NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Luanda

Luanda, în trecut numit São Paulo da Assunção de Loanda, este cel mai mare oraș și capitala Angolei. Situată la Oceanul Atlantic, este atât principalul port maritim cât și centru administrativ. Are o populație de aproximativ 3 milioane (1995), și este capitală a Provinciei Luanda. Producția industrială cuprinde operațiuni de procesare a alimentelor, fabrici de bere, fabrici textile, fabrici de ciment și fabrici de materiale de construcții, alături de fabricarea materialelor plastice, întreprinderi de prelucrare a metalelor, producția de tutun și fabricarea de încălțăminte. Deși rafinarea petrolului are loc în limitele municipalității folosind țiței provenit din surse locale, aceste operațiuni au suferit întreruperi semnificative pe parcursul perioadei conflictului civil. Portul oferă facilități portuare naturale superioare, facilitând exportul de cafea, bumbac, zahăr, diamante, minereu de fier și sare. În ciuda acestor avantaje, conflictele armate în curs de desfășurare în Angola continuă să limiteze dezvoltarea economică a Luandei. Locuitorii Luandei sunt în marea lor majoritate membri ai grupurilor etnice africane, printre care și triburile Ovimbundu, Kimbundu sau Bakongo. Limba oficială este portugheza, însă sunt vobite și câteva limbi indigene legate de Bantu. Există o mică populație de origine europeană. Istorie Luanda a fost înființată în 1575 de exploratorul portughez Paulo Dias Novais drept São Paulo de Luanda. In 1618 fortăreața, Fortaleza Sao Pedro da Barra a fost construită iar mai târziu, în 1634 o nouă forteareață a fost ridicată, Fortaleza de São Miguel. Orașul este centrul administrativ al Angolei din 1627 (cu excepția perioadei 1640–1648) iar din 1550 până în 1850 a fost centrul comerțului cu sclavi spre Brazilia. În 1889 au fost puse bazele unei dezvoltări importante a orașului Luanda de către guvernatorul Brito Capelo prin deschiderea apeductului care aproviziona orașul cu apă, o resursă rară în prealabil. Dupa câștigarea independenței de către Angola în 1975, majoritatea populației portugheze a părăsit orașul și a fost înlocuită de un număr important de cubanezi, mulți dintre ei soldați. Este reședința arhiepiscopului romano-catolic și a palatului guvernatorului. Transport Luanda este punctul de plecare al unei linii de cale ferată care se întinde spre est, fără a ajunge însa la granițta cu Republica Democrată Congo. De asemenea, Luanda este deservit de aeroportul "4 Februarie", cel mai mare din Angola. Clima Orașe înfrățite Referințe Legături externe Portal da Cidade de Luanda Arhivat în 26 iunie 2018, la Wayback Machine. www.cidadeluanda.com - Luanda, city map, History, Photos Arhivat în 22 octombrie 2008, la Arhiva Web Portugheză
Luanda

Luanda, tudi Loanda, nekoč imenovana São Paulo de Loanda, je glavno mesto Angole in s skoraj 6 milijoni prebivalcev širšega mestnega območja (ocena za leto 2012) daleč največje mesto te države na jugu Afrike, v katerem živi približno tretjina vseh Angolcev. Hkrati je eno največjih portugalsko govorečih mest na svetu. Je pristaniško in industrijsko mesto, zgrajeno okrog globokega naravnega pristanišča v tropskem obalnem nižavju na severozahodu države. Glavne dejavnosti so proizvodnja pijač, avtomobilskih delov in cementa ter predelava nafte. Središče mesta je modernega videza, s stolpnicami in širokimi avenijami, višje ležeče okoliške predele pa zavzemajo barakarska naselja. Število prebivalcev je skokovito naraslo po osamosvojitvi Angole izpod portugalske oblasti leta 1975, ko se je pričela državljanska vojna. Zaradi tega se Luanda spopada s hudimi težavami - onesnaženjem, pomanjkanjem pitne vode in električne energije idr. Po oceni svetovalnega podjeja Mercer je bila v letih 2010 in 2011 najdražje mesto na svetu za tujce, predvsem na račun astronomskih najemnin v varovanih nepremičninah. Zgodovina Mesto je leta 1576 ustanovil portugalski raziskovalec Paulo Dias de Novais in postal prvi guverner. Območje je bilo pod nadzorom kraljestva Ndongo, kateremu je mesto plačevalo davek (loanda), po čemer je dobilo tudi ime. Kasneje so Portugalci okrepili svojo vojaško prisotnost in zgradili impozantno trdnjavo São Miguel ter se zapletli v vojno s kraljestvom, ki je trajala celo stoletje preden so ga podjarmili. Že v prvi polovici 17. stoletja je postala Luanda središče portugalske trgovine s sužnji, posebej za izvoz v kolonijo Brazilijo. Lokalni guvernerji so plačevali del zaslužka portugalskim kraljem, s preostankom pa bogateli, kar je pogosto povzročalo konflikte med njimi in naseljenci. Zaradi močnih povezav z Brazilijo in Evropo se je razvila značilna kreolska kultura, ki je v mestu opazna še danes. V 20. stoletju je Luanda doživela eksplozivno rast kot glavna točka za izvoz naravnih bogastev kolonije. Leta 1901 je bila proti notranjosti zgrajena prva železniška proga v državi in izvoz sužnjev je počasi zamenjal izvoz kmetijskih pridelkov (predvsem kave in bombaža), diamantov ter kamene soli. Naslednji prelomni dogodek je bilo odkritje nafte leta 1955, zaradi česar je bila na severu luandskega zaliva zgrajena velika rafinerija. Nafta je zamenjala kavo kot glavni vir prihodka. Po osamosvojitvi Angole, pred katero je mesto zapustila večina belskega prebivalstva, sta se industrija in infrastruktura sesuli. Hkrati se je zaradi krvavih spopadov v državi tja priselilo ogromno število beguncev, ki so še poslabšali situacijo. Še v začetku 21. stoletja so bili pogosti izbruhi kolere in drugih nalezljivih bolezni. Sklici
Луанда

Луанда (порт. Luanda) је главни град Анголе и лука на Атлантском океану. Административно је и трговачко средиште. Постоје шећеране, гаји се памук и има рафинерија нафте. Географија Луанда се налази на надморској висини од 6 m. Налази се на обали Атлантског океана. Клима Историја Становништво Становници Луанде су углавном припадници неке од афричких етничких група, укључујући Овимбунду, Кимбунду и Баконго племена. Службени и најчешће употребљавани језик је португалски, а осим њега доста се употребљавају локални језици Банту порекла. У граду постоји и мали број становника европског порекла. Привреда Индустрија се базира на преради хране, пића, текстила, цемента и других грађевинских материјала, пластичних производа, металних роба, цигарета и обуће. Налазишта нафте су пронађена у близини, и ова сировина се обрађивала у граду, али су током грађанског рата доста оштећена. Луанда има изврсну природну луку, а главни извоз чине: кафа, памук, шећер, дијаманти, жељезо и со. Саобраћај Партнерски градови Сао Пауло Хјустон Лисабон Мапуто Макао Порто Референце Литература Спољашње везе Portal da Cidade de Luanda www.cidadeluanda.com - Luanda, city map, History, Photos „(Luanda)”. Directory of Open Access Journals. UK. (Bibliography of open access articles) „(Luanda)” — преко Europeana. (Images, etc.) „(Luanda)” — преко Digital Public Library of America. (Images, etc.) „(Luanda)”. Internet Library Sub-Saharan Africa. Germany: Frankfurt University Library. (Bibliography) „(Luanda)”. Connecting-Africa. Leiden, Netherlands: African Studies Centre. Архивирано из оригинала 14. 5. 2021. г. Приступљено 10. 3. 2021. (Bibliography) „(Luanda)”. AfricaBib.org. Архивирано из оригинала 21. 3. 2022. г. Приступљено 10. 3. 2021. (Bibliography) „Luanda, Angola”. BlackPast.org. US. Gonçalo Pires Carvalho (c. 1625). „Map of Luanda”. Архивирано из оригинала 04. 03. 2021. г. Приступљено 10. 03. 2021.
Sestry lásky boží

Sestry lásky boží (španělsky: Hermanas del Amor de Dios) je ženská řeholní kongregace, jejíž zkratkou je R.A.D. Historie Kongregace byla založena Jerónimem Marianem Usera y Alarcón: po rozsáhlém a intenzivním apoštolátu mezi obyvateli Kuby a Portorika založil 27. dubna 1864 v Toru novou kongregaci, která začala pomáhat dětem v těchto oblastech. Při zřizování této kongregace mu pomáhala Micaela Desmaisières y López Dicastillo y Olmeda, zakladatelka Sester adorátorek služebnic od Nejsvětější svátosti a milosrdenství. Dne 20. dubna 1942 získala decretum laudis a 14. července 1947 byla definitivně schválena Svatým stolcem. Aktivita a šíření Sestry se věnují hlavně výchově a křesťanskému vzdělávání dětí a mládeže. Jsou přítomni v Evropě (Francie, Německo, Itálie, Portugalsko, Španělsko), v Americe (Brazílie, Bolívie, Chile, Kuba, Guatemala, Mexiko, Peru, Portoriko, Dominikánská republika, Spojené státy americké), v Africe (Angola, Kapverdy, Mosambik) a na Filipínách; generální kurie se nachází v Madridu. Koncem roku 2008 měla kongregace 845 sester ve 111 domech. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Suore dell'Amor di Dio na italské Wikipedii. Literatura Annuario pontificio per l'anno 2010, Vatikánské nakladatelství, Vatikán 2010. ISBN 978-88-209-8355-0. Guerrino Pelliccia e Giancarlo Rocca (curr.), Dizionario degli istituti di perfezione (DIP), 10 voll., Edizioni paoline, Milano 1974-2003. Externí odkazy (španělsky) Oficiální stránky kongregace
Sœurs de l'Amour de Dieu

Les Sœurs de l'Amour de Dieu (en latin : Congregatio Sororum Amoris Dei) sont une congrégation religieuse féminine enseignante de droit pontifical. Histoire Après avoir effectué un apostolat auprès du peuple de Cuba et de Porto Rico, le Père Jérôme Usera y Alarcón (1810-1891) retourne en Espagne pour fonder un institut consacré à l'enseignement des jeunes filles. Le 25 avril 1864, il présente les constitutions religieuses à l'évêque de Zamora qui les approuve le lendemain. Le 27 avril suivant à Toro, l'évêque préside la cérémonie de prise d'habit des douze premières religieuses. Micaela Desmaisières López de Dicastillo y Olmeda, fondatrice des servantes adoratrices du Saint-Sacrement et de la Charité, aide Usera pour organiser l'institut. L'institut obtient le décret de louange le 20 avril 1942 et l'approbation définitive du Saint-Siège le 14 juillet 1947. Le fondateur est reconnu vénérable le 28 juin 1999 par le pape Jean-Paul II. Une sœur de la congrégation, Marie Rocio de Jésus Crucifiée (1923-1956) est également reconnue vénérable le 7 février 2014 par le pape François. Activités et diffusion Les sœurs se consacrent principalement à l'enseignement. Elles sont présentes en: Europe : France, Allemagne, Espagne, Italie, Portugal. Amérique : Brésil, Bolivie, Chili, Cuba, Guatemala, Mexique, Pérou, République dominicaine, États-Unis. Afrique : Angola, Cap-Vert, Mozambique. La maison-mère est à Madrid. En 2017, la congrégation comptait 768 sœurs dans 100 maisons. Notes et références Portail du catholicisme Portail de Madrid et de sa communauté
Suore dell'Amor di Dio

Le suore dell'Amor di Dio (in spagnolo Hermanas del Amor de Dios) sono un istituto religioso femminile di diritto pontificio: le suore di questa congregazione pospongono al loro nome la sigla R.A.D. Storia La congregazione venne fondata da Jerónimo Mariano Usera y Alarcón (1810-1891): dopo aver svolto vasto e intenso apostolato fra il popolo di Cuba e Porto Rico, il 27 aprile 1864 a Toro diede inizio a una nuova famiglia religiosa per l'assistenza ai fanciulli di quelle terre. Micaela Desmaisières y López Dicastillo y Olmeda, fondatrice delle suore adoratrici ancelle del Santissimo Sacramento e della carità, aiutò Usera per l'organizzazione dell'istituto, che ottenne il pontificio decreto di lode il 20 aprile 1942 e l'approvazione definitiva della Santa Sede il 14 luglio 1947. Attività e diffusione Le suore si dedicano prevalentemente all'istruzione e all'educazione cristiana dell'infanzia e della gioventù. Le religiose sono presenti in Europa (Francia, Germania, Italia, Portogallo, Spagna), nelle Americhe (Brasile, Bolivia, Cile, Cuba, Guatemala, Messico, Perù, Porto Rico, Repubblica Dominicana, Stati Uniti d'America), in Africa (Angola, Capo Verde, Mozambico) e nelle Filippine; la sede generalizia è a Madrid. Alla fine del 2008 la congregazione contava 845 religiose in 111 case. Note Bibliografia Annuario pontificio per l'anno 2010, Libreria Editrice Vaticana, Città del Vaticano 2010. ISBN 978-88-209-8355-0. Guerrino Pelliccia e Giancarlo Rocca (curr.), Dizionario degli istituti di perfezione (DIP), 10 voll., Edizioni paoline, Milano 1974-2003. Collegamenti esterni (ES) Il sito web ufficiale delle suore dell'Amor di Dio, su amordedios.net.
Irmãs do Amor de Deus

O instituto Irmãs do Amor de Deus é uma congregação religiosa feminina católica de direito pontifício, fundada em 1864 por Jerónimo Usera em Espanha. As religiosas desta congregação pospõem a seus nomes as siglas R.A.D. História Jerónimo Mariano Usera e Alarcón, depois de ter estado como missionário em Cuba e Porto Rico decidiu dar início a uma obra que se dedicasse a educação da juventude. Fundou a congregação das Irmãs do Amor de Deus num colégio em Touro (Zamora, Espanha), a 27 de abril de 1864. No processo fundacional, para Usera foi importante o apoio de Maria Micaela do Santíssimo Sacramento, fundadora das Adoradoras do Santíssimo Sacramento. O instituto recebeu a aprovação diocesana em 26 de abril de 1864 e a aprovação pontifícia em 14 de julho de 1947. A congregação ampliou o carisma do ensino à atenção de hospitais e à assistência de doentes a domicílio. Inclusive trabalharam em assuntos domésticos de seminários e colégios católicos. Depois do Concilio Vaticano II com o ideal de renovar a congregação e regressar aos ideais originais retornaram quase que exclusivamente ao trabalho da educação. Atividades e presença Na atualidade sua atividade centra-se no ensino. Têm colégios, creches, residências, etc. por todo mundo, ainda que sua maior presença se segue dando em Espanha. Entre os mais reconhecidos encontram-se os colégios Amor de Deus de Cádiz, Alcorcón, Oviedo, Málaga, Vigo, Teruel e Barcelona, onde contam com grandes terrenos para praticar o ensino e realizar educação física. A maioria deles dispõem de uma capela para orar. Um dos colégios maiores desta congregação, é o colégio Amor de Deus de Barcelona - Turó. Esta congregação tem recebido diversos prêmios e diplomas em honra a seu 'ensino de qualidade', e outros reconhecimentos da mesma índole. Em 2008, 2009, 2010 e 2011 a maioria de colégios desta congregação figuraram nas listas de melhores colégios privados de Cataluña, Madri e Castilla. Em 2015, as religiosas eram umas 797, em 104 casas[1] presentes em Alemanha, Angola, Brasil, Bolívia, Cabo Verde, Chile, Cuba, Espanha, Estados Unidos, Filipinas, Guatemala, Itália, México, Moçambique, Peru, Portugal, Porto Rico e República Dominicana. A casa geral encontra-se em Madri e sua atual superiora geral é a religiosa Mª das Mercedes Martín Becerril. Membros ilustres Jerónimo Usera (1810-1891), venerável, fundador da congregação. María Rocío de Jesús Crucificado (1923-1956), venerável, declarada tal a 11 de fevereiro de 2014 pelo Papa Francisco. Referências Bibliografia AP (2015). Annuario Pontificio. Città del Vaticano: Libreria Editrice Vaticana. ISBN 978-88-209-8522-6 Rocca; Guerrino, eds. (1974). «Amore di Dio, suore dell'». Dizionario degli Istituti di Perfezzione (em italiano). I. Roma: Edizione Paoline Ligações externas Irmãs do Amor de Deus Centro educativo Amor de Deus em Alcorcón (Madri) Colégio Amor de Deus de Almería Colégio Amor de Deus de Barcelona Colégio Amor de Deus em Oviedo
ANGOP

ANGOP (Agência Angola Press) és l'agència de notícies oficial de l'estat d'Angola, fundada en 1975 e ex-aliada de l'actualment extingida agència de notícies oficial de la Unió Soviètica, a Agència Telegràfica de la Unió Soviètica (TASS). Forma part de l'Aliança de les Agències d'Informació de Llengua Portuguesa, sent responsable de l'actual presidència d'aquest organisme. Fundació L'ANGOP va ser fundada a Luanda en Juliol de 1975, sota la designació d' Agência Nacional Angola Press (ANAP), en octubre d'aquest mateix any va canviar de designació per ANGOP per mitjà de despatx amb data de 30 d'octubre de 1975, promulgat pel llavors president Agostinho Neto, gaudint d'autonomia i independència editorial, en el marc de la llei n. 9/75 de 15 de setembre de 1975. El 2 de febrer de 1978 va passar a ser l'òrgan estatal de comunicació social per mitjà del decret presidencial n. 11/78. A partir d'aquesta data, no va parar de créixer arribant a aconseguir en la dècada de 1980, una estructura constituïda per tres-cents treballadors, en la seva majoria periodistes i funcionant vint-i-quatre hores al dia, amb representacions en tot el país i amb cinc delegacions en l'estranger (Portugal, Brasil, Regne Unit, Zimbàbue i ex-Zaire). ÉS membre de les agències dels països no alineats, de la que va assumir la seva presidència de 1989 a 1992. Activitat ANGOP recull, tracta i distribueix, tant a Angola com a l'exterior, notícies sobre l'actualitat nacional i internacional, subministrant, per connexió electrònica punt-a-punt, internet o correu electrònic, notícies als òrgans d'informació nacionals i estrangers. Darrerament ha tingut dificultats financeres i ha concertat serveis amb subscripció. Premis ANGOP va rebre en 1990 i en 1992, el premi "Estrela de Ouro Internacional de Qualidade", concedit pel Business Iniciative Directions i en 1996 wl "World Quality Commitment Award" de la JX BAN Imagem Arte, ambdues empreses amb seu a Madrid. Referències Enllaços externs Web oficial d'ANGOP
Agência Angola Press

Agência Angola Press abgekürzt ANGOP ist die staatliche Nachrichtenagentur von Angola. Ihre Form ist die einer Aktiengesellschaft. Sie ist ein Unternehmen mit eigener Rechtspersönlichkeit, administrativer und finanzieller Autonomie. Generaldirektor und Leiter der Staatsagentur ist Manuel da Conceição. Die ANGOP wurde als Agência Nacional Angola Press (ANAP), im Juli 1975 in der Hauptstadt Luanda gegründet. Seit Oktober desselben Jahres übernahm ANGOP, auf Vorschlag des damaligen Präsidenten Agostinho Neto, seinen jetzigen und endgültigen Namen „Agência Angola Press“ und startet am 30. des Monats unter dem neuen Kürzel. Die erste Nachricht erschien am 30. Oktober 1975 in Form eines Bulletin. ANGOP unterhält fünf Niederlassungen im Ausland (Portugal, Brasilien, Vereinigtes Königreich, Simbabwe und Kongo) und genießt formale Autonomie und redaktionelle Unabhängigkeit, nach Gesetzen des angolanischen Staates. Das Ziel von ANGOP ist, exklusiv Nachrichten in Angola und im Ausland zu sammeln, zu verarbeiten und zu verbreiten, national und international. Die Nachrichten werden mittels elektronischer Vernetzung über Internet oder E-Mail verbreitet. Wichtige internationale Nachrichtenagenturen, wie Thomson Reuters, Associated Press, Agence France-Presse und andere nutzen ANGOP als Informationsquelle und unterhalten jeweils Partnerschaften. Die ANGOP wurde in den Jahren 1990 und 1992 mit der Auszeichnung „International Gold Star for Quality“, die vom Business Initiative Directions verliehen wird. Auch erhielt die Agentur 1996 das „World Quality Commitment Award“ von JX BAN Image Kunst, beide Unternehmen haben ihren Sitz in Madrid. 1996 war die ANGOP Gründungsmitglied der Aliança das Agências de Informação de Língua Portuguesa (ALP), der Vereinigung der portugiesischsprachigen Nachrichtenagenturen. Der zweite Präsident der ALP war bis 2013 Daniel Miguel Jorge, damaliger Leiter der ANGOP. Weblinks Internetpräsenz der ANGOP
Angola Press News Agency

The Angola Press News Agency or Angola Press Agency (ANGOP; Portuguese: Agência Angola Press) is an official news agency of Angola, based in Luanda. Founded in 1975, it was a former close ally of the now-defunct TASS of the Soviet Union. It is part of the Alliance of Portuguese-speaking News Agencies. History ANGOP was founded in April 1975 under the name Agência Nacional Angola Press (ANAP) and later renamed Agência Angola Press when Angola gained independence, by order dated October 30, 1975, promulgated by then president Agostinho Neto and enjoyed autonomy and editorial independence under Presidential Decree No. 9/75 of 15 September 1975. By Presidential Decree No. 11/78 published on February 3, 1978, ANGOP became a state communication organ. The agency has continued to grow from that date. By the 1980s it had developed into an organization employing over 300 personnel, mostly journalists and editors working on 24-hour shifts. There were offices located throughout the country and five offices abroad, in Portugal, Brazil, United Kingdom, Zimbabwe and Zaire (now the Democratic Republic of Congo. ANGOP was a member of the Non-aligned News Agency Pool, an organisation that drew its members from over 100 countries. In 1991, it regained its autonomy and editorial independence under the law n ° 22/91 of 15 June 1991. Activities Like any news agency, ANGOP collects and reports national and international news, both in Angola and abroad, providing news to both the domestic and foreign media. Many international agencies use ANGOP as source of information, among them Thomson Reuters, AP, AFP, EFE, ANSA, Tanjug, IPS, Prensa Latina, Xinhua, Tass, AIM (Mozambique), ST-Press (São Tome e Príncipe), ANG (Guinea-Bissau), VNA (Vietnam), BTA (Bulgaria), ADN (former East Germany), CTK (former Czechoslovakia), PAP (Poland), MTI (Hungary), Agerpres (Romania), ATCC (North Korea), ANN (Nicaragua), APS (Algeria), Azapa (former Zaire), ABP (Burundi) and ACI (Congo Brazzaville). Awards ANGOP, received in 1990 and 1992, the prize "International Gold Star for Quality", awarded by Business Initiative Directions, and in 1996, the "World Quality Commitment Award" given by JX BAN Image Art, both companies based in Madrid, both vanity awards. References External links Official Website of ANGOP
Estadio Joaquim Dinis

Este artículo sobre un recinto deportivo es un esbozo. Puedes ayudar a Wikipedia expandiéndolo. El Estadio Joaquim Dinis es un estadio de fútbol ubicado en, el Barrio Rocha Pinto, Luanda, Angola. Donde juega como local el Atlético Sport Aviação. El estadio, construido en 2003, tiene una capacidad para 10.000 personas.​ ​ El estadio también es conocido como Estadio 22 de Junio. En febrero de 2012 se renovó el césped. En 2025 la Selección femenina de fútbol de Angola jugará sus encuentros en la etapa de Clasificación para la Copa Africana de Naciones Femenina 2026 frente a la Selección femenina de fútbol de Zimbabue Referencias Estadio Joaquim Dinis en Soccerway
Estádio Joaquim Dinis

O Estádio Joaquim Dinis, também conhecido como Estádio 22 de Junho, é um estádio de futebol situado em Luanda, Angola. Inaugurado em 2005, tem capacidade para 7 800 pessoas. É onde o Interclube manda seus jogos. Em fevereiro de 2012, teve o seu gramado renovado. Referências
Nossa Senhora da Nazaré

Igreja de Nossa Senhora da Nazaré (Our Lady of Nazareth Church) is a colonial church in Luanda, Angola, built in 1664. It is located in the centre of the city, overlooking Luanda Bay. History The church was built in 1664 by Governor André Vidal de Negreiros (1606–1680) in gratitude to the Virgin Mary for safeguarding his ship during a storm which occurred while he was travelling to Angola. A plaque on the wall, however, indicates it was in fact dedicated to victory at the Battle of Ambuila in 1665. The building was reconstructed in the late 19th century. Architecture The little church consists of a rather austere rectangular nave and chancel built in a simple Baroque architecture style. The original plans show that the facade was to be flanked by two towers but these were never built. Instead, there is only a small bell tower. The church was listed as a national monument under Decree No. 135 of 28 June 1932. References
Iglesia de Nuestra Señora de Nazaret (Luanda)

La Iglesia de Nuestra Señora de Nazaret (en portugués: Igreja de Nossa Senhora da Nazaré) es una iglesia del siglo XVII situada en Luanda, en Angola. Se localiza junto a la Bahía de Luanda, en frente a la Avenida Marginal (Avenida 4 de febrero).​ André Vidal de Negreiros, artífice de liberación del Nordeste de Brasil del dominio holandés siendo gobernador de Angola, mando a construir la Iglesia de Nuestra Señora de Nazaret en 1664, como indica una placa sobre el portal de entrada.​ La edificación de la iglesia fue una forma de agradecer a Dios por haber sobrevivido a un naufragio en un viaje del Brasil hasta Angola, posiblemente el mismo que lo llevó a asumir las funciones de gobernador de aquel territorio. Referencias