Sant Martí de la Cortinada

Sant Martí de la Cortinada és una església romànica construïda al segle XII i que es va modificar i ampliar durant els segles XVI, XVII i XVIII. Localitzada a la Cortinada (Ordino, Principat d'Andorra), va ser declarada bé d'interès cultural l'any 2003, la màxima categoria de protecció d'un bé immoble segons la Llei 9/2003, modificada l'any 2014. Arquitectura i història L'església es va aixecar en un moment indeterminat anterior a la segona meitat del segle XII, però poc després que es construís va experimentar una primera gran reforma, en un moment més o menys allunyat de la segona meitat del segle XII. Les obres van comportar la construcció del campanar de torre i una nova decoració de l'interior de la nau; per tant, les pintures murals romàniques, datades de la fi del segle XII, van tapar una decoració més antiga. El temple romànic original constava d'una nau rectangular, un campanar de torre amb elements d'influència llombarda i un absis semicircular orientat cap a l'est. Originàriament, la coberta era amb volta de canó, ja que es conserven dos arcs torals, un dels quals es troba a l'entrada de l'absis, i també s'hi poden observar els arcs formers. Actualment, la coberta de la nau és de fusta a dos aigües, mentre que la de l'absis, modificat al segle XX, presenta una volta de quart d'esfera. A la coberta de la nau, a dos aigües, destaca un petit campanar d'espadanya que s'apuntala damunt de l'arc del mur que separa l'absis barroc de la nau i sobresurt de la coberta de pissarra. El campanar de torre, del segle XII, és una mostra de l'arquitectura romànica de tradició llombarda. S'adossa als peus de l'antic temple romànic (mur oest) i consisteix en una torre de dos pisos amb dos finestres geminades al primer i quatre al segon, decorades amb un fris d'arcs cecs i de dents de serra. La coberta és a quatre aigües amb lloses de pissarra. La situació del campanar és una excepció dins el romànic d'Andorra, ja que no és gaire habitual trobar-lo als peus de la nau. Ja durant l'època barroca, entre la fi del segle XVI i l'inici del XVII, en un context d'una alta religiositat popular i institucional, juntament amb un període de bonança econòmica, es va dur a terme una reforma important de l'edifici. Aquesta millora va comportar l'ampliació de la nau i el canvi d'orientació de l'església: l'altar es col·loca en direcció al nord. Es derrueix el mur nord i s'amplia pel lateral, de manera que s'augmenta la capacitat interior i se’n canvia l'orientació –de l'est al nord–. Es construeixen tres capelles laterals, els murs s'eleven i es modifica la coberta: la volta de canó original se substitueix per una teulada de doble vessant coronada per un petit campanar d'espadanya. L'absis original, que era semicircular, es converteix en una capella de planta quadrada. Probablement, en aquest moment, l'absis romànic i la planta baixa del campanar es van transformar en dos capelles laterals. Amb aquesta intervenció l'església adquireix la configuració que coneixem avui en dia. La façana principal actual, a la finestra d'ull de bou que hi ha sobre la porta d'accés, hi ha una data esculpida (1781), que pot correspondrea una de les estapes constructives. Però, la paret es va fer més alta: la base és d'origen romànic. En destaca la portalada d'arc de mig punt per on s'accedeix al temple, sobre la qual, i tocant al carener, hi ha una petita obertura circular a mode de rosassa. A l'exterior, l'antiga sagrera es tanca a migjorn (sud) amb una paret de pedra seca que divideix per la meitat l'esplanada situada davant de la portalada del temple. A llevant (est) inclou les infraestructures del nou cementiri i el corredor que el separa del mur de ponent (oest) del monument. Finalment, al nord, el conjunt monumental engloba el passadís esglaonat que comunica directament la carretera amb el sector d'inhumació tocant a la façana nord de l'església. L'interior de l'església Les pintures murals El conjunt pictòric de Sant Martí de la Cortinada data de l'última dècada del segle XII. El conjunt que ha arribat fins avui es va descobrir als anys seixanta , ja que estava tapat sota una capa de calç. És només una part del que antiguament cobria les parets de l'església. Tot i això, es tracta d'un dels conjunts de pintura mural romànica més grans que es conserva in situ a tot el pirineu. Les pintures de Sant Martí de la Cortinada destaquen per la seva originalitat estilística, amb formes més lliures, un cert expressionisme i figures distorcionades , allunyant-se del model rígid habitual del romànic. Tot i la solemnitat de personatges religiosos, les escenes quotidianes o amb laics expressen moviment i naturalitat. Les pintures del centre de l'absis s'han perdut, i segurament mostravem Jesús amb els apòstols i els evangelistes; però han sobreviscut parts laterals, més originals i diverses, amb figures religioses, laiques, i animals, organitzades amb franges geomètriques. Sant Martí de Tours apareix identificat amb mitra, bàcul, i vestimenta espicopal, amb escenes que recorden la seva vida, la caritat i els afrontaments amb el dimoni. Al seu costat, altres figures poden representar deixebles, encarregats de l'obra o personatges simbòlics. Escenes fragmentàries mostren eclesiàstics en oraci, un músic, un caçador i personatges amb gestos festius o populars, revelant la vida quotidiana medieval. Els animals tenen un gran valor simbòlic: ocells que al·ludeixen a pau o temptació, un cap de boví que pot representar treball agrícola o sofriment de Crist, i l'"animal blau" o "lleó de la Cortinada", que sintetitza la tensió entre el bé i el mal. La iconografia beu dels bestiaris medievals, combinant observació, tradició i imaginació. Tot i la riquesa de detalls, la fragmentació de les pintures dificulta una lectura global i la identificació de molts personatges, fet que deixa marge a la reflexió i a la imaginació, mantenint viva la fascinació per aquest conjunt únic i enigmàtic. Els retaules Dins de l'església, durant l'època barroca, es va instal·lar un conjunt de cinc retaules barrocs, un a l'altar major i un en cadascuna de les quatre capelles laterals. La primera capella de l'esquerra, situada a la base del campanar, està dedicada a sant Antoni Abat i hi trobem un retaule amb figures de gran dinamisme que data del segle xvii, amb una tècnica de talla de fusta policromada. Al costat oposat hi ha la capella del Sant Crist, que es diferencia de la resta perquè coincideix amb l'absis semicircular de la primera església romànica. Aquesta part, coberta per una volta de quart d'esfera, contenia un retaule barroc en honor a sant Martí. Les dos altres capelles es troben a prop de l'altar major. La de l'esquerra conté un retaule datat de finals del segle XVII i dedicat a la Mare de Déu. La tècnica és també la talla de fusta policromada i la pintura sobre taula. A la dreta trobem la capella de la Mare de Déu del Roser, amb un retaule de l'any 1730. La tècnica utilitzada és novament la talla de fusta policromada amb relleu. Darrere de l'altar major es troba el retaule de l'altar major, amb un clar predomini del daurat; està dedicat al sant patró, Martí de Tours, acompanyat de diversos sants. Datat de finals del segle XVII - principis del segle XVIII, combina la pintura sobre taula amb l'escultura policromada i forma un conjunt de força qualitat artística. La tècnica executiva és la talla de fusta policromada i pintura sobre taula. L'escultor i el retauler són anònims, però el pintor va ser el Mestre d'Ansalonga (1630-1650). El mobiliari de l'església i la Ruta del Ferro Les reixes forjades d'època barroca testimonien la importància de la indústria siderúrgica a les Valls andorranes. De fet, Sant Martí de la Cortinada forma part de la Ruta del Ferro als Pirineus, juntament amb altres edificis com la Farga Rossell o la mina de Ferro de Llorts. A banda de l'important conjunt de retaules, aquesta església conserva peces de mobiliari molt interessants i valuoses, com la calaixera situada a l'entrada o un caixabanc que podria datar de l'any 1635, la cadira renaixentista de tisora, el confessionari i el púlpit. Una menció especial es mereix el davant d'altar de tela, restaurat l'any 1996. L'església de la Cortinada era, al tombant del segle XVIII, la capella no parroquial més ornamentada de les Valls d'Andorra. Del mobiliari en destaquen també els bancs barrocs, amb una decoració a base de musicadures semblant a les que apareixen a la calaixera de la mateixa església. El respatller és movible; és a dir, quan se celebraven les reunions dels caps de casa per debatre qüestions que afectaven la localitat, el respatller es girava i d'aquesta manera tots els membres es veien, i quan hi havia celebracions litúrgiques es tornava a girar i tots els assistents quedaven mirant cap a l'altar. El carilló policromat està decorat amb musicadures, i a l'interior hi ha campanes. L'instrument s'utilitzava per fer més solemnes les cerimònies. El darrer element arquitectònic a l'interior de l'església és el cor. Situat damunt de la portalada del temple, permet accedir a l'interior del campanar de torre. Candidatura a Patrimoni Mundial de la UNESCO El gener del 2026 el Govern d’Andorra va presentar la candidatura transnacional a patrimoni mundial de la UNESCO sobre el coprincipat sota la denominació ‘Els testimonis materials de la construcció de l’Estat dels Pirineus: el Coprincipat d’Andorra’. Liderada per Andorra, reuneix 12 monuments de diferents èpoques, des de l’edat mitjana fins al segle XVI. La candidatura la conformen deu monuments ubicats a Andorra, un a França i un a Espanya. L’església era el principal espai de trobada de la comunitat i funcionava com a centre religiós, social i polític. Les campanes estructuraven la vida quotidiana, convocant tant la missa com les reunions del Consell, i el campanar simbolitzava el territori comunitari. Situada a la ruta cap a Foix i datada als segles XI-XII, mostra l’evolució arquitectònica i decorativa de l’època moderna, amb elements propis d’una església parroquial però sense perdre la seva funció comunitària. Els bancs amb respatllers mòbils en són un exemple, ja que permetien tant la pregària com el debat públic. Aquest edifici il·lustra el doble ús tradicional de les esglésies com a espais religiosos i de reunió, aportant valor a la sèrie per la seva evolució històrica ben definida. Referències Vegeu també Llista d'esglésies catòliques d'Andorra Farga Rossell Sant Climent de Pal