NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Castillo de Salobreña

Castillo de Salobreña is located in Salobreña, in the province of Granada, Spain. The existence of a known fortification in Salobreña dates from the 10th century. The current structure which was built during the Nasrid dynasty. Trapezoidal in shape, it has four towers. It was declared a Bien de Interés Cultural monument in 1993. The castle became an important strategic holding in the 14th and 15th centuries. It was a summer residence for the Granada monarchs, and was used on various occasions as a prison where dethroned sultans and other politically dangerous members of the royal family were held. Several Nasrid sultans were imprisoned there, including Yusuf III, Muhamad VIII, Muhammad IX, and Sa'd. References External links Media related to Castillo de Salobreña at Wikimedia Commons "El Castillo de Salobreña (Granada) en Época Medieval" (The Castle of Salobreña, Granada, in Medieval Period) by José Mª GARCÍA (in Spanish)
Castelo de Salobreña

O Castelo de Salobreña localiza-se na cidade e município de Salobreña, na província de Granada, comunidade autónoma da Andaluzia, na Espanha. Constitui-se no monumento mais importante daquela localidade, no Sudeste do país. História Há notícias da existência de uma fortificação muçulmanos no local desde o século X. Ainda que a sua estrutura corresponda à edificação erguida no período Nazarí, o actual castelo é fruto das contribuições da arquitectura islâmica e cristã. Encontra-se sob a proteção da Declaração genérica do Decreto de 22 de abril de 1949, e da Lei n° 16/1985 sobre o Património Histórico Espanhol. No ano de 1993 a Junta de Andalucía outorgou reconhecimento especial aos castelos da Comunidade Autónoma de Andaluzia. Características O castelo apresenta três recintos: o mais interno corresponde, em sua disposição, à antiga alcáçova Nazarí; os outros dois, com função eminentemente defensiva, constituem-se numa ampliação castelã de finais do século XV. Aprazíveis jardins internos envolvem os volumes arquitectónicos. Do alto das suas torres pode-se abarcar a malha urbana de Salobreña e a paisagem envolvente, o que o torna em um dos monumentos mais visitados da Costa Granadina.
Salobreña Castle

Salobreña Castle är ett slott i Spanien. Det ligger i provinsen Provincia de Granada och regionen Andalusien, i den södra delen av landet, 400 km söder om huvudstaden Madrid. Salobreña Castle ligger 76 meter över havet. Terrängen runt Salobreña Castle är varierad. Havet är nära Salobreña Castle söderut. Närmaste större samhälle är Motril, 6,4 km öster om Salobreña Castle. Kommentarer Källor
Castell de Vélez-Blanco

El Castell de Vélez-Blanco (Almeria) s'aixeca sobre el cim d'un turó a més de mil metres d'altura. Es tracta d'un sumptuós palau que fou construït sobre les ruïnes d'un castell romà i d'una alcassaba àrab de la que encara uns forts murs semi-enderrocats. La construcció és de carreus i la seva planta té forma d'hexàgon irregular. Els seus murs i torres estan coronats de merlets reials. En la seva decoració si troben elements d'evident inspiració espanyola, tals com escuts d'armes adossats a la façana, sostres de fusta i artesanats. L'obra, que data del segle xvi, sofrí importants pèrdues a principis del segle xx, quan els seus propietaris decidiren vendre els elements arquitecturals de la part més rica del castell, a saber, el seu riquíssim pati renaixentista de marbre, una joia única d'arquitectura espanyola i italiana de principis de segle xvi. Les estàtues, columnes, voltes, finestres i portes foren venudes a un decorador francès. Altres elements de l'interior es troben avui dia en el Museu Metropolità de Nova York i en col·leccions particulars estrangeres. Bibliografia SALVAT EDITORS S.A. Col·lecció Castillos de España, Diposit Legal B. 30,010 -1967.
Castillo de Vélez-Blanco

Das Castillo de Vélez-Blanco ist eine Burg in Vélez-Blanco, einer Gemeinde in der Provinz Almería der Autonomen Region Andalusien (Spanien), die Anfang des 16. Jahrhunderts errichtet wurde. Die Burg, hoch über dem Ort Vélez-Blanco, ist ein geschütztes Baudenkmal (Bien de Interés Cultural). Geschichte Der im Renaissancestil geschaffene Bau mit unregelmäßigem Grundriss wurde von Francesco Florentini entworfen. Er besteht aus zwei Baukörpern, die mit zwei Bögen miteinander verbunden sind, welche einen Graben überbrücken. Der kleinere, niedrigere Bau besitzt Schießscharten für Geschütze. Der größere Bau, auf sechseckigem Grundriss, hat mehrere Türme, von denen der Hauptturm (Torre del homenaje) die Burg überragt. Alle Mauern und Türme sind mit paarweise angeordneten Zinnen bekränzt. Der Patio der Burg wurde 1913 an George Blumenthal verkauft, der ihn 1945 dem Metropolitan Museum of Art in New York schenkte. Der Patio ist dort in der Bibliothek originalgetreu wiederaufgebaut. Literatur Reinhart Wolf. Mit Texten von Cees Nooteboom: Castillos, Burgen in Spanien. Schirmer/Mosel Verlag, München 2001, ISBN 3-8296-0026-7 Weblinks Castillo de Vélez-Blanco bei Almeriapedia (spanischer Text) Castillo de Vélez-Blanco bei YouTube
Castillo de Vélez-Blanco

Castillo de Vélez-Blanco is a remarkable example of Spanish Renaissance Castle. It is located in the town of Vélez-Blanco, province of Almería, in the autonomous community of Andalusia, Spain. History It was built by Pedro Fajardo y Chacón after being ranked as I Marquis of Los Vélez by the Catholic Monarchs after the Granada War. Works started in 1506 and finished in 1515. It has works by florentian Jacopo Florentino and Martín Milanés, who worked also in the Royal Chapel of Granada. The castle was built on the foundings of a previous moorish castle set on a hill overlooking the town and only the cistern and some of the castle walls were used for the new castle. Works started in late Gothic style, soon moving to early Renaissance and although its outside resembles a castle it was built as a refined palace in the inside. Its most remarkable feature is the patio, preserved in the Metropolitan Museum of Art. It influenced also the near La Calahorra Castle patio build by Rodrigo Díaz de Vivar y Mendoza, 1st Marquis of Cenete and now both patios are considered the best early Renaissance examples in Spain. Today, its Torre del Homenaje keep is an outstanding feature, over 65 feet (20 m) high, an emblematic element of the castle and a symbol of the power over the wealthy aristocrat's estate. The stone structure, had wooden stairs, which could be removed in case of danger isolating the upper level as a last defense. There is a vast number of decorative elements topping its battlements. In 1764 the Marquis of Los Velez donated a cannon for the Church of Velez Rubio church bells. The property was ever since neglected, during the Peninsular War the rich interior was the subject of looting and during the 19th century the Patio was used to store grain and reed, as found in a document kept in the Medina Sidonia Foundation library. In 1931 it was listed as a Spanish Bien de Interés Cultural monument. The building has been restored in stages during the second half of the 20th century, including the floors of the towers. In the early 20th century its valuables were sold by its owners mainly to French antique dealers. Since 1945 the Spanish Renaissance marble patio and artesonados or Spanish ceilings are held by the Metropolitan Museum of New York after being bequested by banker George Blumenthal to the museum. In 2019 the Spanish National Research Council found that one of Blumenthal's Spanish Ceilings is now owned by the country of México and is in the Instituto Cultural Helénico of México City. Its Labours of Hercules and Thriumphs of Caesar friezes were found in 1992 in the basement of the Musée des Arts Décoratifs of Paris, where they are now exhibited. References El Renacimiento en Andalucía. Jornadas Europeas de Patrimonio (2006). Editado por la Consejería de Cultura de la Junta de Andalucía. External links Media related to Castle of Vélez-Blanco at Wikimedia Commons
Château de Vélez-Blanco

Le château de Vélez-Blanco est une forteresse Renaissance, construite de 1505 à 1515 à Vélez-Blanco, une commune à proximité d'Almería en Espagne. Présentation Il a été construit sur les ordres de Don Pedro Fajardo y Chacón (es). On utilisa les fondations d’une ancienne forteresse maure; ce château ressemble au château de Cuéllar, près de Ségovie, résidence du duc d’Albuquerque. Après 1575 et la mort du troisième marquis de Vélez (es), la famille Fajardo préférant résider à Mula et à Madrid, le château n'est plus utilisé que pour les séjours d’été et les parties de chasse. Après l'extinction de la famille Fajardo à la fin du XVIIe siècle, il ne sert plus qu'occasionnellement, entraînant aussi dans sa chute la ville de Vélez-Blanco, jadis riche et puissante. Il est définitivement laissé à l'abandon au début du XIXe siècle et on commence à le démanteler à la fin du XIXe siècle. En 1903 et 1904, un antiquaire parisien achète les dix frises en bois sculpté ornant les deux salles du château puis le patio. Les frises représentant « les Douze travaux d'Hercule » et « les Triomphes de César » sont revendues la même année à Émile Peyre, un décorateur et sculpteur français. La frise qui avait disparu a été retrouvée en 1996 en abattant un mur dans les anciennes réserves du Musée des arts décoratifs de Paris. Le patio en marbre, sorte de galerie ouverte sur deux étages construite selon la mode de la Renaissance italienne, est revendu en 1913 à l'Américain George Blumenthal qui le léguera en 1945 au Metropolitan Museum of Art de New York. Il fut remonté et installé en 1964. Voir aussi Articles connexes Liste des châteaux espagnols par région Patio du château de Vélez Blanco, reconstitué au Metropolitan Museum de New York. Liens externes Les frises oubliées de Vélez Blanco Portail des châteaux Portail de l’Andalousie Biens d’intérêt culturel en Espagne
Castelo de Vélez-Blanco

O Castelo de Vélez-Blanco localiza-se no município de Vélez-Blanco, província de Almeria, na comunidade autónoma de Andaluzia, na Espanha. História A primitiva ocupação de seu sítio remonta a uma fortificação muçulmana. O castelo, em estilo renascentista, foi construído de 1505 a 1515 por iniciativa de Dom Pedro Fajardo y Chacón, e era semelhante ao Castelo de Cuellear, próximo a Segóvia, residência do duque de Albuquerque. Após 1575, com o falecimento do terceiro marquês de Velez, a família Fajardo preferiu residir em Mula e em Madrid, e o castelo passou a ser utilizado apenas para as férias e as temporadas de caça. Com a extinção da família ao final do século XVII, o castelo passou a ser utilizado apenas esporadicamente, resultando na sua decadência e na da vila de Vélez-Blanco. Foi definitivamente abandonado no início do século XIX, começando a ser desmantelado ao final do século. Bibliografia El Renacimiento en Andalucía. Jornadas Europeas de Patrimonio. Consejería de Cultura de la Junta de Andalucía, 2006. Ver também Lista de castelos na Andaluzia
Museo Histórico Municipal de Santaella

El Museo Histórico Municipal de Santaella es un museo de gestión y propiedad municipal situado en el municipio español de Santaella, en la provincia de Córdoba. Las instalaciones se encuentran ubicadas en la Casa de las Columnas y poseen una notable colección arqueológica.​ Características El museo fue creado por acuerdo de Pleno del Ayuntamiento de Santaella en sesión celebrada el día 17 de febrero de 1987, en el que se aprueba el Reglamento de Régimen Interno de la Comisión Municipal para la Protección del Patrimonio Histórico Artístico de Santaella. El Museo depende de dicha Comisión, constituida con el objetivo de rescatar, cuidar, catalogar e incrementar el Patrimonio Histórico Artístico relacionado con la historia de Santaella. Los fondos del museo se componen de un conjunto de materiales arqueológicos procedentes de yacimientos localizados en el término municipal de Santaella que documentan las distintas etapas de su pasado desde la Prehistoria hasta la Edad Media.​ Entre las piezas del museo destacan las de la cámara funeraria de La Calva, enterramiento colectivo de hace 2.500 años, y la leona de Santaella, escultura ibérica de piedra policromada del siglo VI a. C. También contiene una colección de objetos de valor etnológico formada por enseres domésticos, instrumentos agrícolas y maquinarias artesanales. La sede del museo estuvo ubicada inicialmente en la casa de la cultura de Santaella hasta su reubicación en la Casa de las Columnas, edificio construido hacia 1734.​ Referencias Bibliografía y fuentes Bascón Mateos, José Miguel; Ruiz Borrega, M.ª Pilar (2022). «El castillo y recinto amurallado de Santaella (Córdoba). Evolución histórica y arqueológica de un enclave milenario». Castillos de España (Asociación Española de Amigos de los Castillos) (184): 37-56. ISSN 0008-7505. Palma Lucena, Juan Manuel; Puerma Bonilla, Javier; Palma Rodríguez, Joaquín; y Palma Franquelo, Juan Manuel:Museo Histórico Municipal de Santaella (Córdoba), Boletín del Museo Arqueológico Nacional 35/2017, ISSN: 2341-3409, Págs. 243-252. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Museo Histórico Municipal de Santaella. Boletín Oficial de la Junta de Andalucía: ORDEN de 20 de mayo de 1997, por la que se acuerda la inscripción del Museo Histórico Municipal de Santaella (Córdoba), en el Registro de Museos de Andalucía.
Base Aèria de Morón

La Base Aèria de Morón (codi IATA: OZP, codi OACI: LEMO) és un aeròdrom militar situat a 56 km al sud-est de la ciutat de Sevilla, a Espanya. Pren el seu nom de la localitat de Morón de la Frontera, i està operatiu des de 1941. Des del 23 de setembre de 1953, el 80% de la base està sota sobirania nord-americana, concretament sota control de la Força Aèria dels Estats Units, en aplicació dels Pactes de Madrid de 1953 signats sota la dictadura franquista. Història La construcció de la base aèria, que originalment es va cridar "Aeròdrom militar Vázquez Sagastizabal", va començar el 1940. A l'any següent la base ja estava operativa, funcionant com una base per a l'entrenament de pilots de caça de la Força Aèria Espanyola. En l'any 1953, en el context de la Guerra Freda i en virtut dels Pactes de Madrid de 1953, Espanya decideix cedir als Estats Units l'ús de quatre bases militars. Les bases aèries de Torrejón d'Ardoz (Madrid), de Saragossa (Aragó) i de Morón (Sevilla), a més de la Base Naval de Rota (Cadis). En 1991 la Força aèria dels Estats Units (USAF) es retira de Torrejón d'Ardoz, però roman en Morón i la US Navy també roman a Rota. En l'actualitat, la Base Aèria de Morón alberga: l'Ala 11 de l'Exèrcit de l'Aire d'Espanya, que està equipada amb avions d'última generació Eurofighter Typhoon; el 221 Esquadró, amb els P-3 Orion de Patrulla Marítima; el 2n. Esquadró de Suport al Desplegament Aeri (SEADA); Destacament Permanent del Servei de Vigilància Duanera, operat per l'Ala 37; el 2n. Batalló d'Intervenció en Emergències de la Unitat Militar d'Emergències (UME- BIEM II); l'Esquadró 496 ABS i el 18th SSS de la Força Aèria dels Estats Units; El juny de 2015 el govern espanyol va signar un acord amb els Estats Units per la qual la presència militar nord-americana a la base passava a ser permanent, permetent a més la instal·lació d'una base per a possibles intervencions militars a Àfrica, i una presència de fins a 2.200 militars i 500 civils nord-americans, així com l'estacionament de 26 aeronaus. Incidents El matí del 24 d'agost de 2010, un Eurofighter de l'Ala 11 es va estavellar després de l'enlairament a la velocitat de 300 km/h. En l'aparell anaven un comandant de l'Exèrcit de l'Aire d'Espanya, que va sortir il·lès gràcies al Seient ejectable, i un pilot saudita que no va poder escapar i va morir en l'accident. Referències Vegeu també Exèrcit de l'Aire d'Espanya Pactes de Madrid de 1953 Enllaços externs Informació de l'aeroport del World Aero Data Pàgina oficial de l'Exèrcit de l'Aire d'Espanya Els tentacles de l'imperi. Llibret i mapa de les bases militars nord-americanes al món. Transnational Institute, març de 2007.
Base aérienne de Morón

La base aérienne de Morón (code IATA : OZP • code OACI : LEMO) est un aérodrome militaire en Espagne situé à 56 km de Séville sur le territoire de la municipalité de Arahal, voisine au nord-ouest de Morón de la Frontera. En activité depuis 1941, elle est utilisée depuis les accords de Madrid de 1953 par l’United States Air Force. Elle est la seule base de l’United States Air Forces in Europe en Espagne. Actuellement[Quand ?] les unités suivantes sont basées à Morón : l’escadron 496 ABS (en) et la 18th SSS de l’USAF. l’escadrille 11 de l’armée de l’air espagnole, équipée de Eurofighter Typhoon. l’escadron 221 de surveillance maritime, équipée de P-3 Orion. la 2e escadron d’appui à la projection aérienne (SEADA) un détachement permanent de services de douanes espagnoles (Servicio de Vigilancia Aduanera) dont les aéronefs sont opérés par l’escadrille 37 de l’armée de l’air espagnole. la 2e bataillon de l’unité militaire d’urgence (U.M.E- BIEM II), spécialisé dans l’appui à la sécurité civile espagnole et aux services de sécurité espagnols. Depuis 2015, elle comporte aussi une force de réaction rapide américaine pouvant atteindre 2500 hommes destinée aux interventions en Afrique. Références Liens externes Portail de l’aéronautique Portail de l’Espagne Portail de l’histoire militaire
Morón légitámaszpont

A Morón légitámaszpont (IATA: OZP, ICAO: LEMO) egy dél-spanyolországi, az amerikai és a Spanyol Légierő közös katonai repülőtere, mely Sevilla városától körülbelül 56 km-re délkeletre található. Nevét a tőle keletre található Morón de la Frontera nevű városról kapta. A repülőtéren 3600 méter hosszú és 61 méter széles aszfaltozott kifutópálya található. Vészhelyzet esetére a NASA bármely űrrepülője számára alternatív leszállóhelyként választották ki a repülőteret. Története A támaszpontot 1953-ban a spanyol és az amerikai kormány közösen hozta létre. Egészen az 1960-as évekig állomásoztak itt ideiglenes jelleggel különböző amerikai katonai repülőkötelékek. 1966-ban a támaszpont az amerikai légierő Európai Parancsnokságának a hatáskörébe került, ezután elsődleges feladata különböző támogató feladatok ellátása volt. Ugyanebben az évben, január 17-én a támaszpont felett légi üzemanyag feltöltés közben összeütközött egy B–52-es bombázó és egy KC–135 légi utántöltő repülőgép. A baleset során a bombázó rakterében szállított négy hidrogénbomba közül kettő megrepedt, és kismértékű sugárzást bocsátott a környező farmokra. Egy bombát sértetlenül találtak meg, míg a negyedik bomba a tengerbe zuhant. Ez utóbbit csak 12 000 ember három hónapos munkája során sikerült megtalálni és kiemelni. A baleset után a spanyol kormány megtiltotta a B-52-es bombázók repülését Spanyolország légterében. 1984 óta a Morón légitámaszpont az amerikai űrrepülőgépek elsődleges európai vészleszállópályája. Az itt szolgáló személyzet folyamatos képzést kap, és a NASA minden eszközt biztosít, ami az űrrepülőgép fogadásához szükséges. 1990-ben, az első Öbölháború során a támaszponton állomásozott 22 darab KC–135 és KC–10 légi utántöltő repülőgép. 1999-ben, Koszovó NATO bombázása során a támaszpont ismét fontos logisztikai szerepet töltött be. Jegyzetek További információk Hivatalos oldal Current contract holder for Moron AFB
Morón Air Base

Morón Air Base är en flygplats i Spanien. Den ligger i provinsen Provincia de Sevilla och regionen Andalusien, i den södra delen av landet, 400 km söder om huvudstaden Madrid. Morón Air Base ligger 86 meter över havet. Terrängen runt Morón Air Base är platt.Runt Morón Air Base är det ganska tätbefolkat, med 70 invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Utrera, 14,6 km väster om Morón Air Base. Trakten runt Morón Air Base består till största delen av jordbruksmark. Kommentarer Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Morón Air Base.
Морон (авіабаза)

Авіаційна база Морон (ісп. Base Aérea de Morón) — складова частина ПКС Іспанії. Від 1953 року тут дислокуються окремі загони американських ВПС. Розташована у громаді Арааль провінції Севілья на півдні країни. Тут базується 11-те винищувальне авіакрило, озброєне літаками Eurofighter Typhoon. Командувач — полковник Хесус Гутьєррес Гальєго. Історія Будівництво військового аеродрому імені Васкеса Сагастісабаля (ісп. Aeródromo militar Vázquez Sagastizábal) розпочали 1940-го і вже за рік тут відкрили льотну школу. 1956 року авіашколу замінило 7-ме бомбардувальне крило, оснащене літаками Heinkel He 111, а 1959-го його було перетворено на 5-те винищувальне крило з F-86 «Sabre». У 1970—1992 роках на базі дислокувалися винищувачі Northrop F-5; 1992-го їх тимчасово замінили машини C-101 Aviojet, тоді ж сюди перевели протичовнові P-3 Orion розформованої авіабази Ла-Парра. Від 1984-го місцеву злітно-посадкову смугу додали в список місць для екстреної посадки другої фази (англ. Transoceanic Abort Landing, TAL) місій «Спейс Шаттл» у разі проблем після запуску апарата. Перші F-18 передали сюди у 1996, а Eurofighter'и — у 2004-му. Сучасність 22 грудня 2014 року чотири винищувачі Eurofighter були розгорнуті в Естонії для участі в операції «Патрулювання повітряного простору Балтії». Після виводу військ США з Афганістану аеродром був транзитним пунктом для афганців, які працювали на уряд США. 2022 року база провела «останній політ» для знятих з озброєння P-3 Orion: на заміну цим машинам мають прийти C-295 MPA та C-295 MSA, які Міністерство оборони Іспанії вже замовило у виробника. Навесні 2025 року США розгорнули на базі Морон свої стратегічні бомбардувальники B-52H; ЗМІ повідомляють про наміри щодо постійної присутності стратегічної авіації Сполучених Штатів в Іспанії. У рамках підготовки до операції «Епічна лють» авіабаза слугувала транзитним хабом для американських військових літаків, проте після перших атак уряд Іспанії заборонив використовувати свої бази для ударів по Ірану. Інциденти Авіакатастрофа над Паломаресом: літак-заправник KC-135A 61-0273 злетів з авіабази Морон. 24 серпня 2010 під час навчального польоту на винищувачі Eurofighter Typhoon загинув підполковник ВПС Саудівської Аравії. Примітки
DIA

DIA (Distribuidora Internacional de Alimentación) és una cadena de supermercats espanyola de maxi-descompte. Compta amb 3700 establiments, 26 locals de distribució i 22.000 treballadors. És present a Espanya, Grècia, Turquia (DiaSA), la Xina (Dia% 道亚天天), el Brasil, i l'Argentina sota el nom de Dia. A Portugal, sota el nom de Minipreço; i a França, amb el nom d'Ed. El 2011 va començar a cotitzar a la borsa espanyola. El 10 de desembre del 2018 el Comitè Assessor Tècnic de l'Ibex es reuní per decidir si la cadena DIA havia, o no, d'abandonar el grup de les 35 empreses amb més liquiditat que cotitzen en borsa, i arribà a la conclusió que havia d'abandonar el parquet espanyol. El 5 de febrer de 2019 l'inversor rus Mikhaïl Fridman, a través de la seva empresa LetterOne, llança una OPA pel control de l'empresa, on fins aleshores només en controlava el 29%. Una vegada acabada la OPA, Fridman controla el 70% de les accions i ha realitzat una sèrie d'ajustaments amb un pla de tancament de tendes deficitàries i canvis en la cúpula directiva. El 2024 comptava amb 5.000 botigues que donen feina a unes 30.000 persones. A Espanya representa un 60% del seu negoci. Durant el 2023 es va desfer de la seva cadena de drogueries Clarel. Referències Enllaços externs DIA - Lloc web oficial (castellà)
Distribuidora Internacional de Alimentación

Distribuidora Internacional de Alimentación, S.A. (DIA) er en spansk multinational discountsupermarkedskæde, der blev etableret i 1979. DIA benytter sig ofte af franchise. DIA-mærket benyttes i Spanien, Argentina og Brasilien mens Minipreço-mærket benyttes i Portugal. De har også 1.051 Clarel beautybutikker i Spanien. I 2021 havde de 5.937 butikker, heraf 2.738 i Spanien, 499 i Portugal, 912 i Argentina og 737 i Brasilien, 46 distributionvarehuse og ca. 38.573 ansatte. Den samlede omsætning var på 6,6 mia. euro. Referencer