NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Namibebahn

Die Namibebahn, früher Linha de Moçâmedes, heute meist Caminhos de Ferro de Moçâmedes, ist eine Eisenbahnstrecke in Angola. Sie stellt eine Verkehrsverbindung zwischen dem Hafen Moçâmedes in das Hinterland dar und dient als Transportweg für die dort geförderten Bodenschätze, vor allem Erze. Verlauf Die Strecke führt von der Küstenstadt Moçâmedes (1985–2016 Namibe) Richtung Osten. Endpunkt ist die Stadt Menongue (bis 1975 Serpa Pinto). Größter Unterwegsbahnhof ist Lubango (früher Sá da Bandeira). Etwas nördlich davon überwindet die hier sehr kurvenreiche Strecke die Serra da Chela mit einem Scheitelpunkt von über 1900 m über dem Meer. Mit 756 Kilometer Länge ist sie die zweitlängste Bahnstrecke Angolas. Geschichte Mit dem Bau der Strecke wurde 1905 unter portugiesischer Kolonialverwaltung begonnen. Nach mehreren Ausbaustufen wurde sie 1963 fertiggestellt. Große Teile der Strecke wurden im angolanischen Bürgerkrieg (1975–2002) zerstört. Im Zuge des Wiederaufbaus nach Friedensschluss wurde sie durch ein chinesisches Unternehmen umfassend instand gesetzt. Im Juni 2010 wurde bekannt, dass der weitere Wiederaufbau nunmehr in der Hand des indischen Staatsbetriebs RITES lag. Am 23. Dezember 2010 kündigte der angolanische Verkehrsminister Augusto da Silva Tomás die offizielle Wiedereröffnung der Strecke für 2011 an. Nach der schrittweisen Inbetriebnahme ab 2010 weihte Staatspräsident José Eduardo dos Santos am 25. August 2012, mit der Ankunft der erneuerten Eisenbahnstrecke an ihrem Endpunkt in Menongue, die vollständige Strecke neu ein. Bis 2013 wurden zudem eine Reihe Bahnhöfe der Strecke neu errichtet oder umfassend renoviert. Siehe auch Schienenverkehr in Angola Weblinks Geschichte der Bahnstrecke bei angolabelazebelo.com (portugiesisch) Video über die Namibebahn (portugiesisch) Einzelnachweise
Moçâmedes Railway

The Moçâmedes Railway (Portuguese: Caminho de Ferro de Moçâmedes (CFM)) is an 860 km railway line in Angola, between Moçâmedes and Menongue. The line is operated by the company Caminhos de Ferro de Moçâmedes E.P. The port city of Moçâmedes was renamed Namibe between 1985 and 2016, so the railway was sometimes called the Namibe Railway (Portuguese: Caminho de Ferro do Namibe). However, the railway company retained its original legal name. Its cargo flow point is made through the port of Namibe. History Construction began on the railway in 1905, when Angola was a Portuguese colony. The railway was opened to traffic in 1910, and continued to be extended inland until it reached its current terminus at Menongue (formerly Serpa Pinto) in December 1961. The line was originally built with 600 mm (1 ft 11+5⁄8 in) narrow gauge track, but it was re-gauged to 3 ft 6 in (1,067 mm) Cape gauge in 1950, matching the gauge of other lines in Angola and southern Africa. After Angola obtained its independence from Portugal in 1975, the Angolan Civil War broke out, resulting in the destruction of most of Angola's railway infrastructure. When the fighting ended in 2002, the Angolan government sought to restore rail service. The China Hyway Group rebuilt the Moçâmedes Railway between 2006 and 2015. The railway is expected to serve mines at Chamutete and Cassinga See also Benguela railway History of rail transport in Angola Luanda Railway Rail transport in Angola References
Ferrocarril de Moçâmedes

La línea del Ferrocarril de Moçâmedes, también conocida como Línea de Namibe, con 756 km de longitud, es una de las mayores líneas de ferrocarriles en Angola y África. Fue construida por la administración colonial portuguesa como forma de acortar las distancias de África, siendo concluida en 1963. La línea de ferrocarril sale de la ciudad de Moçâmedes y llega a la ciudad de Menongue. En el camino pasa por las importantes poblaciones de Bibala, Lubango, Matala y Kuvango.​​ Después de que gran parte de su extensión hubiese sido destruida durante la Guerra Civil, en un acuerdo entre la República Popular China y Angola, la línea ha sido completamente reconstruida.​​ Referencias
Kolej Moçâmedes

Kolej Moçâmedes (port. Caminho de Ferro de Moçâmedes, CFM) – linia kolejowa w Angoli, położona w południowej części kraju. Łączy Moçâmedes (dawne Namibe) z Menongue. Liczy 857 km długości. Historia Budowa linii rozpoczęła się w 1905 roku w Moçâmedes. Zastosowano wówczas rozstaw 600 mm. W 1912 roku linia dotarła do miasta Bibala, zaś 10 lat później linia do Sá da Bandeira. W latach pięćdziesiątych linie przekuto na rozstaw 1067 mm. Następnie przedłużano ją dalej na wschód do Quipungo w lipcu 1955 r., do Matala w listopadzie 1955 r., do Cuvango w maju 1958 r., do Cuchi w maju 1960 r., do Serpa Pinto (obecnie Menongue) w grudniu 1961 roku. Linia została zniszczona podczas wojny domowej. W latach 2006–2015 linia została poddana gruntownej modernizacji i powróciła do eksploatacji w 2012 roku. Inwestycja została zrealizowana dzięki środkom chińskim. Przewozy W 2019 roku kolej przewiozła 1 455 300 pasażerów i 158 028 ton towarów. Stanowi to 35,5% wszystkich pasażerów kolei w Angoli oraz 52,3% wszystkich towarów przewiezionych koleją w Angoli. Przypisy Linki zewnętrzne Strona internetowa kolei
Pavilhão do Tafe

Pavilhão do Tafe is an indoor sporting arena located in Cabinda, Angola. The arena, built on the occasion of the 2007 Afrobasket, alongside the Pavilhão Acácias Rubras in Benguela, Pavilhão N.Sra do Monte in Huíla and the Pavilhão Serra Van-Dúnem in Huambo, has a 2,000-seat capacity. See also Pavilhão Acácias Rubras Pavilhão N.Sra do Monte Pavilhão Serra Van-Dúnem References
Estádio Municipal de Calulo

Estadio Municipal de Calulo is a multi-use stadium in Calulo, Angola. It is primarily used for football and serves as the home ground for C.R.D. Libolo of the Girabola. The stadium holds 5,000 spectators. Built in the colonial period, the stadium was renovated and reinaugurated on 17 February 2008 with a match between Recreativo do Libolo and Corinthians of Brazil. The stadium originally known as Campo de Calulo was renamed in 1975 as Estádio Patrice Lumumba. In 1978, it was renamed to its current denomination. References
Clube Ferroviário da Huíla

Der Clube Ferroviário da Huíla (portugiesisch für „Eisenbahnerverein von Huíla“), meist nur Ferroviário da Huíla genannt, ist ein angolanischer Fußballverein aus Lubango, Hauptstadt der Provinz Huíla. Neben Fußball betreibt der Klub vor allem Basketball, aber auch Volleyball und andere Hallensportarten, und Leichtathletik. Geschichte Der Klub wurde am 15. Oktober 1950 als Clube Ferroviário de Sá da Bandeira gegründet, in der damaligen portugiesischen Kolonie Angola. Die heutige Stadt Lubango trug damals den portugiesischen Ortsnamen Sá da Bandeira. Gegründet wurde der Klub im Umfeld der bis 1963 ausgebauten Eisenbahnstrecke Caminho de Ferro de Moçâmedes, deren wichtigster Durchgangsbahnhof Sá da Bandeira war. Das Stadion des Vereins, das Estádio do Ferroviário, wurde 1970 fertiggestellt und trug offiziell den Namen Estádio Sá da Bandeira. Es bietet 10.000 Zuschauern Platz. Nach der Unabhängigkeit Angolas 1975 trat der Ferroviário weiter in der höchsten Spielklasse des Landes an, im Girabola. Vor allem die folgenden 1980er Jahre brachten dann die erfolgreichste Zeit des Vereins. So gewann er 1985 und 1989 den angolanischen Pokal und stand 1987 im Pokalfinale. In der Folge trat er mehrmals im African Cup Winners’ Cup an. 1988 scheiterte er im Achtelfinale am sambischen Klub Power Dynamos, 1990 schied er bereits im 16-tel Finale gegen Desportivo Maputo aus Mosambik aus. Die angolanische Saison 1990 beendete er als Vierter, verließ den Spielbetrieb des Girabola danach jedoch aus anderen Gründen. In der Saison 1999 trat der Ferroviário noch einmal im Girabola an, doch durfte oder konnte er dann nicht am Spielbetrieb teilnehmen und stieg als Tabellenletzter wieder ab. Inzwischen spielt er in Ligen des Provinzverbandes Huíla. Erfolge Angolanischer Pokalsieger Sieger: 1985, 1989 Finalist: 1987 Supertaça de Angola Finalist: 1988 Afrikapokal der Pokalsieger Teilnehmer: 1988, 1990 Weblinks Profil des Ferroviário da Huíla bei der Profiliga Girabola Der Ferroviário da Huíla bei www.fussballzz.de Einzelnachweise
Clube Ferroviário da Huíla

Clube Ferroviário da Huíla, formerly Clube Ferroviário de Sá da Bandeira, is an Angolan sports club based in the city of Lubango, Huíla Province. The club has won the Angolan Football Cup in 1985 and 1989. Achievements Angola Cup: 1985, 1989 In 1988, Ferroviário da Huíla became the first Angolan team to ever reach the quarter-finals of a CAF competition. League & Cup Positions Manager history and performance See also Gira Angola References External links http://www.weltfussballarchiv.com/club_profile.php?ID=10557 Archived 2018-06-12 at the Wayback Machine http://www.campeoesdofutebol.com.br/angola.html http://futeboldeangola.blogspot.it/
Ферровіаріу да Уїла

Клубе Ферровіаріу да Уїла або просто Ферровіаріу да Уїла (порт. Ferroviário da Huíla) — професіональний ангольський футбольний клуб із міста Лубанго, провінції Уїла. Історія клубу Клуб був заснований 15 жовтня 1950 року під назвою «Клубе Ферровіаріу де Са Бандейра», у колишній португальській колонії Ангола. Спочатку місто Лубанго мало португальську назву «Са-да-Бандейра». В 1963 році клуб перейшов у власність розгалуженої залізничної компанії «Камінью де Ферру де Мосамедеш», чиїм основним транзитним вокзалом був Са-да-Бандейра. В 1970 році на стадіоні «Ештадіу ду Ферровіаріу» була завершена реконструкція і його було офіційно перейменовано на «Ештадіу Са де Бандейра». Він став вміщувати 10 000 глядачів. Після здобуття незалежності Анголою в 1975 році «Ферровіаріу» вийшов до найвищого дивізіону країни, до Гіраболи. Найуспішніший період клубу припадає на 1980-ті роки. В 1985 і 1989 роках він виграв Кубок Анголи і дійшов до фіналу Кубку в 1987 році. Клуб кілька разів виходив до Кубку володарів кубків. У 1988 році йому вдалося в другому раунді пройти клуб «Динамос» із Замбії, у 1990 році клуб із Мапуту на стадії 1/16-ї фіналу переміг у серії післяматчевих пенальті «Деспортіву» з Мозамбіку. У 1990 році Гіраболу він закінчив на четвертому місці, але змушений був залишити чемпіонат з неспортивних причин. У сезоні 1999 року «Ферровіаріу» знову повернувся до Гіраболи, але зайняли останнє 16-те місце та вилетіли з ліги. Зараз клуб грає в Чемпіонаті провінції Уїла. Досягнення Національні Гірабола: Бронзовий призер (1): 1986 Кубок Анголи: Володар (2): 1985, 1989 Фіналіст (1): 1987 Суперкубок Анголи: Фіналіст (1): 1988 Міжнародні Кубок володарів Кубків КАФ: Учасник — 1988 та 1990 Статистика виступів у національних чемпіонатах Гірабола Примітка: Рейтинг червоного кольору означає, що клуб вилетів зі змагань Гіра Ангола Відомі тренери Примітки Посилання Профіль клубу [Архівовано 6 травня 2014 у Wayback Machine.] на сайті www.calciozz.it Сторінка присвячена [Архівовано 3 березня 2016 у Wayback Machine.] Гіраболі Інформація про клуб [Архівовано 4 березня 2016 у Wayback Machine.] Профіль клубу [Архівовано 4 березня 2016 у Wayback Machine.] на офіційному сайті Гіраболи Профіль клубу на сайті www.fussballzz.de Профіль клубу [Архівовано 21 жовтня 2016 у Wayback Machine.] на сайті futebol365.pt
Pavilhão Dream Space

The Pavilhão Dream Space is a private-owned sports arena located in Kikuxi, Viana, Luanda. The arena, has a 2,500-seat capacity, which was introduced in 2010, with hardwood flooring, and can be used for sports such as basketball, handball, volleyball and roller hockey. Dreamspace has been the home ground of Angolan basketball side Recreativo do Libolo References
Pabellón de Dream Space

El Pabellón de Dream Space​ (en portugués: Pavilhão do Dream Space) es un recinto deportivo multipropósito de propiedad privada situado en Kikuxi, Viana, Luanda la ciudad capital del país africano de Angola. El estadio, con una capacidad de 2500 plazas, se estableció en 2010, con pisos de madera, y se puede utilizar para practicar deportes como el baloncesto, balonmano, voleibol y hockey sobre patines. Véase también Estadio cubierto Instalación deportiva Pabellón del 11 de Enero Referencias
Pavilhão Multiusos de Luanda

The Helmarc Arena, also called Arena do Quilamba (Quilamba Arena), is a state-owned multi-purpose indoor arena used mostly for basketball in Belas, Angola. The arena has a seating capacity of 12,720, and features hardwood flooring, an electronic scoreboard and a wide range of features that make it one of the most modern of its kind in Africa. It is therefore fit for such sports as basketball, handball, volleyball and roller hockey. The arena was originally built to host the 2013 Roller Hockey World Championship. In 2017, the arena was sold out with 13,000 people attending the 2019 FIBA Basketball World Cup qualification game between the home nation and their neighbours of the Democratic Republic of Congo, a record at the time. The court is located in the Quilamba neighborhood, and across the road to the Estádio 11 de Novembro. References
Pavilhão Multiúsos de Luanda

O Pavilhão Multiúsos de Luanda é um recinto multiusos público angolano localizado em Quilamba, na cidade de Belas, na província de Luanda. A arena, com capacidade para 12.720 pessoas, foi construída para receber o Campeonato do Mundo de Hóquei em Patins de 2013, na sua primeira edição na África. Referências
Gove Dam

The Gove Dam is an embankment dam on the Kunene River about 75 km (47 mi) south of Huambo in Huambo Province, Angola. The purpose of the dam is to control floods and generate hydroelectric power. It has a power generating capacity of 60 megawatts (80,000 hp) each) (three turbines of 20 megawatts (27,000 hp) each), enough to power over 30,000 homes. History The Gove Dam cost US$279 million and was built by Brazilian construction group Odebrecht. It was formally inaugurated in August 2012 by the Angolan President. The dam produces power for the cities of Caála, Huambo, and Kuito. Construction of the dam began in 1969 and it was completed in 1975. Construction of the power station was halted twice, from 1975 to 1983 due to the civil war, then again from 1986 to 2001 also due to fighting. The dam was partially destroyed by dynamite in 1990. Along with the power station, sub-stations at Caála, Dango, and Benfica (in Huambo) were inaugurated at the time of completion. The sub-stations and distribution network cost US$80 million. See also Ruacana Power Station – downstream in Namibia, built in conjunction with the Gove Dam References
Barrage du Gove

Le barrage du Gove est un barrage en remblai construit sur le Kunene, dans la province de Huambo (Angola). Il est destiné à réguler les inondations en aval et à produire de l'électricité : sa capacité s'élève à 60 MW (trois turbines de 20 MW). Histoire Le barrage a été construit par l'entreprise brésilienne de travaux publics Odebrecht. Les travaux, commencés en 1969, se sont achevés en 1975, mais la guerre civile angolaise a interrompu la construction de la centrale hydroélectrique de 1975 à 1982, puis à nouveau de 1986 à 2001. Le barrage a été partiellement détruit en 1986 et en 1990. Les travaux ont pu reprendre en 2003 et le complexe a été officiellement inauguré en août 2012 par le président angolais. Description Le barrage est situé à environ 120 km au sud de la ville de Huambo. Il mesure 112 m de longueur et 58 m de hauteur. Le lac artificiel créé par le barrage couvre une superficie de 140 km2. Sa profondeur moyenne est de 17,4 m et son volume 2 547 km3. Notes et références Portail de l’Angola Portail des énergies renouvelables Portail des lacs et cours d'eau Portail des barrages
Central Hidroelétrica do Gove

A Central Hidrelétrica de Gove é uma central hidrelétrica construída no rio Cunene, entre as províncias de Huambo e Huíla. A instalação gera energia utilizando três turbinas e 20 megawatts cada, totalizando capacidade de 60 megawatts. A hidroelétrica é operada pela companhia estatal Empresa Pública de Produção de Electricidade (PRODEL-EP). Sua base de operações está na vila de Gove, no município de Caála, no Huambo. História A construção da primeira etapa da hidroeléctrica iniciou-se em 1969 e foi concluída em 1975. Já a segunda etapa de Gove foi interrompida duas vezes, de 1975 a 1983, devido à guerra civil, e novamente de 1986 a 2001 também devido aos combates. A barragem foi parcialmente destruída por dinamite em 1990. A explosão das infraestruturas obrigou quase a total reconstrução de Gove entre 2008 e 2012. Juntamente com a central, foram inauguradas em 2012 as subestações da Caála, Dango e Benfica (no Huambo). As subestações e a rede de distribuição custaram US$ 80 milhões. Referências
ГЭС Гоув

ГЭС Гоув - гидроэлектростанция в центральной части Анголы, в 70 км к югу от второго по величине города страны Уамбо. Находясь перед ГЭС Матала, составляет верхнюю ступень каскада на реке Кунене, которая течет в меридиональном направлении на юг, после чего на границе с Намибией (в районе ГЭС Руакана) поворачивается на запад до Атлантического океана. Строительство плотины началось в 1969 году, когда Ангола еще находилась под португальским колониальным управлением. Ее назначением было накопление воды для работы запланированного ниже по течению Кунене каскада и производство электроэнергии. Сооружение плотины в целом завершилось в 1973 году, однако дальнейшему развитию гидроузла помешала гражданская война, вспыхнувшая после получения Анголой независимости. В 1983 работы возобновили, однако уже через три года из-за ведения боевых действий в регионе, они приостановились. В 1990 году случился подрыв станции боевиками УНИТА, который серьезно повредил здание. Новый этап работ начался только в 2008 году и наконец завершился введением ГЭС в эксплуатацию в 2012 году. В рамках проекта реку перекрыли земляной плотиной с каменной накидной основой высотой 58 метров и длиной 1234 метра, которая потребовала 4 млн м3 материала. Она образовала большое водохранилище с площадью поверхности 178 км2 и объемом 2574 млн м3. Машинный зал оборудовали тремя турбинами типа Фрэнсис мощностью по 20,6 МВт, которые должны обеспечить производство 223 млн кВт электроэнергии в год.. Примечания
ГЕС Gove

ГЕС Gove — гідроелектростанція в центральній частині Анголи, у 70 км на південь від другого за величиною міста країни Уамбо. Знаходячись перед ГЕС Матала, становить верхній ступінь каскаду на річці Кунене, яка тече у мерідиональному напрямку на південь перш ніж на кордоні з Намібією (в районі ГЕС Руакана) повернути на захід до Атлантичного океану. Будівництво греблі почали у 1969 році, коли Ангола ще перебувала під португальським колоніальним управлінням. Її призначенням було накопичення води для роботи запланованого нижче по течії Кунене каскаду та виробництво електроенергії. Спорудження греблі в цілому завершилось у 1973-му, проте подальшому розвитку гідровузла завадила громадянська війна, що спалахнула після здобуття Анголою незалежності. В 1983-му роботи відновили, проте вже за три роки через посилення бойових дій в регіоні вони призупинились. А в 1990-му підрив вибухівки, закладеної бійцями організації УНІТА, серйозно пошкодив споруду. Новий етап робіт розпочався лише у 2008 році та нарешті завершився введенням ГЕС в експлуатацію у 2012-му. В межах проекту річку перекрили земляною греблею із кам'яно-накидною основою висотою 58 метрів та довжиною 1234 метри, яка потребувала 4 млн м3 матеріалу. Вона утворила велике водосховище з площею поверхні 178 км2 та об'ємом 2574 млн м3. Пригреблевий машинний зал обладнали трьома турбінами типу Френсіс потужністю по 20,6 МВт, які повинні забезпечувати виробництво 223 млн кВт-год електроенергії на рік. Примітки
Военно-морские силы Анголы

Военно-морские силы Анголы (порт. Marinha de Guerra Angolana) входят в состав ангольских Вооруженных сил и призваны защищать 1600-километровую береговую линию Анголы. Численный состав ВМС Анголы — около в 1000 человек. История Военно-морские силы Анголы были основаны в 1977 году в структуре ФАПЛА. С 1975 по 2002 год участвовали в Гражданской войне. Модернизация Благодаря доходам от экспорта нефти Ангола модернизирует свои военно-морские силы, так как большинство кораблей получены от ВМФ СССР в 1980-х годах. Сообщалось в 2009 году, что Ангола собиралась подписать контракт на 800 млн. долларов США с Германией на поставку 3 новых пограничных патрульных катеров, вероятно, Lurssen PV80. В декабре 2013 года сообщалось, что Ангола закупит несколько списанных кораблей испанского флота. Принсипе де Астуриас (Р11), лёгкий авианосец (16 000 т) с самолётами Харриер, должен быть передан вместе с Пизарро (L42), десантным кораблём типа «Ньюпорт», Дианой (F32), корвет типа «Дескубьерте» преобразованный в корабль поддержки минно-тральных сил, Chilreu (Р61) головной океанский патрульный корабль, и Ízaro (Р27), сторожевой корабль типа Анага. Структура Военно-Морской Институт (INSG); Военно-Морская Академия; Военно-Морская школа специалистов; 3 прибрежных охранных предприятия (CRTOC); 1 подразделение морской пехоты — 1 легкий десантный батальон (4 роты морской пехоты, 1 подразделение морской полиции, 1 десантное подразделение); Специальные силы, тяжелое вооружение, снайперы, пограничные части, бронетанковые части. Вооружение Надводные корабли Ракетные катера Торпедные катера Речные/прибрежные патрульные катера 5 сентября 2014 года министр обороны Анголы Жоау Мануэл Лоренсу и министр обороны Бразилии Селсу Аморим подписали меморандум о взаимопонимании в рамках программы развития морских сил Анголы (PRONAVAL). В меморандуме указывается, что Ангола приобретёт семь патрульных судов типа «Макаэ», четыре будут построены в Бразилии и три в Анголе. Бразильская компания EMGEPRON будет играть ведущую роль в проекте, отвечая за общее руководство проектом и обучение персонала ангольских верфей. Тральщики Десантные корабли Оборудование береговой обороны РЛС SS-C1 Sepal Морская патрульная авиация Ссылки
Universitat Catòlica d'Angola

La Universitat catòlica d'Angola (en portuguès: Universidade Catòlica de Angola, UCAN) és una institució catòlica a la capital d'Angola la ciutat de Luanda. El 7 d'agost de 1992, el govern d'Angola va permetre a l'Església Catòlica establir la seva pròpia universitat. Després de l'aprovació de la Conferència Episcopal d'Angola i São Tomé va començar l'ensenyament, el 22 de febrer de 1999. Es tracta d'una institució privada i una de les dotze reconegudes universitats privades al país. L'arquebisbe de Luanda Damião António Franklin fou el primer rector. Actualment Monsenyor Manuel Imbamba és el "magne canceller" i el pare Vicente Cauchi el rector. La UCAN funcionava em dos seus, el de Kinaxixe i el de Palanca, però actualment només és activa la de Palanca, al municipi de Kilamba Kiaxi. Alumnat El 2012 hi havia al voltant de 6.000 estudiants matriculats. Les classes s'imparteixen en portuguès, tot i que anglès és la segona llengua. S'han fundat quatre departaments han estat fundade: ciències socials, economia, dret i enginyeria. Entre els professors més notables hi ha Fernando José de França Dias Van-Dúnem, un polític d'Angola des de fa molt de temps i actual membre del Parlament Panafricà. Referències Enllaços externs Web de la UCAN (portuguès)