NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Église Saint-Jean de Sispony

L'église Saint-Jean (catalan : església de Sant Joan) est une église construite dans le village de Sispony (paroisse de La Massana) en Andorre. Historique La construction de l'église sous sa forme actuelle a eu lieu au XVIIe siècle d'après la date inscrite au dessus de la porte d'entrée (1641). Néanmoins une église romane était préexistante et documentée depuis le XIIIe siècle. Architecture Le style architectural dominant est le baroque. L'église possède rectangulaire de 16 m de long sur 9,3 m de large, avec une petite sacristie accolée à la façade ouest. La façade est orientée vers l'est. L'entrée se fait par une porte en arc en plein cintre donnant accès à une nef couverte d'une voûte en bois enduite de plâtre. Le clocher carré de 17 m de haut, composé de cinq niveaux, est intégré à l'angle nord-est. L'église abrite une sculpture gothique de saint Jean et une sculpture de la Vierge de la fin du XVe siècle. Son abside est entièrement ornée de peintures murales du XIXe siècle réalisées par Josep Oromí i Muntada, qui a également décoré l'église Saint-Armengol de l'Aldosa. Références Annexes Article connexe Liste des églises romanes d'Andorre Liens externes Portail de l’Andorre Portail des Pyrénées Portail de l’architecture chrétienne
Sint-Johanneskerk (Sispony)

De Sint-Johanneskerk (Catalaans: església de Sant Joan de Sispony) is een barokke kerk in het quart (dorp) Sispony in de Andorrese parochie La Massana, en is gelegen op het Plaça de Sant Joan. Sinds 13 juli 2003 is de kerk als monument beschermd. Het gebouw dateert van de zeventiende eeuw en heeft een vierhoekige klokkentoren. Externe links (ca) (en) (es) (fr) Pagina op Andorra's nationale toerismewebsite (ca) Pagina op de regeringswebsite over het Andorrese patrimonium
Kościół św. Jana w Sispony

Kościół św. Jana (kat. Sant Joan) – rzymskokatolicka świątynia w andorskim mieście Sispony. Kościół wzniesiono w 1641 roku. Zastąpił on wcześniejszy budynek, o którym pierwsza wzmianka pochodzi z 1272. Architektura Świątynia jednonawowa, wnętrze posiada barokowy wystrój. Nawa posiada dwa okna – owalne nad wejściem głównym oraz prostokątne od południa. Od północnego wschodu dostawiona jest dzwonnica. Galeria Przypisy
Sant Andreu d'Andorra la Vella

L'església de Sant Andreu és una petita edificació religiosa situada a Andorra la Vella, al Principat d'Andorra, prop de l'antic del camí ral que anava de la capital del principat cap a la vall del Valira del Nord. D'origen romànic, fou construïda entre els segles xi i xii, tot hi que va sofrir posteriors transformacions i fou a la fi totalment refeta l'any 1958, a causa del seu estat ruïnós. Està registrada com a Bé d'Interès Cultural. Descripció La capella, d'origen romànic, fou edificada amb murs formats per blocs de maçoneria esculpits, de forma irregular i originalment tenia la porta d'entrada amb arc de mig punt, al mur orientat al sud; contemporàniament es va obrir altre, a la paret oest i protegida per un porxo, que és la que s'utilitza al present. Consta d'una sola nau, amb coberta a dues vessants, de planta rectangular prolongada a l'est per un absis semicircular —cobert per un quart d'esfera— i un petit campanar d'espadanya sobre l'arc presbiteral situat a la intersecció de l'absis amb la nau. De l'orfebreria d'origen romànic provinent de l'església se'n conserva, al Museu Episcopal de Vic, un reliquiari amb forma d'arqueta del segle xii. Vegeu també Llista d'esglésies catòliques d'Andorra Referències Bibliografia Pla, Josep. Obra completa: Un petit mon del Pirineu, vol 27. Barcelona: Destino, 1974. ISBN 8423308561 [Consulta: 28 setembre 2016].
Iglesia de Sant Andreu

La iglesia de Sant Andreu es una pequeña iglesia situada en Andorra la Vieja, en Andorra, cerca del antiguo camino real que iba de la capital del principado hacia el valle del Valira de la Massana. De origen románico, fue construida entre los siglos XI y XII, aunque sufrió posteriores transformaciones y fue totalmente reconstruida en 1958, debido a su estado ruinoso.​​ Está registrada como Bien de Interés Cultural de Andorra.​ Descripción La capilla, de origen románico, fue edificada con muros formados por bloques de masonería esculpidos, de forma irregular, y originalmente tenía la puerta de entrada —con arco de medio punto— en el muro orientado al sur; contemporáneamente se abrió otra puerta de acceso, en la pared oeste y protegida por un porche, que es la que se utiliza en el presente. Consta de una sola nave, con cubierta a dos vertientes, de planta rectangular prolongada al este por un ábside semicircular —cubierto por un cuarto de esfera— y un pequeño campanario de espadaña situado sobre el arco presbiteral en la intersección del ábside con la nave.​​ De la orfebrería de origen románico proveniente de la iglesia se conserva, en el Museo Episcopal de Vich, un relicario con forma de arqueta del siglo XII.​ Referencias Bibliografía Pla, Josep (1974). Obra completa: Un petit mon del Pirineu. Barcelona: Destino. ISBN 8423308561. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de Sant Andreu.
Église Saint-André d'Andorre-la-Vieille

L'église Saint-André (catalan : església de Sant Andreu) est une petite chapelle romane d'Andorre-la-Vieille, en Andorre. Depuis 2003, cette église est protégée comme bien d'intérêt culturel de l'Andorre. Description L'église est située Career de Sant Andreu près de l'ancienne route royale qui allait de la capitale de la Principauté à la vallée de Valira del Nord de La Massana, à l'origine elle était isolée de la ville. Sur le chemin de la chapelle, la Creu Grossa, « la grande croix » est un calvaire de style gothique situé sur cette ancienne voie royale. D'origine romane, la chapelle a été construite entre les XIe et XIIe siècles, bien qu'elle ait subi des transformations ultérieures et a été entièrement reconstruite en 1958, en raison de son état de vétusté. C'est une petite construction avec une nef rectangulaire avec toiture à deux pans, dotée d'une abside semi-circulaire orientée à l'est et d'un clocher-mur à clocheton à une baie. Les murs extérieurs sont constitués de pierres apparentes de taille irrégulières. Elle possède actuellement deux portes d'entrée, l'une au sud d'origine et l'autre à l'ouest rajoutée lors de la reconstruction et qui est utilisée actuellement et est protégée par un porche dont le toit a deux pans. À l'intérieur, le toit est plat, en bois, et cache la structure de fermes de bois, tandis que l'abside est en cul-de-four. La nef et l'abside sont séparées par un arc triomphal légèrement ogival sur lequel repose le clocher-mur. La nef est décorée de peintures murales de l'artiste Carme Mas. De l'orfèvrerie romane de l'église, dont un reliquaire en forme de coffre du XIIe siècle, est conservée au musée épiscopal de Vic. Références Portail de l’Andorre Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine
Estanys Forcats

Els Estanys Forcats són un conjunt de tres estanys d'origen glacial situats entre els 2.630 i 2.710 metres d'altitud al nord d'Arinsal i del pla de l'Estany, al Pirineu andorrà, dins del Parc Natural Comunal de les Valls del Comapedrosa, al terme de la parròquia de La Massana. Etimologia Forcats prové del participi/adjectiu singular del verb forcar que deriven del mot llatí furca: forca. El topònim enforcats o forcats és molt estès en el domini català, en una clara referència a un accident geogràfic, riu, vall, barranc o camí que bifurca. Localització Els Estanys Forcats són gairebé a la confluència dels límits territorials del Principat d'Andorra, el Pallars Sobirà i l'Arieja. Els estanys queden enclotats al sud dels Bassers del Bancal Vedeller, en la petita valleta o coma tancada pels vessants dels pics de Medacorba, la Roca Entravessada, i el pic de Racofred La coma que acull els estanys, resta enlairada i penjada al nord-oest sobre la gran muralla del circ d'origen glacial que envolta el pla de l'Estany. Hidrografia Les aigües dels estanys davallen pel riu del Bancal Vedeller, primer cap a l'est i més endavant es precipiten al sud sobre l'ample pla de l'Estany. Al pla (2.000 m), on hi ha un petit estany, també hi conflueixen el riu del Port Dret i el riu de Montmantell, a més de les aigües que baixen del Forat dels Malhiverns i del vessant oriental del Comapedrosa. Al pla, sobre les bordes de la Coruvilla, s'inicia el riu del Pla de l'Estany que davalla fins a l'indret d'Aigües Juntes (1.750 m) on s'ajunta amb el riu Pollós. Ambós rius fomen el riu d'Arinsal, que és afluent de la Valira del Nord. Accés La ruta normal que accedeix als estanys és el GR-11-1 (variant del GR-11) que passa per la collada dels Estanys Forcats (2.743 m) i uneix la Vall Ferrera i la vall d'Arinsal. L'accés de menys durada es fa des de la banda andorrana. Refugis A prop del primer estany, sota el promontori rocallós que tanca la coma dels estanys, hi ha una petita cabana de fusta: el Refugi d'Estanys Forcats (no guardat) 2.640 m. Molt a prop, també hi ha una vella barraca metàl·lica en molt mal estat. Altres refugis pròxims: Refugi Josep Maria Montfort Refugi del Pla de l'Estany Referències
Estanys Forcats

Estanys Forcats bezeichnet zwei Gebirgsseen im Fürstentum Andorra. Forcat bedeutet in deutscher Sprache Heugabel. Die zusammenhängenden Seen (katalanisch: Estanys) liegen im Gemeindegebiet von La Massana auf 2.650 Meter Meereshöhe in unmittelbarer Nähe zur spanischen Grenze. Die höchste Erhebung im Seengebiet ist der Berg Pic de Sanfonts mit einer Höhe von 2.882 Metern. Die beiden Seen werden durch unbenannte Quellen und Schmelzwasser gespeist und sind durch einen kleinen Wasserlauf verbunden. Das Seewasser fließt in Nord-Süd-Richtung über den Fluss Riu del Bancal Vedeller ab und mündet in den Riu del Pla de l’Estany. In unmittelbarer Nähe zum See befindet sich eine kleine Schutzhütte für Fischer und Gebirgsjäger. Entlang des Seengebietes verläuft der Wanderweg GR11 (Variante 11.1). Diese Route führt nach Westen in Richtung der Berghütte Estanys de Baiau, an der spanischen Grenze, und nach Osten in Richtung der Hütte Refugio Pla de l’Estany. Die Schutzhütten (katalanisch: Refugio) sind ganzjährig geöffnet.
Estanys Forcats

Les Estanys Forcats sont un ensemble de deux lacs situés dans la paroisse andorrane de La Massana à une altitude de 2 630 mètres. Toponymie Estany est un terme omniprésent dans la toponymie andorrane, désignant en catalan un « étang ». Estany dérive du latin stagnum signifiant « étendue d'eau ». Forcats signifie « fourchus » en catalan. Les Estanys Forcats sont donc les « étangs en forme de fourche ». Cette dénomination s'applique surtout à l'étang le plus bas situé dont la forme particulière est en lien avec la présence d'un verrou glaciaire. Géographie Hydrographie Les deux lacs de 0,8 ha et 2 ha sont connectés l'un à l'autre et alimentent le Riu del Bancal Vedeller. Ce dernier appartient au bassin de la Valira del Nord, ses eaux rejoignant cette dernière par l'intermédiaire du riu del Pla de l'Estany, puis du riu Pollós et du riu d'Arinsal. Topographie et géologie Les estanys Forcats sont situés à l'extrême nord-ouest de la paroisse La Massana en Andorre. Situés à une altitude de 2 630 mètres, ils comptent parmi les plus hauts lacs de la principauté. Ils sont surplombés par deux des sept sommets andorrans dépassant les 2 900 m d'altitude : le pic de Médécourbe (2 913 m) et la Roca Entravessada (2 928 m). Les frontières franco-andorrane et hispano-andorrane se trouvent chacune à quelques centaines de mètres des lacs. Les lacs sont situés sur la chaîne axiale primaire des Pyrénées formée de roches du Paléozoïque. Comme dans l'ensemble du nord-ouest de l'Andorre, la plupart des roches sont datées du Cambrien et de l'Ordovicien. Elles sont essentiellement de nature métamorphique avec le schiste au premier plan. Climat Randonnée Situés au sein du parc naturel des vallées du Coma Pedrosa dont ils constituent la plus grande étendue d'eau, les estanys Forcats sont accessibles depuis Arinsal par le GR-11 espagnol. Le refuge d'Estanys Forcats et le refuge del Pla de l'Estany se trouvent à proximité des lacs. Faune et flore Truite fario Voir aussi Liste des lacs des Pyrénées Liste des lacs de l'Andorre Références Portail des Pyrénées Portail des lacs et cours d'eau Portail de l’Andorre
Estanys Forcats

De Estanys Forcats zijn twee kleine bergmeren bij Arinsal in de Andorrese parochie La Massana. De meren, die op een hoogte van 2631 meter liggen en met elkaar verbonden zijn, voeden de Riu del Bancal Vedeller, de bovenloop van de Riu del Pla de l'Estany. Omgeving De Estanys Forcats liggen ten noordwesten van Arinsal op minder dan een halve kilometer van het drielandenpunt met Frankrijk en Spanje, dat gevormd wordt door de Pic de Médécourbe (Catalaans: Pic de Medacorba). Langs de meren loopt het GR11-wandelpad. Deze route loopt westelijk richting de berghut Estanys de Baiau, over de Spaanse grens, en oostelijk richting de Refugi del Pla de l'Estany aan de Riu del Bancal Vedeller. Nabij de Estanys Forcats bevindt zich de berghut Refugi d'Estanys Forcats.
Basses de l'Estany Negre

De Basses de l'Estany Negre zijn een klein meer in het gebergte bij Arinsal in de Andorrese parochie La Massana. Het meer ligt aan de Riu de l'Estany Negre, die veertig meter hoger wordt gevoed door het omvangrijkere meertje Estany Negre, waarnaar de Basses de l'Estany Negre zijn genoemd. Langs beide meren loopt het GR11-wandelpad, dat langs de Pic de Comapedrosa (2943 m), 's lands hoogste top, naar de Spaanse grens loopt. De rivier stroomt op dit punt dan ook daar waar de flanken van de Pic de Comapedrosa enerzijds en die van de Pic de Sanfons (2894 m) en de Agulla de Baiau (2860 m) anderzijds tegenover elkaar liggen.
Basses de l'Estany Negre

Basses de l'Estany Negre är en sjö i Andorra. Den ligger i parroquian La Massana, i den västra delen av landet. Basses de l'Estany Negre ligger 2 584 meter över havet. Den högsta punkten i närheten är 2 897 meter över havet, 1,0 kilometer nordost om Basses de l'Estany Negre. Nära Basses de l'Estany Negre finns: bergstopparna Agulla de Baiau och Pic de Baiau sjön Estany Negre Källor
Castell de les Bons

El Castell de les Bons, també conegut com a Torre dels Moros, és una torre defensiva situada al sector de Les Bons, a la parròquia d'Encamp, a Andorra. Actualment és considerat com un Bé d'Interès Cultural per part del Govern d'Andorra. És considerat com el segon edifici més important del conjunt de les Bons. Probablement era una torre annexada a una casa forta, de la qual només queden les runes. Història Segons la gent d'abans, quan una cosa era molt antiga i en desconeixien l'origen, es deia que era “del temps dels moros”. D'aquí el seu nom. És molt possible que l'antiga torre militar dati de la fi del segle xvi com a conseqüència de les incursions dels hugonots a Andorra, encara que no n’hi ha cap constància a la documentació relativa. La resta de la construcció es troba al costat de l'església de Sant Romà de les Bons, que domina el turó i el pas de la vall cap al nord. Era una torre habitada i en destaca una pica per rentar els plats, amb obertura exterior. A la torre s'hi podia accedir gràcies a un pont, situat al costat de ponent, del qual només es conserva l'arrencada del primer arc. Com que la construcció es troba en un sortint de la roca, per poder edificar-la es va haver de fer un gran treball de buidatge i posterior aplanament de la roca, assentant així els fonaments a les parets o per arreglar el que havia de ser el paviment interior. No es té constància de com era la tipologia de la coberta, tot i que es creu que era de fusta. Descripció L'edifici mostra una planta quadrangular amb quatre pisos d'altura. La resta de l'estructura estava composta per un entrelligat de grans bigues de fusta, que probablement suportaven uns solers també del mateix material, igual que les escales entre els diferents nivells. Els murs són arrebossats a l'exterior amb morter de calç. També hi ha finestres d'espitllera i matacans als pisos superiors. A més, presenta dos finestres més o menys de forma quadrada al primer i el segon pis. Pel que fa a la planta baixa, estava tallada a la roca, amb l'excepció de l'angle sud-oest, i pavimentada amb lloses de llicorella. Al primer pis hi ha les restes d'una aigüera tallada en un bloc de pedra calcària, refosa dins la paret. Finalment, a la tercera i última planta es concentren els elements més característics d'aquest edifici defensiu: Renglera d'espitlleres, molt més nombroses que a la resta de plantes. Dos matacans que sobresurten de la paret, un d'ells doble, també amb espitlleres. Un altre cos volat, identificat com a comuna o desguàs. A finals dels anys 1980 es va restaurar i consolidar l'estructura, per poder afegir una escala circular i contribuir a a l'accessibilitat d'aquest monument. Referències Vegeu també Sant Romà de les Bons Les Bons Conjunt de les Bons
Sant Cristòfol d'Anyós

Sant Cristòfol d'Anyós és una església romànica al nucli d'Anyós en la parròquia andorrana de la Massana. Està situada a l'extrem de l'altiplà del poble, a uns 1.310 m d'altitud, sobre un espadat que cau sobre la vall de la Valira del Nord. L'església original era de dimensions reduïdes, de 5 per 4 m amb una nau rectangular i un absis semicircular fet de blocs de pedra regular cobert per una volta de quart d'esfera. Al segle xvi es va ampliar allargant la nau i la seva alçada amb una nova coberta. Es van enderrocar els murs sud i oest. De l'obra d'època romànica es conserven l'absis i el mur nord. Es va aprofitar la part baixa del campanar de torre de planta quadrada, que era prop de l'absis, per integrar-la a la nau. Un nou campanar petit de torre es va aixecar sobre el mur oest amb una finestra a cada cara i teulada de quatre vessants. Vers el 1933, per indicació de l'antiquari Josep Bardolet, l'estrattista i restaurador Arturo Cividini va arrencar les pintures murals romàniques, atribuïdes al mestre de Santa Coloma i datades al segle xii. Van ser posteriorment adquirides per l'antiquari de Madrid Apolinar Sánchez que les vengué a Arthur Byne. Aquest les diposità el març de 1934 a la Brummer Gallery de Nova York. L'octubre del 1935 s'exhibiren al Brooklyn Museu i el juny del 1942 foren adquirides a la subhasta celebrada a la Parke-Bernet de Nova York pel baró Jean Germain Léon Cassel. El 24 març del 1955 van ser novament subhastades a l'Hotel Drouot de París i adjudicades al col·leccionista i comerciant d'art parisenc, d'origen armeni, Nourhan Manoukian. Posteriorment, passaren a la col·lecció de Léon Salavin, el qual les subhastà el 5 de desembre de 1973 al Palais Galliera de París, en què foren adjudicades a l'avantpassat dels seus actuals propietaris francesos. Representen la Verge amb els apòstols sant Pere i possiblement sant Joan. Es conserven altres pintures murals en l'absis i el mur de ponent, d'època gòtica i barroca dels segles XIII a XVI. El 10 de juliol, dia de Sant Cristòfol patró dels automobilistes, se celebra en aquesta església la benedicció de vehicles. La festa ha estat declarada bé immoble d'interès cultural. Referències Vegeu també Llista d'esglésies catòliques d'Andorra
Sant Cristòfol d’Anyós

Sant Cristòfol d’Anyós (katalanisch für: Heiliger Christophorus von Anyós) ist eine romanische Kirche im Zentrum von Anyós in der andorranischen Gemeinde La Massana. Sie befindet sich am Ende des Dorfplateaus, etwa 1.310 m über dem Meeresspiegel. Die ursprüngliche Kirche hatte eine Abmessung von 5 × 4 Meter. Im 16. Jahrhundert wurde der Bau erweitert, indem das Kirchenschiff verlängert und erhöht und mit einem neuen Dach versehen wurde; außerdem wurde eine halbkreisförmige Apsis aus regelmäßigen Steinblöcken, die von einem Viertelkugelgewölbe bedeckt ist, eingebaut. Die Apsis und die Nordwand sind aus der Zeit der Romanik erhalten. An der Westwand wurde, auf dem First aufsitzend, ein neuer kleiner viereckiger Glockenturm mit einem offenen Bogenfenster auf jeder Seite und einem Pyramidendach errichtet. 1936 wurden die romanischen Wandmalereien, die dem Meister von Santa Coloma zugeschrieben und auf das 12. Jahrhundert datiert wurden, restauriert. Jedes Jahr am 10. Juli wird der Patronatstag des Christophorus mit einer Fahrzeugsegnung in dieser Kirche gefeiert. Das Gebäude wurde in die Liste der Kulturdenkmäler Andorras aufgenommen. Quellen Sant Cristòfol d’Anyós. A: Alt Urgell. Andorra. Barcelona: Pòrtic, setembre del 1999, p. 149–150 (Catalunya Romànica. Guies comarcals). ISBN 84-7306-543-3 Sant Cristòfol d’Anyós. Art Medieval, 28-12-2008, abgerufen am 6. Dezember 2017. Siehe auch Liste der Kulturdenkmäler in La Massana Weblinks
Església de Sant Cristòfol d'Anyós

Església de Sant Cristòfol d'Anyós is a church located in Anyós, La Massana, Andorra. Constructed in the 12th century, the church uses Romanesque architecture and features murals depicting the Last Supper and Saint Christopher. One of the murals which depicted Saint Peter, Saint Paul, and Mary, mother of Jesus, was taken in the 1930s and not rediscovered until 2023. In 2003, the church became a heritage property registered in the Cultural Heritage of Andorra. History As Saint Christopher is the patron of drivers and travelers, cars are blessed at the church. The Cultural Heritage of Andorra listed the church as an asset of cultural interest on 16 July 2003. Structure Constructed in the 12th century using Romanesque architecture, it is one of the smallest churches in Andorra, with its nave being 5 meters long and 4 meters wide. The walls are 0.85 meters thick. The entrance is located in the south wall. A small bell tower is on the west wall. A large amount of changes have occurred over the building's existence and only the apse and north wall are mostly from the original construction. The original south and west walls were completely demolished and the nave was expanded. Murals The murals in the church depict the Last Supper and Saint Christopher. A mural from the church featuring Saint Peter, Saint Paul, and Mary, mother of Jesus was taken in the 1930s. Art historians Carles Mancho and Cristina Tarradellas started to search for the mural in 2020, and discovered it in a private French collection in 2023. According to Mancho and Tarradellas, after the mural was taken from the church it was sent to Barcelona, then to Madrid where Apolinar Sánchez Villalba acquired it, sold to somebody in the United States, and returned to Europe where it ended up in France in 1973. References Works cited News "Benedicció de vehicles a l'església de Sant Cristòfol". Diari d'Andorra. 11 July 2019. Archived from the original on 29 April 2025. "Localitzen a França un fragment de les pintures murals arrencades de Sant Cristòfol d'Anyós". Altaveu. 12 December 2023. Archived from the original on 29 April 2025. Perez, Gabriel (13 December 2023). "Els actuals propietaris de les pintures d'Anyós les van comprar fa 50 anys de forma "lícita"". Altaveu. Archived from the original on 29 April 2025. Web "Sant Cristòfol d'Anyós (La Maçana)". Gran Enciclopèdia Catalana. Archived from the original on 29 April 2025. "Church of Saint Christopher of Anyós". Cultural Heritage of Andorra. Archived from the original on 2 May 2012.