NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Western Leone

Western Leone, situé à Tabernas dans le désert de Tabernas, est l'un des trois villages (poblados) de western encore debout et n'a aujourd'hui plus qu'essentiellement des activités touristiques. On y vient en partant d'Almería puis en suivant par la N340 la direction de Sorbas. Filmographie Y ont été tournés les films ou des scènes des films suivants : Années 1960 1960 : Les Sept Mercenaires avec Yul Brynner, Eli Wallach, Steve McQueen, Charles Bronson, Robert Vaughn, James Coburn 1964 : Pour une poignée de dollars avec Clint Eastwood, Gian Maria Volontè, Marianne Koch 1965 : Et pour quelques dollars de plus avec Clint Eastwood, Lee Van Cleef, Gian Maria Volontè 1968 : Le Bon, la Brute et le Truand avec Clint Eastwood, Lee Van Cleef, Eli Wallach 1968 : Il était une fois dans l'Ouest avec Henry Fonda, Claudia Cardinale, Charles Bronson Années 1970 1970 : El Condor avec Lee Van Cleef 1971 : Catlow avec Yul Brynner 1971 : A Fistful of Dynamite (film, 1971) avec Terence Hill 1973 : Mon nom est Personne avec Terence Hill, Henry Fonda 1973 : La Colère d'un homme patient Années 1980 1985 : La Rhapsodie des cowboys 1986 : Le Retour à l'île au trésor avec Anna Karina, Sheila, Jean-François Stévenin Années 2020 2023 : Strange Way of Life Ethan Hawke, Pedro Pascal Voir aussi Articles connexes Cinéma espagnol Western Western spaghetti Désert de Tabernas Liens externes Tabernas Tabernas Paisajes de cine(es) & Landcapes of cinema(en) Portail du cinéma Portail du western Portail du tourisme Portail de l’Andalousie
Western Leone

Il Western Leone è un parco tematico in stile western situato nella provincia di Almeria, in Andalusia (Spagna). Situato alla chilometrica 378,9 dell'autostrada A-92, è il più piccolo dei tre parchi western realizzati alla fine degli anni 1960 nel deserto di Tabernas (gli altri due sono l'Oasys - Mini Hollywood e il Texas Hollywood). Le scenografie del Western Leone vennero realizzate dall'Architetto Scenografo Carlo Simi nel 1968 per il film C'era una volta il West di Sergio Leone; la grande casa rossa (casa Mc Bains), intorno alla quale sono state girate molte scene del film, è una delle maggiori attrazioni del parco, oltre agli altri edifici della cittadina western. L'area è stata utilizzata come set cinematografico anche per altri film del genere western all'italiana. Nel 1970 fu costruita una fortezza a poca distanza dal parco Western Leone: tale struttura scenografica venne utilizzata per il film El Condor e altre pellicole. La fortezza cadde in decadenza nel 1986. Nel 2014 il cantante Mika vi ha realizzato il video della canzone Boum Boum Boum. Film realizzati al Western Leone C'era una volta il west (1968) Il prezzo del potere (1969) Si può fare... amigo (1971) Campa carogna... la taglia cresce (1972) Una ragione per vivere e una per morire (1972) Lo chiamavano Mezzogiorno (1973) Whiskey e fantasmi (1974) I quattro dell'apocalisse (1975) California (1977) Sella d'argento (1978) Occhio alla penna (1980) Al este del oeste (1984) Addio vecchio West (1985) Tex e il signore degli abissi (1985) Apache Kid (1987) Scalps (1987) The long kill (1999) SommerHundeSöhne (2004) Note Voci correlate Oasys - Mini Hollywood Texas Hollywood Deserto di Tabernas Western all'italiana Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Western Leone Collegamenti esterni Sito ufficiale, su western-leone.es.
Igreja de São Luís dos Franceses (Sevilla)

A igreja de São Luís dos Franceses constitui um destacado exemplo de arquitectura barroca do século XVIII . Está localizada no centro histórico de Sevilla (Espanha). Foi desenhada pelo arquitecto Leonardo de Figueroa e construída entre 1699 e 1730 por encarrego da Companhia de Jesus. Na actualidade pertence à Conselho de Sevilla. Em 1767, o Rei Carlos III expulsou os jesuítas devido ao seu poder internacional e à sua fidelidade ao Papa, uma ameaça à monarquia e à nação espanholas. Depois da expulsão dos jesuítas de Espanha em 1835 teve diferentes usos, sendo por fim dessacralizada. Tiveram que abandonar este mosteiro em Sevilha. Galeria de imagens Referências
Santa Marina (Córdoba)

Santa Marina is a church in Córdoba, Spain. It is one of the so-called "Fernandinean Churches," built in Córdoba after Ferdinand III of Castile conquered the city in 1236 CE. The structure combines proto-Gothic, Mudéjar and, to a lesser degree, late-Romanesque elements. History The church, one of the oldest of the Fernandinean group, was built in the second half of the 13th century on the site of what had previously been a mosque and before that a 7th-century Visigothic church. No trace of these remains today. On 23 June 1880, the church was damaged in a fire, which required a restoration project that lasted two years. Other renovations were carried out in the 19th and 20th centuries; as part of these, the medieval appearance of the building was restored by the removal of the Baroque additions introduced as part of the repairs that followed the 1680 and 1755 earthquakes. The church has been a national monument since 1931. Overview The church has a rectangular, basilica plan, divided into a nave and two aisles, the nave being far higher than the latter. The aisles are separated from the nave by large pointed arches. The facade is characterized by four large, asymmetrical buttresses, ending with pinnacles, and corresponding to the interior separation between nave and aisles. Also present are a main central rose window, smaller circular windows, and alfizes over the ogival arch of the main portal. The facade corresponding to the left aisle features a secondary portal, surmounted by a triangular arch. The apses are polygonal. In the right aisle is the sacristy, built in the 15th century. The left aisle apse was adapted to house a Baroque chapel from 1630. The bell tower dates to the 16th century. The "retablo" of the Main Chapel houses paintings by Antonio del Castillo and sculptures from the local artist Gómez de Sandoval. Gallery Sources Perez Cano, María del Mar (1998). Estudio histórico-artístico de la Iglesia Parroquial de San Marina de Aguas Santas de Córdoba. Córdoba: Universidad de Córdoba and Cajasur. External links Media related to Church of Santa Marina, Córdoba at Wikimedia Commons
Église Santa Marina de Cordoue

L'église Santa Marina de Aguas Santas est une église de la ville de Cordoue, en Espagne. Elle est l'une des douze églises fernandines de Cordoue. Elle fut édifiée dans la ville après la conquête de Ferdinand III de Castille sur les Maures au XIIIe siècle. La structure combine des styles proto-gothique, mudéjar et, dans une moindre mesure, des éléments de style roman tardif. Histoire L'église, une des plus anciennes du groupe des Fernandines, a été édifiée dans la seconde moitié du XIIIe siècle là où se trouvaient auparavant, une église wisigothe du VIIe siècle et une mosquée maure. Il n'en subsiste aucune trace aujourd'hui. Le 23 juin 1880, l'église a subi un incendie, ce qui a nécessité une restauration de deux ans. D'autres rénovations ont été effectuées aux XIXe et XXe siècles au cours desquelles l'aspect médiéval de l'édifice a été restauré, en supprimant les ajouts baroques mis en place après les dégâts causés par les tremblements de terre de 1680 et 1755. L'église est un monument national depuis 1931. Architecture L'église a une forme rectangulaire. Le plan est divisé en une nef et deux ailes, la nef est beaucoup plus élevée. Les ailes sont séparées de la nef par de grandes arcades en arc brisé. La façade se caractérise par quatre grands arcs-boutants asymétriques, se terminant par des pinacles, ils correspondent à la séparation entre les trois parties intérieures. Sont également présents une rosace centrale, des petites fenêtres circulaires, et des alfizs sur l'ogive du portail principal. La partie de la façade correspondant à l'aile gauche dispose d'un portail secondaire, surmontée d'un arc triangulaire. Les absides sont polygonales. Dans l'aile droite se trouve la sacristie, construite au XVe siècle. L'abside de l'aile gauche a été adaptée pour abriter une chapelle de style baroque en 1630. Le clocher date du XVIe siècle. Le retable de la chapelle principale est l'œuvre d'Antonio del Castillo y Saavedra et les sculptures de l'artiste local Gómez de Sandoval. Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Santa Marina (Córdoba) » (voir la liste des auteurs). Liens externes Portail de l’architecture chrétienne Portail du catholicisme Portail de l’Andalousie
Chiesa di Santa Marina (Cordova)

La chiesa di Santa Marina è una chiesa situata nella città di Cordova, in Spagna. Essa è una delle cosiddette "Chiese Ferdinandee", in quanto edificata dopo che Ferdinando III di Castiglia conquistò la città dai Mori nel XIII secolo. L'edificio combina diversi stili architettonici: protogotico, Mudéjar e, in minor misura, romanico. Storia La chiesa, una delle più antiche del gruppo ferdinandeo, fu costruita nella seconda metà del XIII secolo dove precedentemente erano stati edificati una chiesa visigota (VII secolo) e una moschea mora: tuttavia, nessuna traccia di essi è giunta a noi. Il 23 giugno 1880 un incendio rese necessaria un'opera di restauro per la chiesa di ben due anni. Altre innovazioni furono introdotte nel XIX e nel XX secolo, periodo durante il quale fu recuperato l'aspetto medievale dell'edificio, rimuovendo le aggiunte barocche introdotte dopo i terremoti del 1680 e del 1755. La chiesa è monumento nazionale dal 1931. Descrizione La chiesa ha pianta rettangolare, divisa in una navata centrale e due navate laterali, dove la centrale è molto più alta delle altre due. Le navate laterali sono separate dalla centrale da grandi archi a punta. La facciata è caratterizzata da quattro larghi e asimmetrici contrafforti, in corrispondenza delle divisioni interne delle navate, che terminano con dei pinnacoli. È anche presente un rosone centrale, finestre circolari più piccole e alfiz oltre l'arco ogivale del portale principale. La facciata presente sulla navata sinistra presenta un portale secondario, sormontato da un arco triangolare. Le absidi sono poligonali. Sul lato destro c'è la sagrestia, costruita nel XV secolo. Allo stesso secolo risale la cappella del battistero, in stile mudéjar . L'abside sinistra fu adattata a cappella barocca nel 1630. La torre campanaria risale al XVI secolo. Il retablo della cappella principale ospita dipinti di Antonio del Castillo e sculture dell'artista locale Gómez de Sandoval. Galleria d'immagini Note Bibliografia Alessandro Cruciani e Piero Lucca, Cordova, in GUIDA D'EUROPA, Spagna Portogallo, Milano, Touring Club Italiano, 1975. Perez Cano, María del Mar (1998). Estudio histórico-artístico de la Iglesia Parroquial de San Marina de Aguas Santas de Córdoba. Córdoba: Universidad de Córdoba and Cajasur. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa di Santa Marina
Cementerio de North Front

El Cementerio de North Front​ (en inglés: North Front Cemetery) es un cementerio situado en el territorio británico de ultramar de Gibraltar. También conocido como el «Cementerio de Gibraltar» y el «Cementerio Garrison», es el único cementerio todavía en uso en Gibraltar. También es el único cementerio de la comisión de tumbas de guerra de la Commonwealth en Gibraltar. Los dos monumentos de la Comisión, el Monumento conmemorativo de Gibraltar y la Cruz del Sacrificio de Gibraltar, están situados en las inmediaciones, en el cruce de la avenida Winston Churchill y el camino de la torre del diablo. Está situado específicamente en el distrito norte de Gibraltar, en el extremo sur de la península ibérica. Se encuentra entre la cara norte del peñón de Gibraltar hacia el sur y el aeropuerto hacia el norte. Véase también Monumento funerario Panteón Necrópolis Referencias
Real hospital naval de Gibraltar

El Real Hospital Naval de Gibraltar (en inglés: Royal Naval Hospital Gibraltar), antiguamente Hospital Militar Británico de Gibraltar (Gibraltar BMH), fue un hospital militar fundado cerca de 1903 para proporcionar asistencia sanitaria al personal militar y marinos británicos locales en Gibraltar.​​ La instalación, ubicada en la vía Europa Road en el Distrito del Sur del territorio de ultramar británico de Gibraltar, estaba compuesto por tres edificios. El hospital fue transferido a la Marina Real (Royal Navy) en 1963. Se cerró en 2008, y fue sometido a una conversión residencial que comenzó antes del cierre del hospital. Véase también Sanidad Salud pública Referencias
Bayside Comprehensive School

Bayside Comprehensive School, or simply Bayside, is a comprehensive school in the British overseas territory of Gibraltar. It is one of three secondary schools in Gibraltar and covers year 7 to year 13 (age 11 to 18). History Bayside was established in 1972 when the comprehensive school system was implemented in Gibraltar. Four separate schools were merged to form Bayside, the sole secondary school for boys aged 12 to 18 (year 8 to year 13). The original four schools were St. Jago's Secondary Modern, Our Lady of Lourdes Secondary Modern the Gibraltar and Dockyard Technical School and the Gibraltar Grammar School. However, it was not until 1974 that all the students from those schools were housed in the one building on the old building of Bayside. In the September of 2019, new buildings for both Bayside and Westside opened up to new students of both genders. Bayside is now a co-ed school. In 2024, the school was visited by Sir Lindsay Hoyle, the Speaker of the House of Commons. Subjects Bayside offers a range of subjects at different levels. These are at Key Stage 3 (years 7, 8 and 9), Key Stage 4 (years 10 and 11) and the sixth form (years 12 and 13). Students do their General Certificates of Secondary Education (GCSEs) during Key Stage 4. Students may choose to continue into the sixth form to study A-Levels. Student body The running of the school's student system consists of two separate parts. Firstly, there is the system of head boy, deputy head boys (two individuals) and assistant-deputy heads (four individuals, also known as Heads of House). In order for students to form part of this system, they must formally present themselves and state their interest to become head boy, or to fill in one of the other positions. After they do so, they must be elected by teachers. After teachers have considered the potential candidates they are then voted into their positions by their 6th-form colleagues. The second system of the student body is the student council which is described in the next subsection. Student newspapers Prior to 2009, Bayside school's student newspapers have had many titles ranging from Student world to simply Student Magazine. Over the years, these publications have been run by the students. In 2009, 6th form students looked to revitalise the undergoing tradition of having a school newspaper by introducing seasonal newsletters at different points during the year, as opposed to just one single newsletter at the end of the year. The newly branded Student Life was designed, written by and photographed by the students. In 2016, Bayside students in Year 12 created a replacement magazine in replacement called Baywatch. The magazine, run by John Peace, an English teacher at the school, is written, designed and marketed by a team of Year 12/13 (Sixth Form) students. See also Westside School (Gibraltar) List of schools in Gibraltar References
Estadi de la Cartuja

L'Estadi de la Cartuja és un estadi multiús pròxim a la ciutat de Sevilla, capital de la comunitat autònoma d'Andalusia, a Espanya. La meitat del terreny és al municipi veí de Santiponce. És a l'Illa de La Cartuja, lloc d'emplaçament del centenari Monestir de la Cartuja (d'on prové el nom), prop d'on va tenir lloc l'Exposició Universal de Sevilla 1992 i també del parc temàtic Isla Mágica. Té una capacitat de 57.619 espectadors i va ser dissenyat seguint tots els criteris del Comitè Olímpic Internacional amb vista a acollir els Jocs Olímpics de 2004. Tot i que no li van ser concedits aquests jocs, l'administració el segueix anomenant Olímpic. L'estadi és administrat per la Sociedad Estadio Olímpico de Sevilla S.A., composta per la Junta d'Andalusia (40% de la propietat), el Govern nacional d'Espanya (25%); l'Ajuntament de Sevilla (19%), la Diputació de Sevilla (13%) i un 3% repartit a prorrata entre els dos clubs de futbol de la ciutat: el Reial Betis i el Sevilla FC i les caixes d'estalvi El Monte de Piedad i Caja San Fernando. Història L'estadi va ser inaugurat pels reis d'Espanya el 5 de maig de 1999 en un partit de futbol que va enfrontar les seleccions d'Espanya i Croàcia, amb resultat de 3-1. El 20 d'agost de 1999 va albergar la inauguració del 7é Campionat del Món d'Atletisme de la IAAF. La idea de la Sociedad Estadio Olímpico de Sevilla S.A. era que una vegada finalitzat el Campionat del Món d'Atletisme es produís el trasllat dels dos grans clubs de la ciutat, Reial Betis i Sevilla FC, de manera que el fessin servir com seu l'estadi alternant una setmana els seguidors de l'un i l'altre club com es fa en diversos estadis italians, compromís que ambdós clubs havien signat a l'entrar a formar part d'aquesta societat. Però la negativa dels afeccionats al trasllat ha motivat que avui dia l'Estadi de la Cartuja és infrautilitzat, no s'hi passa res en mitjana uns 313 dies a l'any. Esdeveniments esportius En aquest recinte s'han fet diversos partits de futbol, entre els quals destaquen la final de la Copa de la UEFA entre el Celtic FC i FC Porto el 2003, les finals de la Copa del Rei entre el València CF i l'Atlètic de Madrid el 1999 i entre el Celta de Vigo i Real Zaragoza el 2001, dos partits amistosos de la selecció espanyola i altres de la selecció andalusa. Així mateix destaca entre tots els esdeveniments celebrats aquell per al propòsit del qual va ser construït i dissenyat l'estadi, el Campionat del Món d'Atletisme de la IAAF el 1999. En aquest esport s'han celebrat també diverses reunions i meetings a nivell nacional i internacional. També va acollir el partit de tennis de la Final de la Copa Davis 2004. Per a aquest esdeveniment es va aprofitar la grada d'una de les corbes de l'estadi i es va muntar una grada provisional per acabar d'envoltar el camp i també una coberta. En aquest partit es va obtenir el rècord del món d'assistència a un partit de tennis. L'Estadi de la Cartuja acull també concerts musicals amb certa assiduïtat. Referències
Estadio La Cartuja

Estadio La Cartuja, oficiálně Estadio La Cartuja de Sevilla (dříve Estadio Olímpico de la Cartuja), je víceúčelový stadion sloužící zejména pro fotbal a atletiku v Seville. Pojme 60 000 diváků. Kromě toho stadion slouží jako kulturní zařízení s možností pořádání koncertů. Tento stadion využívá při koncertních turné mnoho zpěváků a hudebníků. Stadion byl postaven jako součást nabídky Sevilly na letní olympijské hry v roce 2004. Navrhli ho architekti Antonio Cruz Villalón a Antonio Ortiz García z firmy Cruz y Ortiz Arquitectos a výstavba tohoto stadionu stála 120 milionů €. Stadion byl slavnostně otevřen 5. května 1999 králem Juanem Carlosem I. a královnou Sofií Řeckou při přátelském mezinárodním fotbalovém utkání mezi Španělskem a Chorvatskem. V srpnu téhož roku se zde konalo Mistrovství světa v atletice. V roce 2003 se zde odehrávalo finále Poháru UEFA 2002/2003. Také se zde konaly události v tenisu: zápasy španělské reprezentace v Davis Cupu 2004 a Davis Cupu 2011 a finále Billie Jean King Cupu 2023. Když Sevilla podala nabídku pro pořádání olympijských her v roce 2008, měl stadion být i jejím hlavním centrem her. Pořádání ale bylo uděleno Pekingu. Tři skupinová a jedno osmifinálové utkání ME 2021 se původně měla odehrát na stadionu San Mamés, necelé dva měsíce před začátkem mistrovství však bylo pořadatelství Bilbau odebráno. Stalo se tak kvůli neschopnosti baskických regionálních úřadů zajistit požadovanou obsazenost fanoušky, všechny zápasy se přesunuly do Sevilly. Zákaz přítomnosti fanoušků platil plošně po celém Španělsku, v případě Sevilly však výjimku udělily regionální zdravotnické úřady v Andalusii. První koncert zde měl mexický zpěvák Luis Miguel. Z dalších známých umělců zde vystupovali U2, Madonna, Depeche Mode, Bruce Springsteen, AC/DC a další. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Estadio La Cartuja na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Estadio de La Cartuja

Az Estadio de La Cartuja (vagy Sevillai Olimpiai Stadion) a spanyolországi Sevilla egyik legjelentősebb sportlétesítménye. Elsősorban labdarúgó- és atlétikai rendezvényekre használják, a spanyol labdarúgó-válogatott egyik hazai pályája. Története A stadiont kifejezetten az 1999-es atlétikai világbajnokságra építették, tervezője a Cruz y Ortiz építésziroda volt. Felavatására 1999. május 5-én került sor egy Spanyolország és Horvátország közötti barátságos labdarúgó-mérkőzéssel: itt a hazaiak 3–1-es győzelmet arattak. Ezek után az volt a terv, hogy a jövőben Sevilla mindkét nagy csapata, a Sevilla FC és a Real Betis is ide költözik, azaz ezt a stadiont használják majd hazai pályaként, ahogy az olasz AC Milan és Internazionale is osztozik a San Sirón. Az összeköltözés végül nem valósult meg, bár a Sevilla FC már nagyon közel járt hozzá, ugyanis abban reménykedtek, a régi saját stadion, az Estadio Ramón Sánchez-Pizjuán eladása segíthet pénzügyi nehézségeik megoldásában. 2003. április 27-én egy alkalommal már pályára is léptek hazai csapatként a La Cartujában (a vendég Real Madrid 1–3-ra győzött), de végül José Antonio Reyes Arsenalnak történő eladásával rendeződtek a gazdasági problémák, és így nem volt szükség a költözésre. Később a Betis is szerepelt néhányszor ebben a stadionban: 2007-ben kettő, 2009-ben egy alkalommal: utóbbin azért, mert az egyik korábbi (Athletic Bilbao elleni) mérkőzésükön a szurkolók üvegeket dobáltak a pályára, és ezért a klub eltiltást kapott a saját stadionja használatától. 2003-ban a La Cartuja adott otthont az UEFA-kupa döntőjének, ahol a Porto hosszabbítás után 3–2-re nyert a Celtic ellen. 2004-ben és 2011-ben itt rendezték a tenisz-Davis-kupa döntőjét: mindkét alkalommal Spanyolország nyerte meg a tornát, először az Amerikai Egyesült Államok, másodszor Argentína ellen. Az évek során a létesítmény több nagyszabású koncertnek is helyet adott. A 2020-ról 2021-re halasztott labdarúgó-Európa-bajnokság pályázó városai között eredetileg nem szerepelt Sevilla, de miután a pályázó (és a győztesek között szereplő) Bilbao a koronavírus-járvány miatt nem tudta garantálni a nézők beengedését, az UEFA elvette a rendezői jogot Bilbaótól, helyükre pedig új helyszínként a La Cartuja került, igaz, a járvány miatt itt is mintegy 16 000 főben korlátozták a beengedhető emberek számát. Európa-bajnoki mérkőzések a stadionban Leírás A stadion Sevilla északnyugati szélén, a La Cartuja-szigeten található, néhány száz méterre a Guadalquivir folyótól. Területének egy része átnyúlik a szomszédos Santiponce község közigazgatási területére is. Az építményhez igen közel található a C–2-es városkörnyéki vasútvonal állomása, az Estación de La Cartuja is, mellette pedig számos parkolóhelyet alakítottak ki. Észak-déli tájolású játéktere, amelyet atlétikai pálya vesz körbe, 105 m × 68 m-es, a lelátó befogadóképessége 57 619 fő. Az épületben irodák is működnek (számos vállalkozásnak itt van a központja), és rendelkezik egy szállodával is, amelynek szobáiból kilátás nyílik a pályára. Képek Jegyzetek