Dolina Madriu-Perafita-Claror

Dolina Madriu-Perafita-Claror (katalonsko Vall del Madriu-Perafita-Claror) je ledeniška dolina na jugovzhodu Andore. Pokriva površino 42,47 km2, kar predstavlja približno 9 % celotne površine Andore, in je del drugega največjega porečja v Andori. Izolirana dolina je prepoznana kot zatočišče redkih ali ogroženih prostoživečih živali, nerazvita dolina pa je v zadnjem času veljala za »duhovno srce« Andore. Leta 2004 je postala prva in ​​do danes edina Andorina svetovna dediščina UNESCO, leta 2006 pa je bila še nekoliko razširjena. Opis Dolina je ledeniška pokrajina z visokimi pašniki, skalnatimi pečinami in strmimi gozdnatimi dolinami. Na jugu, vzhodu in zahodu jo omejujejo gorski grebeni, južni rob pa poteka vzdolž meje s Španijo, na severu pa strmina, ki se spušča v dolino Valira. Od preostale Andore je izolirana in do nje je mogoče priti le po pešpoti. Stanovanja, poljske terase, poti in ostanki železarstva kažejo, kako so lokalni prebivalci več kot 700 let uporabljali naravne vire visokih Pirenejev, in sicer s spremembami podnebja, gospodarsko blaginjo in družbenimi strukturami. V ozkem dnu doline sta dve majhni naselji, Entremesaigües in Ramio. Obe sta bili do zadnjih 50 let celoletni naselji, zdaj pa sta naseljeni le poleti. Skupaj je 12 hiš, zgrajenih iz lokalnega granita s streho iz skrilavca. Vsaka hiša ima velik hlev za shranjevanje žita in sena. Hiše in ograjena območja v bližini naselij so edina območja v zasebni lasti in predstavljajo približno 1 % površine doline. Naselji obdajajo terasasta polja, ki so se nekoč uporabljala za gojenje pšenice in rži, zdaj pa večinoma za pašo. Višja polja zdaj prehajajo v gozd, ki pokriva tudi območja na pobočjih, kjer so v srednjem veku gojili vinsko trto. Gozdovi, ki so bili prav tako v skupni lasti, so bili upravljani za proizvodnjo oglja do 19. stoletja. Taljenje železa z uporabo lokalne železove rude je potekalo v dolini na bregovih reke Madriu. Kovačnica, tako imenovana kovačnica v katalonskem slogu, značilna za Pireneje, je bila opuščena leta 1790. Na visokem pašniku so poleti pasle ovce, krave in konji, zemljišče pa je bilo od srednjega veka v skupni lasti. Pastirji poleti preživijo v mejah, majhnih kamnitih kočah s strehami iz ruše. Živalsko mleko so uporabljali za izdelavo sira. Poti povezujejo dolino z Roussillonom na vzhodu, Languedocom na severu (del današnjega departmaja Pyrénées-Orientales) in Katalonijo na jugu; poti, tlakovane z ravnim kamnom, povezujejo dolino s središčem Andore. Po obdobju zanemarjanja so bili v zadnjih letih obnovljeni številni objekti, kot so pastirske koče, poti in mejni zidovi polj. Gradnja dostopne ceste ni načrtovana, zemljišče pa naj bi se razvilo kot posebno območje za rejo visokokakovostne živine in za omejen turizem. Skozi dolino potekata dve pešpoti, GR 7 (iz Katalonije od Fredesa do Andore) in transpirenejska pešpot GR 11 (GR pešpoti so mreža pohodniških poti na dolge razdalje v Evropi, večinoma v Franciji, Belgiji, na Nizozemskem in v Španiji), ter pot GRP Andore. Na voljo je več pohodniških zavetišč, vključno z nekaterimi, ki imajo v sezoni osebje. Sklici Zunanje povezave Offizielle Website (englisch, katalanisch, spanisch, französisch) Unesco Madriu-Perafita-Claror Valley