NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Refugi de Riba Escorjada

El refugi de Riba Escorjada és un refugi de muntanya de la Parròquia de Canillo (Andorra) a 2.070 m d'altitud i situat a la Vall de Riba Escorjada, a l'esquerra del torrent, entre el Pla dels Espiolets i l'Obaga de les Mussoles.
Refuge de Ribaescorjada

Le refuge de Ribaescorjada est un refuge d'Andorre situé dans la paroisse de Canillo à une altitude de 2 075 ou 2 076 m. Randonnée Inauguré en 1981 et propriété du Govern d'Andorra, le refuge est non gardé et ouvert toute l'année. Il possède une capacité d'accueil de 10 personnes. On accède au refuge depuis le village d'El Tarter. Le refuge a servi de point de ravitaillement lors des courses seniors et juniors des championnats du monde de course en montagne 2018. Toponymie Ribaescorjada est la forme reconnue par la nomenclature des toponymes andorrans. On trouve cependant également la forme Riba Escorxada. Riba désigne un « talus » généralement recouvert de végétation et provient du latin ripa (« rive »). Références Voir aussi Portail de l’Andorre Portail des Pyrénées Portail de la montagne Portail de la randonnée
Refuge de Roca de Pimes

Le refuge de Roca de Pimes est un refuge d'Andorre situé dans la paroisse de Sant Julià de Lòria à une altitude de 2 160 m. Randonnée Inauguré en 1981 et propriété du Govern d'Andorra, le refuge est non gardé et ouvert toute l'année. Il possède une capacité d'accueil de 6 personnes. Le refuge de Roca de Pimes est accessible depuis La Rabassa et se trouve à une centaine de mètres de la frontière espagnole. Il est situé sur le trajet du GRP, chemin de randonnée permettant de faire le tour de l'Andorre. Toponymie Pimes est la forme reconnue par la nomenclature des toponymes d'Andorre. La forme Pimès est également utilisée et a été choisie par la Gran Enciclopèdia Catalana. La co-existence de ces deux formes est un exemple de vacillation accentuelle, phénomène fréquent dans la toponymie andorrane et assez spécifique à cette dernière. Une des explications à ce phénomène pourrait être la présence en Andorre d'un substrat toponymique pré-roman bascoïde dans lequel la notion d'accentuation était absente. Histoire Dans les années 1940, l'Espagne franquiste se lance dans la construction de la Ligne P, un gigantesque ouvrage défensif censé protéger sa frontière pyrénéenne. Dans le cadre de ce projet, des complexes défensifs (bunkers) devaient être érigés en nombre à la frontière hispano-andorrane afin de prémunir l'Espagne d'une éventuelle invasion étrangère passant par le territoire andorran. Seuls quatre bunkers furent finalement construits à proximité du coll de Cintó. Ils sont accessibles de nos jours depuis le refuge et se trouvent sur la route du pic Negre de Claror Références Portail de l’Andorre Portail des Pyrénées Portail de la montagne Portail de la randonnée
Refuge del Pla de l'Estany

Le refuge del Pla de l'Estany est un refuge d'Andorre situé dans la paroisse de La Massana à une altitude de 2 049 ou 2 050 m. Randonnée Inauguré en 1981 et propriété du Govern d'Andorra, le refuge est non gardé et ouvert toute l'année. Il possède une capacité d'accueil de 6 personnes. Le refuge del Pla de l'Estany est accessible depuis Arinsal et fait partie du parc naturel des vallées du Coma Pedrosa. Il est situé sur l'un des embranchements du GR 11 espagnol. Depuis le refuge il est possible d'atteindre notamment les estanys Forcats, les estanys de Montmantell la Roca Entravessada et le pic de Coma Pedrosa. Toponymie Pla désigne une zone plane ou peu pentue qui en altitude correspond généralement à une zone pastorale et provient du latin planus (« plat »). Estany est un terme omniprésent dans la toponymie andorrane, désignant en catalan un « étang ». Estany dérive du latin stagnum signifiant « étendue d'eau ». Références Voir aussi Portail de l’Andorre Portail des Pyrénées Portail de la montagne Portail de la randonnée
Refugi del Pla de l'Estany

De Refugi del Pla de l'Estany, ook Refugi de Joan Canut, is een onbemande berghut in de Andorrese parochie La Massana. De hut ligt ten noordwesten van het dorp Arinsal op een hoogte van 2050 meter en is eigendom van de overheid. De Refugi del Pla de l'Estany is genoemd naar de Pla de l'Estany, een kleine vlakke zone met een meertje iets zuidelijker. Omgeving De berghut ligt langs het GR11-pad dat de dorpskern van Arinsal met de Spaanse grens verbindt. Een paar tientallen meters hoger splitst zich de Camí de Montmantell noordoostwaarts van het GR-pad af. Deze wandelroute volgt de Riu de Montmantell tot aan de meertjes Estanys de Montmantell en de Port d'Arinsal (2734 m) op de Franse grens.
Sant Andreu del Prat del Campanar

Sant Andreu del Prat del Campanar és una església d'origen romànic situada a 1.505 m a la sortida del poble d'Arinsal direcció l'estació d'esquí d'Arinsal dins la parròquia de la Massana. Aquesta església es va reconstruir el 1975 sota la direcció de l'expert Pere Canturri a partir de la descoberta feta d'unes restes d'una antiga ermita en unes excavacions al lloc conegut com a Prat del Campanar. De la construcció romànica només en queda la part inferior dels murs, ja que havia estat sepultada dues vegades per allaus de neu; la primera vegada possiblement al segle xiii i la darrera al segle XVII). L'edifici actual consta d'una nau rectangular, acabada amb un absis semicircular dels segles xii i xiii i coberta amb volta de canó. El campanar és d'espadanya d'un sol ull. De l'existència d'aquesta capella no es té documentació escrita, sinó només oral. Actualment aquesta capella pertany a la família Rosell d'Andorra la Vella i un porxo adossat a l'església al mur sud fa la funció de panteó familiar. En la cartografia oficial andorrana Arxivat 2007-07-10 a Wayback Machine., surt assenyalada com a Església de Sant Antoni. Enllaços externs Sant Andreu del Prat del Campanar a la pàgina web d'ArtMedieval Imatges Vegeu també Llista d'esglésies catòliques d'Andorra
Santa Eulàlia d'Encamp

Santa Eulàlia d'Encamp és l'església parroquial d'Encamp, a Andorra. D'origen romànic, ha estat ampliada i modificada en època barroca (segles XVI-XVII) i en època contemporània (1925 i 1989). Va adquirir la categoria de parròquia ben aviat. S'esmenta en l'acta de consagració de la catedral d'Urgell. La nau de planta rectangular va ser ampliada al segle xvii. L'absis romànic va ser enderrocat l'any 1925. A l'extrem sud-oest hi ha un comunidor exempt de planta rectangular i finestres als quatre vents. Estava destinat a exorcitzar les tempestes. La porta d'entrada original és gran i acabada en un arc de mig punt. Destaca el campanar romànic més alt d'Andorra, amb 23 m. Presenta una inclinació amb un desplom de 50 cm cap al sud. La planta és quadrada de tres pisos amb finestres geminades rematades amb arcs cecs de tipus llombard. Unes llànties de vidre procedents d'aquesta església s'exposen a l'Espai Columba. Referències Vegeu també Llista d'esglésies catòliques d'Andorra
Santa Eulàlia d’Encamp

Santa Eulàlia d’Encamp (katalanisch Església de Santa Eulàlia) ist die Pfarrkirche von Encamp im Fürstentum Andorra. Der lombardische Glockenturm im romanischen Stil ist mit 23 Metern der höchste seiner Art in Andorra. Er hat einen quadratischen Grundriss mit einer Seitenlänge von 4 Metern und ist mit einem zeltartigen Pyramidendach bedeckt, das durch ein schmiedeeisernes Kreuz bekrönt ist. Unter der Leitung des Architekten Cèsar Martinell wurde er in den 1970er Jahren restauriert und verstärkt. In der Kirche befinden sich ein Portal aus dem 14. Jahrhundert und ein kleines Portal (das einzige, das im Land noch erhalten geblieben ist), an dem im 16. Jahrhundert bei Sturm gebetet wurde. Das romanische Taufbecken stammt aus dem 12. Jahrhundert, die drei barocken Retabel aus dem 17. und 18. Jahrhundert. Weil die Kirche zu klein geworden war, wurde sie in den Jahren 1987 bis 1989 auf etwa die doppelte Größe erweitert. Dabei sollte sich die Architektur der Erweiterung in das Bestehende einfügen, aber auch deutlich als Bau der Moderne erkennbar sein. Das Kirchenschiff wurde in den bestehenden Fluchten verlängert, ein durchgehender Holzfußboden und das beide Teile überdeckende flach geneigte mit Schiefer gedeckte Satteldach betonen die Zusammengehörigkeit der beiden Bauteile. Während aber der alte Teil der Kirche stark wandbetont ist und nur kleine Fensteröffnungen hat, ist der hinzu gekommene Teil durch große Glasflächen lichtdurchflutet. Die Mauerreste der 1926 wegen Einsturz abgebrochenen Apsis, jetzt etwa in der Mitte der Kirche, wurden freigelegt und bilden nun den Rahmen für das Taufbecken. Nördlich wurde an das Kirchengebäude ein Pfarrzentrum mit Mehrzwecksaal angebaut. Architekten der Erweiterung waren Josep Martorell, Oriol Bohigas und David Mackay. Die Gesamtbaukosten entsprachen etwa 16 Mio. DM. Die Bleiglasfenster wurden im Rahmen der Anbauarbeiten neu gefasst. Der Glockenturm und die Teile der ursprünglichen romanischen Kirche sind denkmalgeschützt und seit 12. Juni 2003 auf der Gesetzesgrundlage Llei del patrimoni cultural d’Andorra eingetragen. Weblinks Nachweise
Iglesia de Santa Eulalia de Encamp

Santa Eulalia de Encamp es la iglesia parroquial de Encamp, en Andorra. De origen románico, ha sido ampliada y modificada en época barroca (siglos XVI-XVII) y en época contemporánea (1925 y 1989).​ Descripción Adquirió la categoría de parroquia bien pronto. Se menciona en el acta de consagración de la catedral de Urgell.​ La nave de planta rectangular fue ampliada en el siglo XVII. El ábside románico fue derribado en 1925. Al extremo suroeste hay un esconjuradero exento de planta rectangular y ventanas a los cuatro vientos. Estaba destinado a exorcizar las tormentas. La puerta de entrada original es grande y acabada en un arco de medio punto.​ Entre sus características principales destaca el campanario románico más alto de Andorra, con 23 m.​ Este campanario tiene una inclinación con un desplome de 50 cm hacia el sur.​ La planta es cuadrada con tres pisos en los que se encuentran ventanas geminadas que están rematadas con arcos ciegos de tipo lombardo. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de Santa Eulalia de Encamp.
Santuari vell de Meritxell

El santuari vell de Meritxell, o Santa Maria de Meritxell, és una antiga església d'origen romànic, reconstruïda en època barroca i destruïda per un incendi el 1972. Després de la construcció del santuari nou de Meritxell, s'ha rehabilitat com a sala d'exposicions. Història Es va construir com a església romànica al segle xii. L'aspecte actual correspon a la reconstrucció feta en època barroca al segle xvii, i s'acabaren les obres vers l'any 1658. Posteriorment, s'hi van fer algunes obres de millora i ampliació. El santuari vell va ser destruït en un incendi que tingué lloc la nit del 8 al 9 de setembre de 1972 després d'un dels aplecs que hom fa al santuari. L'antiga imatge de la patrona d'Andorra, una talla romànica del segle xii que, pel calçat que duia, era popularment anomenada la Mare de Déu dels Esclops, també fou destruïda en l'incendi. El 8 de setembre de 1976, es va inaugurar el nou santuari situat al costat, encarregat pel Consell General a l'arquitecte català Ricard Bofill. S'ha fet una reproducció de la imatge de la Mare de Déu que es troba en el nou santuari. L'espai del santuari vell es va transformar en una zona enjardinada. L'any 1991, es van fer uns estudis arqueològics en la nau i el cementiri i, finalment, l'antiga església s'ha rehabilitat com a sala d'exposicions sobre la patrona d'Andorra. Arquitectura De l'antiga església romànica, només queden restes en el mur oest i els fonaments de l'absis. La planta era de nau única amb absis semicircular i un porxo adossat a la façana sud. L'església actual d'època barroca té l'absis quadrat, coberta a dues aigües i campanar de paret. La façana sud té un porxo, com ja tenia l'església romànica, amb la porta i dues finestres, més una altra finestra sobre el cor. Sobre la façana sud, hi ha un campanar de paret de dos ulls. En el mur nord, hi ha tres finestres més que il·luminen el cambril. L'interior no conserva les antigues pintures murals ni el mobiliari barroc destruït per l'incendi. Referències Santuari vell de Meritxell, inventari general del Patrimoni Cultural d'Andorra.
Nou Estadi d'Encamp

El Nou Estadi d'Encamp, anomenat oficialment Estadi de la FAF, és un estadi de futbol ubicat a Encamp, Andorra. Té una capacitat per a 5.600 espectadors i va ser inaugurat el 25 de maig de 2025. Història Al desembre del 2022 la Federació Andorrana de Futbol va anunciar l'inici d'obres per construir un estadi de futbol propi a causa de la congestió d'ús que hi havia a l'Estadi Nacional, ja que les seleccions andorranes de futbol havien de compartir l'estadi amb el FC Andorra i els equips locals de rugbi. El terreny triat per al nou estadi és a Encamp, on anteriorment es trobava el càmping internacional. L'estadi va ser inaugurat el 25 de maig del 2025 amb el partit final de la Copa Constitució 2025 entre l'Inter d'Escaldes i l'Atlètic Club d'Escaldes. Al juny de 2025 l'estadi va acollir els partits FC Andorra-Unió Esportiva Eivissa i FC Andorra-Ponferradina, corresponents al play-off d'ascens a la Segona Divisió espanyola. Tot i l'èxit dels dos partits en assistència de públic, la directiva del club encapçalat per Gerard Piqué es resistia a fer un trasllat definitiu a Encamp, però, el juliol del 2025 es va tancar un acord entre la FAF, el Govern d'Andorra i el FC Andorra perquè l'equip jugués al Nou Estadi d'Encamp a partir de l'agost del 2025 ja que l'Estadi Nacional no complia els requeriments del futbol professional espanyol i el club no va aconseguir trobar una ubicació adequada per construir el seu propi camp. Des de l'obertura el Nou Estadi d'Encamp es va convertir a la seu oficial per a totes les seleccions de futbol andorranes masculines i femenines, a més d'albergar els partits més importants de la copa i supercopa nacionals. A més, es va anunciar que a partir de la temporada 2025-26 s'hi celebrarà un partit setmanal de la Primera Divisió d'Andorra. L'Estadi també acull els partits dels equips andorrans a les competicions europees. Referències
Estadi de la FAF

The Estadi de la FAF, also referred to as Nou Estadi a Encamp, is a stadium located in Encamp. It is the national stadium of the Andorra national football team, Inter Club d'Escaldes, and FC Andorra, replacing the Estadi Nacional, and is used for association football. Opened in 2025, the stadium has a capacity of 5,108. History The stadium was built on a former camping site, with construction starting in December 2022 and finished in 2025, after several delays, with an estimated cost of 15 million euro. The first official match to be played at stadium was the 2025 Copa Constitució Final on 25 May 2025, where Inter Club d'Escaldes defeated rivals Atlètic Club d'Escaldes 1–0; a crowd of 684 witnessed Raul Feher scoring the first goal at the new stadium. Five days later, on 30 May, the first international match took place at the new stadium, when Andorra women's team were narrowly defeated by Georgia in a UEFA Women's Nations League fixture. The stadium also hosted FC Andorra for their Primera Federación promotion play-off matches against Ibiza and Ponferradina in June 2025 as their usual home venue, the Estadi Nacional, was unavailable due to the hosting of the 2025 Games of the Small States of Europe event. In July 2025, FC Andorra agreed terms with the Andorran Football Federation for using the stadium during until May 2026. In addition, the stadium became the home of Andorran clubs for UEFA Champions League and UEFA Conference League matches. Attendances to official games Andorra women's national football team References External links Estadi Nacional at EU-Football.info
Estadi de la FAF

L'Estadi de la FAF, également dénommé Nou Estadi a Encamp, est un stade de football localisé à Encamp, au nord de la principauté d'Andorre. Il est construit pour la Fédération d'Andorre de football, qui prend en charge la gestion, et est utilisé par les différentes sélections dont l'équipe d'Andorre de football, qui jouait jusqu'à présent ses rencontres à l'Estadi Nacional d'Andorre-la-Vieille. Histoire Le projet de nouveau stade voit le jour en 2022 avec la décision de la fédération andorrane de construire un stade supplémentaire à l'Estadi Nacional, qui est surutilisé entre les équipes de football, les équipes de rugby locales et le Futbol Club Andorra, club de football qui évolue entre la deuxième division et la troisième division espagnole. Ce dernier dispose d'une capacité d'accueil limitée avec peu de possibilités d'agrandissement. Le stade est construit sur un ancien terrain de camping, le camping international. Les travaux débutent en décembre 2022 et s'achèvent en 2025, après plusieurs retards, pour un coût estimé à 15 millions d'euros. Le stade est inauguré le 25 mai 2025, lors du premier match officiel disputé au stade pour la finale de la Coupe d'Andorre de football (Copa Constitució) 2025, où l'Inter Club d'Escaldes bat son rival, l'Atlètic Club d'Escaldes sur le score d'un but à zéro, devant 684 spectateurs. Le premier buteur du stade est Raúl Feher (en). Le record d'affluence est battu une semaine plus tard, le 31 mai, avec 3 141 personnes présentes lors du match de barrage de promotion entre le FC Andorra et l'UD Ibiza puis de nouveau battu lors du match entre le FC Andorra et la SD Ponferradina, le 15 juin, avec 4 051 personnes qui assistent au match aller de la finale de promotion en Liga 2. Le 30 mai 2025, l'équipe nationale andorrane de football dispute son premier match international : l'équipe féminine de la principauté a accueilli l'équipe nationale géorgienne lors de la Ligue des nations féminine 2025. Le match s'est soldé par une victoire de deux buts à un de l'équipe géorgienne, Tinatin Ambalia inscrivant le premier but international de l'histoire du stade. À partir de la saison 2025-2026, il accueille un match par semaine du Championnat d'Andorre de football (Primera Divisió) et également les finales de la Coupe (Copa Constitució) et de la Supercoupe d'Andorre (Supercopa Andorrana). Voir aussi Estadi Nacional Estadi Comunal Notes et références Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du football Portail de l’Andorre
Естаді Енкамп

Естаді Енкамп (кат. Nou Estadi a Encamp) — футбольний стадіон Андорри, що знаходиться в Енкамп, на якому проводить всі свої домашні матчі національна збірна Андорри та футбольний клуб «Інтер» (Ескальдес-Енгордань). Стадіон відкрито у 2025 році, вміщує 5 108 глядачів. Історія Стадіон було збудовано на місці колишнього кемпінгу, будівництво розпочалося у грудні 2022 року та завершено у 2025 році після кількох затримок, орієнтовна вартість склала 15 мільйонів євро. Першим офіційним матчем, зіграним на цьому стадіоні, став фінал Кубка Андорри 2025 року, який відбувся 25 травня 2025 року, в якому «Інтер» (Ескальдес-Енгордань) переграв «Атлетік Ескальдес» з рахунком 1–0; 684 глядачі стали свідками того, як Рауль Фегер забив перший гол на новому стадіоні. Через п'ять днів, 30 травня, на новому стадіоні відбувся перший міжнародний матч, жіноча збірна Андорри поступилась збірній Грузії у матчі Ліги націй УЄФА серед жінок. У червні 2025 року, відбулась гра плей-оф Прімери Федерасьйон в якому «Андорра» приймала спочатку «Ібісу», а потім «Понферрадіну». У липні 2025 року ФК «Андорра» узгодив умови з Федерацією футболу Андорри щодо використання стадіону до травня 2026 року. Крім того, стадіон став домашнім майданчиком андоррських клубів для проведення матчів Ліги чемпіонів УЄФА та Ліги конференцій УЄФА. Примітки Посилання Естаді Енкамп на EU-Football.info
Estany del Port Dret

De Estany del Port Dret is een klein bergmeer ten noordwesten van Arinsal in de Andorrese parochie La Massana. Het meertje ligt nabij de top van de Port Dret (2685 m), die op de grens met Frankrijk ligt, op een hoogte van 2634 meter. De Estany del Port Dret wordt afgewaterd door de Riu del Port Dret, die verder zuidelijk uitmondt in de Riu del Bancal Vedeller.
Estany del Port Dret

Estany del Port Dret är en sjö i Andorra. Den ligger i parroquian La Massana, i den nordvästra delen av landet nära gränsen till Frankrike. Estany del Port Dret ligger 2 587 meter över havet. Den högsta punkten i närheten är Pic de Medécourbe, 2 914 meter över havet, 1,4 kilometer väster om Estany del Port Dret. Sjön ligger nära bergstoppen Pic des Bareytes. Källor
Église Saint-Romain d'Auvinyà

L'église Saint-Romain (catalan : església de Sant Romà) est une église dans le style d'époque moderne de la paroisse de Sant Julià de Lòria, située dans le village de Auvinyà en Andorre. Description Située sur la partie haute du village, il s'agit d'une église de plan rectangulaire, et dont le toit est couvert d'ardoise. La porte d'entrée est orientée au sud-ouest. Au-dessus du mur nord-ouest s'élève un clocher quadrangulaire. L'église a été construite au XVIIe siècle et a bénéficié d'une restauration en 1964 sur un projet de l'architecte Cesar Martinell. Elle est protégée en tant que bé d'interès cultural depuis 2003. Notes et références Cet article est partiellement ou en totalité issu de l'article intitulé « Église Sant Romà d'Aubinyà » (voir la liste des auteurs). Annexes Bibliographie Julie Vivier et Sylvain Lapique (préf. Virginie Czerniak), Guide des Pyrénées romanes, Toulouse, Éditions Privat, 2011, 365 p. (ISBN 978-2-7089-6902-5) Article connexe Liste des églises romanes d'Andorre Liens externes Ressource relative à la religion : GCatholic.org Portail de l’Andorre Portail des Pyrénées Portail de l’architecture chrétienne
Sint-Romanuskerk (Andorra)

De Sint-Romanuskerk (Catalaans: església de Sant Romà d'Auvinyà) is een kerkgebouw in Aubinyà in de parochie Sant Julià de Lòria in Andorra. Het kleine kerkgebouw in preromaanse stijl opgetrokken bestaat uit een rechthoekig schip met rechthoekige apsis. Geschiedenis In de 17e eeuw werd de kerk gebouwd. In 1964 werd het kerkje gerestaureerd.
Hostal Valira

L'Hostal Valira (nom original, també anomenat Hotel Valira) fou un establiment hoteler i balneari de la parròquia andorrana d'Escaldes-Engordany. Està situat al número 37 de l'avinguda Carlemany d'Escaldes. L'edifici està protegit com a bé immoble inventariat per la seva significació en l'arquitectura de granit del principat. L'establiment hoteler va ser promogut per l'abat de Montserrat Antoni Maria Marcet i projectat l'any 1933 per l'arquitecte benedictí Celestí Gusí, seguidor de Puig i Cadafalch. Té una planta rectangular amb cinc pisos i coberta a dues vessants; destaquen les tres llucanes i les obertures emmarcades amb arcs de mig punt de la planta baixa. El material utilitzat a l'exterior és el granit disposat en forma de niu d'abella irregular. La història de l'edifici es remunta a la dècada dels anys 1930 quan els monjos de Montserrat van promoure diversos edificis a la zona d'Escaldes: el garatge Valira, l'Escola Meritxell i l'Hostal Valira amb la seva pèrgola; sota el nom de «Cultural Andorrana SA», amb objectius educatius i de gestió de l'aigua termal. L'Hotel Valira és un exemple rellevant de l'arquitectura de granit per la seva qualitat arquitectònica. A més, va ser un dels establiments hotelers i termals més antics d'Andorra. També és un testimoni valuós de la presència dels monjos de Montserrat a Andorra. Quan es va obrir l'hostal va ser arrendat a la família Bescompte i després a la família Adserà Cubells. L'any 1943 els monjos van vendre l'edifici a la família Reig que el va conservar fins al 2014 quan es va iniciar la rehabilitació de l'interior afectat per un foc, es van restaurar els elements modernistes i es reconstruí la part superior per acollir apartaments de luxe. El 16 de març de 2017 es va ubicar a la planta baixa el Museu Carmen Thyssen, sent la primera seu internacional d'aquesta entitat. Referències