1959-es Antarktisz-egyezmény értelmében a szigetek függetlenségét se el nem ismerik, se meg nem kérdőjelezik, így az aláíró felek minden, nem katonai célra szabadon felhasználhatják a szigeteket. A szigetekre 1908 óta az Egyesült Királyság igényt tart és 1962 óta a Brit Antarktiszi Terület részének tekinti. 1940 óta az Antarktiszi Chilei Terület részeként a chilei kormány is igényt tart rá. Ugyanígy 1943 óta Tűzföld, Dél-atlanti Szigetek és Argentin Antarktika tartomány Antártida Argentina megyéjeként magáénak tekinti Argentína is. A szigetek különböző területein jelenleg összesen 16 megfigyelőállomás van, melyek közül a legtöbb chilei. A kutatások alatt gyakran megosztják egymással javaikat. Erre egy példa a chilei-amerikai Shirreff Állomás. A megfigyelőállomások nagyobb része a György király-szigeten van, mert itt ki tudják használni a chilei Eduardo Frei légibázis közelségét. Története 1588-ban a holland Dirck Gerritsz – vagy 1603-ban a spanyol Gabriel de Castilla utazta először körbe ezeket a szigeteket. Mindketten valószínűleg a Drake-szorostól délre, a Déli-Shetland-szigetek területén haladtak. 1818-ban Juan Pedro de Aguirre engedélyt kapott a Buenos Aires-i hatóságoktól, hogy egy olyan társaságot alapítson, melynek legfőbb célja fókavadászatok szervezése „néhány, a Déli-sark környékén lévő lakatlan szigeten”. William Smith a brit Williams kereskedelmi briggel 1819-ben a chilei Valparaíso felé útközben letért az eredetileg meghatározott útvonaltól. A Horn-foktól délre haladt, miközben megpillantotta a Livingston-sziget legészakibb pontját, a Vilmos-csúcsot. Smith 1819. október 16-án visszatért a György király-szigethez, és bejelentette Nagy-Britannia területi igényét. Ez a Livingston-sziget lett az első a 60. déli szélességi fokon túl felfedezett sziget. A Drake-szoroson történő 1819. szeptemberi átkelése során elsüllyedt a spanyol haditengerészet hajója, a San Telmo. Hónapokkal később a hajó feltételezett roncsait fókavadászok találták meg a Livingston-sziget északi partjainál. 1819 decembere és 1820 januárja között Edward Bransfield főhadnagy a Királyi Haditengerészet tulajdonában lévő Williams hajó fedélzetéről megfigyeléseket végzett a szigeteken és egyidejűleg feltérképezte azokat. A Valparaísoba küldött amerikai ügynök, Jeremy Robinson már 1819. november 15-én tájékoztatta John Quincy Adams amerikai külügyminisztert Smith felfedezéséről és Bransfield közeljövőben tervezett útjáról. Azt tanácsolta a külügyminiszterek, hogy a kormány küldjön a területre hajókat, hogy felfedezhessék azokat a szigeteket, ahol „feltárulnának a gazdagság, a hatalom és a boldogság új forrásai, ezáltal a tiszta tudomány javára válna.” (new sources of wealth, power and happiness would be disclosed and science itself be benefited thereby.) A szigetek felfedezése mind az amerikai, mind a brit fókavadászok képzeletét megmozgatta. Az első, a területen dolgozó fókavadász hajó a Buenos Aires-ben bejegyzett brit kereskedők tulajdonában lévő Espirito Santo brig volt. A hajó a Livingston-szigettől délre fekvő Rugged-szigetre hajózott, és a brit legénység 1819 karácsonyán partra szállva, III. György nevében brit területté nyilvánította a szigetet. Az események időbeni sorrendjét részletesen leírja a hajó kapitánya, Joseph Herring az Imperial Magazine 1820. júliusi számában. Az Espirito Santót a térségben az első fókavadászattal foglalkozó amerikai brig, a James Sheffield vezetésével közlekedő Hersilia követte a Falkland-szigetekről; ennek a hajónak a másodtisztje Nathaniel Palmer volt. A Déli Sarkvidék területén az első áttelelést a Déli-Shetland-szigeteken az 1820-1821-es nyári szezont követően a Lord Melville személyzetéhez tartozó 11 brit tengerész hajtotta végre, mivel nem tudták időben elhagyni a György király-szigetet. Miután Fabian Gottlieb von Bellingshausen és Mihail Lazarev vezetésével sikeresen körbehajózták az antarktiszi kontinenst, 1821. januárban orosz Antarktisz-kutató expedíció kötött ki a szigeteken. Az oroszok elkezdték tanulmányozni és elnevezni a szigeteket. Mind a György király-, mind az Elefánt-szigeten kikötöttek. Miközben a csalódásról elnevezett (Deception Island) és a Livingston-sziget között haladtak, Bellingshausent meglátogatta az amerikai hajó vezetője, Nathaniel Palmer, és tájékoztatta, hogy a környéken több tucat amerikai és brit fókavadász-hajó dolgozik. Rövidesen az Új-Dél-Britannia nevet használták, de ezt hamarosan megváltoztatták a Déli-Shetland-szigetek névre. Az elnevezés a Skócia északi partjainál fekvő Shetland-szigetekre utal. Jelenleg nemzetközileg is ez az elfogadott elnevezése a szigeteknek. Mind a két szigetcsoport megközelítően azonos távolságra van a Déli- illetve az Északi-sarktól, de a Déli-Shetland-szigetek átlaghőmérséklete sokkal hidegebb. A XIX. század folyamán és a 20. század elején a szigeteken fókákra és bálnákra vadásztak. 1908 óta a szigeteket a bitek a Falkland-szigeteki Függő Területek részeként kormányozták, de csak 1944-ben kapott állandó lakosságot, mikor egy tudományos mérőállomást helyeztek itt el. Az ausztrál nyár alatt a közeli Antarktisz-félszigettel és Déli-Georgiával együtt nagyon népszerű turista célpont. Földrajza A szigetcsoport a Falkland-szigetektől 940 km-re délre található. Az Antarktiszhoz legközelebbi pontja 93 km-re északra a Csalódás-sziget, a legtávolabbi 269 km-re északnyugatra a Clarence-sziget. A szigetcsoport kiterjedése a nyugat-délnyugati Smith-sziget és a Hó-sziget valamint a kelet-északkelet irányban fekvő Elefánt-sziget és Clarence-sziget között nagyjából 450 kilométer. A Déli-Shetland-szigetekhez 11 nagyobb és számtalan kisebb sziget tartozik. Szárazföldi területük összesen 3687 km². A terület 80–90%-a állandó gleccserekkel fedett. A szigetcsoport legmagasabb pontja a Clarence-szigeten a 2.300 méterrel a tenger szintje fölé magasodó Irving-hegy. Éghajlat A szigetek azonos távolságra vannak az egyenlítőtől, mint északon az Atlanti-óceánban a Feröer-szigetek, de az Antarktisz közelsége miatt sokkal hidegebb az éghajlatuk. A szigeteket körülölelő tengert április elejétől december elejéig jég borítja. A havi átlagos középhőmérséklet április és november között 0 °C alatt van. A szigetek gleccserállománya az utóbbi években jelentős mértékben csökkent, de mindennek ellenére a felszín több mint 80%-a nyáron is jéggel borított. Az időjárás egész évben felhős és szeles. Mindig erős nyugati szél fúj. A legtöbb napsütés a hideg beköszöntéhez kapcsolódik, délről a tél végén és tavasz elején nagyon hideg levegő áramlik a szigetek fölé. A nyári középhőmérséklet nagyjából 1,5 °C, a jellemző téli hőmérséklet -5 °C. Az óceán hatására a nyári hőmérséklet alacsony marad, és a nagy víztömeg megakadályozza, hogy télen annyira lehűljön a levegő, mint a belső, szárazföldi területeken. Növényzet, állatvilág A zord körülmények ellenére – a déli sarkkörtől délre fekvő más szigetekhez hasonlóan – található vegetáció a Déli-Shetland-szigeteken is. A tundra-növényzet mohákból, zuzmókból és algákból tevődik össze. A szigeteken nagy változatosságban vannak jelen a hideg környezethez és extrém feltételekhez alkalmazkodó állatfajok. Kiemelhetők a különböző pingvin-fajok: állszíjas pingvin (Pygoscelis antarctica), Adélie-pingvin (Pygoscelis adeliae), szamárpingvin (Pygoscelis papua), aranytollú pingvin (Eudyptes chrysocome). Más fajok is élnek a szigetcsoporton. Az emlősök között kiemelhető a déli elefántfóka (Mirounga leonina), mely elterjedt más dél-atlanti szigeteken, az Indiai-óceánon és Új-Zélandon is; a tengeri oroszlán (antarktiszi farkasként is ismert) és különböző fókafajok, mint a weddell-fóka (Leptonychotes weddelli) és a leopárdfóka (Hydrurga leptonyx]). A szigeteken fészkelő sokféle madár megemlíthetők a viharmadár ( Procellariidae) különböző fajai, a tokoscsőrűfélék és egy ragadozó madár, a nagy halfarkas, mely más fajok tojásaival és fiókáival, kis állatokkal és döghússal táplálkozik. Ezen felül megtalálhatók a csérfélék és számos sirályfaj. A szigetek körül tengerfenéken tengericsillagok, tengerirózsák (Actinaria ) és számos puhatestű faj tenyésznek. Szigetek Északról délre a nagyobb szigetek és néhány kisebb: Északi szigetcsoport Cornwallis-sziget (kicsi) Elefánt-sziget Clarence-sziget Rowett-sziget (kicsi) Gibbs-sziget (kicsi) Déli szigetcsoport György király-sziget (a legnagyobb, Argentínában neve Május 25-dike-sziget, Oroszországban Vaterloo) Bridgeman-sziget (kicsi) Pingvin-sziget (kicsi – az antarktiszi régióban lévő számtalan Pingvin-sziget egyike) Nelson-sziget (Oroszországban Lipcse) Robert-sziget (Oroszországban Polock) Aitcho-sziget (kicsi) Greenwich-sziget Félhold-sziget (kicsi) Csalódás-sziget (kicsi, orosz neve Teylya) Livingston-sziget (a második legnagyobb, orosz neve Szmolenszk) Rugged-sziget (kicsi) Hó-sziget (orosz neve Mali Jaroszlavec) Smith-sziget (orosz neve Borogyino) Alacsony-sziget Fóka-sziget (kicsi) (A fentebb említett orosz nevek történelmiek, és ma már nem ez az orosz hivatalos nevük a szigeteknek.) Kutatóállomások Számos nemzeti kutatóállomás van a szigeteken: ARG - Cámara kutatóállomás (Félhold-sziget, 1953 óta, csak nyáron működik) ARG - Carlini kutatóállomás (György király-sziget, 1953 óta, folyamatosan működik) ARG - Decepción kutatóállomás (Csalódás-sziget, 1953 óta, csak nyáron működik) BGR - St. Kliment Ohridski kutatóállomás (Livingston-sziget, 1988 óta, nyaranta) BRA - Comandante Ferraz kutatóállomás (György király-sziget, 1984, folyamatos) CHL - Presidente Eduardo Frei Montalva kutatóállomás (György király-sziget, 1969 óta, folyamatos) CHL - Professor Julio Escudero kutatóállomás (György király-sziget, 1994 óta, folyamatos) CHL - Captain Arturo Prat kutatóállomás (Greenwich-sziget, 1947 óta, folyamatos) CHL/USA - Shirreff kutatóállomás (Livingston-sziget, 1990 óta, nyaranta) CHN - Great Wall kutatóállomás (György király-sziget, 1985 óta, folyamatos) ECU – Pedro Vicente Maldonado kutatóállomás (Greenwich-sziget, 1990 óta, nyaranta) ESP - I. Juan Carlos kutatóállomás (Livingston-sziget, 1988 óta, nyaranta) ESP - Gabriel de Castilla kutatóállomás (Csalódás-sziget, 1989 óta, nyaranta) KOR - King Sejong kutatóállomás (György király-sziget, 1988 óta, folyamatos) PER - Machu Picchu kutatóállomás (György király-sziget, 1989 óta, nyaranta) POL - Henryk Arctowski kutatóállomás (György király-sziget, 1977 óta, folyamatos) RUS - Bellingshausen kutatóállomás (György király-sziget, 1968 óta, folyamatos) URY - Artigas kutatóállomás (György király-sziget, 1984 óta, folyamatos) Ideiglenesen működő táborhelyek ARG - Camp Livingston (a Livingston-szigeti Byers-félszigeten) BGR - Camp Academia (a Livingston-szigeti Tangra-hegység Huron-gleccserén) ESP - Camp Byers (a Livingston-szigeti Byers-félszigeten) Térképek Interactive King George Island Mapviewer L.L. Ivanov et al., Antarctica: Livingston Island and Greenwich Island, South Shetland Islands (from English Strait to Morton Strait, with illustrations and ice-cover distribution), 1:100000 arányú topográfiai térkép, Antarktiszi Helynév Bizottság Bulgária Szófia L.L. Ivanov. Antarctica: Livingston Island and Greenwich, Robert, Snow and Smith Islands Archiválva 2008. április 24-i dátummal a Wayback Machine-ben. Scale 1:120000 topographic map. Troyan: Manfred Wörner Foundation, 2009. ISBN 978-954-92032-6-4 Megjegyzések Források A. G. E. Jones, Captain William Smith and the Discovery of New South Shetland, Geographical Journal, Vol. 141, No. 3 (Nov., 1975), pp. 445–461 Alan Gurney, Below the Convergence: Voyages Toward Antarctica, 1699-1839, Penguin Books, New York, 1998 R. J. Campbell ed., The Discovery of the South Shetland Islands: The Voyage of the Brig Williams, 1819-1820 and the Journal of Midshipman C.W. Poynter, The Hakluyt Society, London, 2000 Capt. Hernán Ferrer Fougá, El hito austral del confín de América. El cabo de Hornos. (Siglo XIX, 1800-1855). (Segunda parte). Revista de Marina, Valparaíso, 2004, N° 1 General Survey of Climatology V12, Landsberg ed,. (1984), Elsevier Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a South Shetland Islands című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. További információk A BAT-ról szóló nemzetközösségi honlap Külügyi és Nemzetközösségi Iroda – a BAT jellemzői Argentin Kormányzati Honlap a Déli-Shetland-szigetek térképével Argentin Kormányzati Honlap az Antarktisz történetéről Argentin Antarktiszi Szektor – történelmi dokumentumok Composite Gazetteer of Antarctica A Bolgár Antarktiszi Helynévbizottság Archiválva 2006. február 7-i dátummal az Archive.is-en