NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Aéroport international de Gibraltar

L'aéroport international de Gibraltar (en anglais: Gibraltar International Airport) (code IATA : GIB • code OACI : LXGB) est à la fois un aéroport civil desservant l'enclave britannique de Gibraltar et une base militaire de la Royal Air Force ayant le nom de RAF Gibraltar. Description Construit au nord du rocher et perpendiculairement à la presqu'île de Gibraltar, l'aéroport est près de la frontière espagnole. La piste courte (1 829 m), dont la moitié ouest s'avance sur la baie, peut recevoir des appareils du type moyen-courrier, mais non les gros porteurs. La légalité de l'aéroport est également controversée. Le gouvernement espagnol considère le territoire sur lequel il est construit hors des territoires reconnus à l'Angleterre selon les traités d'Utrecht de 1713. L'avenue Winston-Churchill (en), unique route reliant la ville à l'Espagne, passait à travers la piste. Lors des manœuvres d’atterrissage ou de décollage, des barrières étaient baissées et surveillées par des policiers pour empêcher les voitures de traverser la piste, à la manière d'un passage à niveau. Les véhicules ne traversent désormais plus la piste, puisqu'un tunnel a été ouvert le 31 mars 2023. Seuls les piétons et les cyclistes continueront de traverser la piste. Le plus grave accident d'avion sur l'aéroport survint le 4 juillet 1943. Parmi les onze personnes décédées à bord du B-24 se trouvait Władysław Sikorski, alors commandant de l'Armée polonaise et Premier ministre du Gouvernement polonais en exil, ainsi que sa fille Zofia Leśniowska. Compagnies et destinations Gibraltar n’entretient aucune desserte aérienne avec aucun pays membre de l'Union européenne. Actualisé le 18/05/2025 Statistiques Voir la requête brute et les sources sur Wikidata. Galerie Dans la culture La configuration de l'aéroport, avec sa piste que traverse une route, est visible au début du film Styx (2018). Voir aussi Liste des aéroports ayant une particularité remarquable Références Voir aussi Articles connexes Bases aériennes de la RAF Crash du B-24 de Władysław Sikorski Liens externes Informations complémentaires Informations techniques Portail de l’aéronautique Portail de Gibraltar
Zračna luka Gibraltar

Zračna luka Gibraltar (engleski Gibraltar Airport ili North Front Airport) (IATA: GIB, ICAO: LXGB) civilna je zračna luka koja služi britanskom prekomorskom teritoriju Gibraltaru. U vlasništvu je britanskog Ministarstva obrane za potrebe Kraljevskog ratnog zrakoplovstva (RAF). Civilni operateri rabe zračnu luku, a trenutačno se odvijaju letovi samo prema Ujedinjenoj Kraljevini. Posebnost ove zračne luke je ta što Avenija Winstona Churchilla (glavni cestovni pravac prema kopnenoj granici sa Španjolskom) presijeca pistu zračne luke, zbog čega se ona mora zatvarati prilikom svakog slijetanja ili uzlijetnanja zrakoplova. Zračna luka izgrađena je tijekom Drugog svjetskog rata. Pista zračne luke kasnije je produžena nasipavanjem u Gibraltarskom zaljevu, prije svega stijenama koje izvađene tijekom kopanja vojnih tunela u Stijeni.
Gibraltári repülőtér

Az 1939-ben megnyitott Gibraltári repülőtér (IATA: GIB, ICAO: LXGB) nemzetközi repülőtér, az Ibériai-félsziget déli csücskén fekvő, az Egyesült Királysághoz tartozó Gibraltár egyetlen repülőtere. A brit Védelmi Minisztérium birtokolja, üzemeltetője a gibraltári kormány. A repülőteret kereskedelmi célokra használják; jelenleg mindössze az Egyesült Királyságba és Marokkóba indulnak innen menetrend szerinti járatok. Az utasok számára egyetlen terminál áll rendelkezésre. Ez a repülőtér esik a világon a legközelebb ahhoz a városhoz, amit kiszolgál; csak 500 méterre fekszik Gibraltár központjától. Érdekessége, hogy a közúti forgalomnak szintbeli kereszteződése van a repülőtérrel, a Gibraltárba behajtani szándékozó gépkocsikkal a repülőgépek számára elsőbbséget kell adni. 2004-ben 314 375 utas használta ezt a repülőteret, és 380 tonna rakományt kezeltek itt. A gibraltári repülőtér egyike a néhány A osztályú repülőtérnek a világon. A repülőtéren való leszállás veszélyessége nem csak a rendszeres ködképződésből adódik, hanem a Gibraltári szikla által keltett légörvényekből is, amik kiszámíthatatlan erősségű és irányú széllökésekkel taszigálják a repülőgépet leszállás közben. A repülőteret a History Channel televíziós csatorna a „3. legveszélyesebb repülőtér” címmel ruházta fel 2010-es Most Extreme Airports című dokumentumfilmjében. Légitársaságok és úticélok 2023-ban a Gibraltári repülőtérről az alábbi járatok indulnak: További információk Hivatalos oldal (angol) A repülőtér aktuális időjárása a NOAA/NWS-től Baleset- és repülőesemény-történet az Aviation Safety Network adatbázisában
Aeroporto di Gibilterra

L'Aeroporto di Gibilterra (in inglese Gibraltar Airport o Airport of Gibraltar, in spagnolo Aeropuerto de Gibraltar) è un aeroporto civile e militare che serve il territorio britannico di Gibilterra. Storia L'Aeroporto di Gibilterra venne costruito nel 1939 per ospitare una pista di emergenza della Royal Navy Fleet Air Arm, la componente aerea della Royal Navy a 500 m dal confine con la Spagna. Grazie ad un accordo con la Spagna, dal 2 dicembre 1987 è diventato anche di uso civile. Un progetto per il terminal nord per la città spagnola adiacente di La Línea de la Concepción è stato bloccato dal primo ministro di Gibilterra, Joe Bossano. Un altro accordo firmato a Cordova nel 2006 tra Regno Unito, Spagna e Gibilterra ha consentito l'atterraggio del primo aereo spagnolo della compagnia Iberia a Gibilterra diretto a Madrid-Barajas, dato che fino ad allora le destinazioni erano Malta e il Regno Unito. La curiosità dell'aeroporto risiede nel fatto che l'unica pista è attraversata proprio a metà dalla strada principale della città, la Winston Churchill Avenue, che veniva ogni volta chiusa temporaneamente con l'abbassamento dei passaggi a livello per permettere agli aerei di atterrare e decollare. Il 31 marzo 2023 è stato aperto un nuovo collegamento sotterraneo, e la pista è da allora chiusa al traffico. Statistiche PasseggeriAnno100.000200.000300.000400.000500.000600.0002014201620182020202220242026PasseggeriTraffico annuale.mw-chart-71bb4ed46bb0ec1ecfdae26ecd9cbd45b8eb29d05a90a58b1cf13adf8850119f00c5b25294e2823f48764d700d08fbe15bd9112f16a2a04dd458aec58ff6f819__zr5447743-cls-28624064:hover{pointer-events:none}.mw-chart-71bb4ed46bb0ec1ecfdae26ecd9cbd45b8eb29d05a90a58b1cf13adf8850119f00c5b25294e2823f48764d700d08fbe15bd9112f16a2a04dd458aec58ff6f819__zr5447743-cls-28624065:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,1)}.mw-chart-71bb4ed46bb0ec1ecfdae26ecd9cbd45b8eb29d05a90a58b1cf13adf8850119f00c5b25294e2823f48764d700d08fbe15bd9112f16a2a04dd458aec58ff6f819__zr5447743-cls-28624066:hover{cursor:pointer}.mw-chart-71bb4ed46bb0ec1ecfdae26ecd9cbd45b8eb29d05a90a58b1cf13adf8850119f00c5b25294e2823f48764d700d08fbe15bd9112f16a2a04dd458aec58ff6f819__zr5447743-cls-28624067:hover{cursor:pointer;fill:rgba(82,130,235,1)}.mw-chart-71bb4ed46bb0ec1ecfdae26ecd9cbd45b8eb29d05a90a58b1cf13adf8850119f00c5b25294e2823f48764d700d08fbe15bd9112f16a2a04dd458aec58ff6f819__zr5447743-cls-28624068:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,0)} Galleria d'immagini Note Collegamenti esterni (EN) Sito ufficiale, su gibraltarairport.gi. Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Aeroporto di Gibilterra Wikivoyage contiene informazioni turistiche su Aeroporto di Gibilterra
Gibraltar Airport

Gibraltar Airport (IATA: GIB, ICAO: LXGB) is de luchthaven van het Britse overzeese grondgebied Gibraltar. De luchthaven is eigendom van het Britse ministerie van Defensie en wordt gebruikt door de Royal Air Force (RAF), maar ook voor civiele vluchten. De luchthaven ligt op de landengte die de rots met Spanje verbindt, tegen de grens met Spanje. De afstand tot het stadscentrum van Gibraltar is slechts 500 meter. De startbaan neemt de hele breedte van de landengte in beslag en de Winston Churchill Avenue, de verbindingsweg tussen Gibraltar en Spanje, kruist de startbaan dan ook. Gaat er een vliegtuig landen of opstijgen, dan wordt het verkeer op die weg met slagbomen stilgelegd wat lange files veroorzaakt. Vanwege de toegenomen verkeersdrukte is er een tunnel aangelegd die onder het oostelijke uiteinde van de startbaan door gaat. Sinds 31 maart 2023 is deze Kingsway Tunnel in gebruik en is dit voor auto’s en vrachtverkeer de enige toegestane route tussen de grensovergang en het centrum van Gibraltar. Alleen voetgangers, fietsers en scooters mogen nog de oude route gebruiken waarbij ze de startbaan van het vliegveld kruisen. Het civiele luchthavengebouw ligt aan de noordzijde van de startbaan, dus tussen de startbaan en de Spaanse grens. Vliegpassagiers van en naar Gibraltar moeten dus de startbaan kruisen. In het programma Most Extreme Airports van televisiezender History werd Gibraltar Airport de op vier na gevaarlijkste luchthaven ter wereld en de gevaarlijkste in Europa genoemd. In 2024 verwerkte de luchthaven 424.386 passagiers en 98 ton vracht. In totaal waren er dat jaar 3628 vliegtuigbewegingen. Hoewel de luchthaven is gevestigd in Gibraltar, wordt hij vaak gebruikt door toeristen die de Costa del Sol of de Straat van Gibraltar willen bezoeken.
Aeroporto de Gibraltar

Aeroporto Internacional de Gibraltar ou Aeroporto Frente Norte (IATA: GIB, ICAO: LXGB) é o aeroporto civil que serve o território ultramarino britânico de Gibraltar. A pista é de propriedade do Ministério da Defesa para uso pela Força Aérea Real como RAF Gibraltar. Operadores civis utilizar o terminal civil-operado. Serviços de Tráfego Aéreo Nacional segurar o contrato de prestação de navegação aérea serviços no aeroporto. A pista atravessa a avenida principal de Gibraltar, por um túnel para veículos motorizados e pela Avenida para pedestres e ciclistas (Avenida Winston Churchill). História Em 2000 Espanha bloqueou a inclusão do aeroporto de Gibraltar no Céu Único Europeu. Companhias Aéreas easyJet (Londres-Gatwick) British Airways (Londres-Gatwick, London-Heathrow, Birmingham, Bristol, Manchester) Movimentos Ver a consulta original do Wikidata. Referências
Aeroportul Internațional Gibraltar

Aeroportul Internațional Gibraltar (în engleză Gibraltar Airport) (IATA: GIB, ICAO: LXGB) este un aeroport din Gibraltar, Teritoriile britanice de peste mări, Regatul Unit ce deservește zona Gibraltar. Aeroportul a fost tranzitat în 2025 de 437.172 de pasageri. A fost deschis în 1939 și numit după zona deservită. Situat la o altitudine de 4 m, aeroportul dispune de 1 pistă. Este operat de Royal Air Force. Infrastructură Piste Aeroportul dispune de o singură pistă. Pista 09/27 are suprafața de asfalt și dimensiunile 1.778 m × 150 m. Terminale Note Vezi și
Гибралтар (аэропорт)

Международный аэропорт Гибралтар (англ. Gibraltar International Airport (ИАТА: GIB, ИКАО: LXGB)) расположен у подножия Гибралтарской скалы. Владельцем аэропорта является Министерство обороны Великобритании, использующее аэропорт для военных нужд. Также осуществляются и рейсы гражданской авиации — в Великобританию и Испанию. Аэропорт имеет одну асфальтовую взлётно-посадочную полосу длиной 1778 м и расположен всего в 500 м от центра города. В 2004 году аэропорт перевёз 314 375 пассажиров и 380 т груза. Аэропорт Гибралтара — один из немногих аэропортов в мире, где взлётно-посадочную полосу пересекает автомобильная дорога (Авеню Уинстона Черчилля). Для решения проблемы рассматривались варианты строительства тоннеля под ВПП или объездной дороги. В итоге остановились на втором варианте, объездная дорога — в процессе строительства. Примечания
Gibraltar International Airport

Gibraltar International Airport (spanska: Aeropuerto de Gibraltar) är en flygplats i Gibraltar. Den ligger i den norra delen av Gibraltar. Flygplatsen går tvärs över halvön, nära dess gräns. År 2023 öppnades en vägtunnel under startbanan, och innan dess fick all landtrafik mellan Spanien och Gibraltar passera över flygplatsen, och vägen stängas av vid varje start och landning. Den mest använda destinationerna har under flygplatsens historia legat i Storbritannien. Även vissa andra destinationer såsom Casablanca och Tanger i Marocko har förekommit. Destinationer i Spanien och andra Schengenländer har bara sporadiskt förekommit. Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Gibraltar International Airport.
Гібралтар (аеропорт)

Міжнародний аеропорт Гібралтар (англ. Gibraltar International Airport, (IATA: GIB, ICAO: LXGB)) — розташований біля підніжжя Гібралтарської скелі, за 500 м від центру Гібралтару, на кордоні з Іспанією. Власником аеропорту є Міністерство оборони Великої Британії використовує аеропорт для військових потреб. Також здійснюються і рейси цивільної авіації — до Великої Британії та Іспанії. Аеропорт має одну асфальтову злітно-посадкову смугу завдовжки 1899 м. Через ЗПС прокладено вулицю (маршрут, що веде від центру міста до прикордонного переходу з Іспанією), яка закрита приблизно на 10 хвилин під час кожного зльоту та посадки літака Аеропорт Гібралтару — один з небагатьох аеропортів в світі, де злітно-посадкову смугу перетинає автомобільна дорога. Рух транспорту зупиняється приблизно 15 разів на день, щоб дозволити літакам приземлятися та злітати. Вважається одним із найбільш небезпечних аеропортів Європи. Для вирішення проблеми розглядалися варіанти будівництва тунелю під ЗПС або об'їзної дороги. У підсумку зупинилися на другому варіанті, об'їзна дорога — в процесі будівництва. Аеропорт обслуговує Гібралтар та агломерацію навколо Гібралтарської затоки, тобто Кампо-де-Гібралтар, в тому числі іспанські міста Альхесірас та Ла-Лінеа (розташовані з іншого боку аеропорту). З іншого боку затоки — Геліпорт Альхесірас. Авіалінії та напрямки, липень 2023 Статистика Примітки Посилання Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Гібралтар (аеропорт) Офіційний сайт
Пинта (кораб)

„Пинта“ е каравела, един от трите кораба на първата експедиция на Христофор Колумб, по време на която, през 1492 г., е открита Америка. Другите кораби в тази експедиция са караката „Санта-Мария“ и „Ниня“. На 12 октомври 1492 г. вахтеният матрос на „Пинта“ Родриго де Триана пръв вижда Новия Свят. История „Пинта“ е най-голямата каравела в първата експедиция на великия пътешественик. По неизвестни причини обаче след гибелта на „Санта-Мария“ ръководителят на плаването не я избира за флагман. Най-вероятно, причината е била в собственика и капитан на кораба – Мартин Алонсо Пинсоне. Именно той по време на пътешествието неведнъж оспорва решенията на Колумб. Вероятно, великият мореплавател се е опасявал от бунт и затова е избрал кораба „Ниня“, чийто капитан бил братът на Мартин – по-сговорчивият Висенте. По-нататъшна съдба Неизвестно е каква е била съдбата на кораба „Пинта“ след пътешествието на Христофор Колумб. Има данни, че след завръщането си капитанът на кораба е бил доста хладно приет в родината си. Вследствие на проблеми със здравето, получени по време на експедицията, Колумб умира след няколко месеца. Вероятно, корабът или е продаден и е сменил названието си, или е загубен по време на поредно плаване.
La Pinta

La Pinta va ser un dels tres vaixells que va fer servir Cristòfor Colom en el seu primer viatge al Nou Món el 1492. Fou una caravel·la, com també La Niña. La tercera embarcació, la Santa María, en era una nau o carraca. La Pinta hauria estat construïda a les drassanes de Palos de la Frontera, o potser a Galícia, pocs anys abans del primer viatge. Va ser elegida per Martín Alonso Pinzón per les seves qualitats nàutiques, ja que el mateix l'havia llogat anteriorment, la va costejar el consell municipal de Palos. El seu nom va fer pensar alguns historiadors que pertanyia a la família Pinto, però en realitat va ser llogada als armadors Gómez Rascón i a Cristóbal Quintero, que van anar-hi com a mariners a Amèrica; és per això que probablement el seu nom vertader fos La Pintá. Era una caravel·la nòrdica de veles quadrades amb un velam molt senzill. Els pals de trinquet i major anaven aparellats amb una vela quadrada de grans dimensions, en tant que el de messana portava una vela llatina. La Pinta era la més velera de les tres naus colombines i amb freqüència havia d'esperar les altres dues durant l'històric viatge, degut també als dots del capità Martín Alonso Pinzón. El dia 8 d'octubre, en lluita per arribar a descobrir els primers les noves terres, va assolir una velocitat de 15 milles per hora (una milla de l'època equival a 0,8 milles nàutiques actuals pel que la seva velocitat serien d'uns 12 nusos), superior a la que pot assolir avui un mercant de vapor mitjà. Referències Vegeu també Santa María (nau) Diari de bord de Colom Enllaços externs Muelle de las Carabelas, Palos de la Frontera. Arxivat 2008-01-11 a Wayback Machine. (castellà) IZQUIERDO LABRADO, Julio. Breu Història de Palos de la Fontera (castellà)
Pinta (karavela)

Pinta (také La Pinta; v překladu malovaná, tečkovaná) byla karavela a nejrychlejší ze tří lodí použitých Kryštofem Kolumbem při jeho první cestě přes Atlantský oceán v roce 1492. Břehy Nového světa poprvé spatřil námořník Rodrigo de Triana právě z paluby Pinty dne 12. října 1492. Název Podle tradice byly španělské lodě pojmenovány po svatých a obvykle dostávaly přezdívky. Jména Pinta, ani Niña tak nebyla skutečnými jmény lodí. Původní jméno Pinty je neznámé. Sporný je i původ lodi, ale předpokládá se,[kým?] že byla postavena ve Španělsku v roce 1441. Později byla přestavěna pro potřeby výpravy Kryštofa Kolumba. Popis Pinta byla menší než Santa María. Vážila přibližně 60 tun, na délku měřila 20 metrů a 7 metrů měla na šířku. Posádku tvořilo 26 mužů a kapitánem byl Martín Alonso Pinzón. Repliku Pinty postavila Kolumbova nadace, stejně jako repliku Niny. Tato kopie lodi váží 101 tun a často se plaví společně s Ninou. Související články Karavela Karaka Kryštof Kolumbus Zámořské objevy Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Pinta (ship) na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Pinta na Wikimedia Commons
Pinta (skib)

Pinta ("det malede") var det hurtigste af de tre skibe, Christopher Columbus brugte på sin første rejse over Atlanterhavet i 1492. Sømanden Rodrigo de Triana, var som Pintas udkig, den første på rejsen, der den 12. oktober 1492 så den nye verden, formentlig var det øen Guanahani i det nuværende Bahamas. Skibet var en tremastet karavel, rigget med råsejl. Med sin vægt på omkring 60 ton, længde på cirka 20 meter og bredde på cirka 7 meter, var det mindre end det største af de tre skibe på rejsen, Santa María. Besætningen var på 26 mand. Pintas kaptajn var Martín Alonso Pinzón. Traditionelt blev spanske skibe opkaldt efter helgener og normalt givet kælenavne. Derfor var Pinta, som Niña, ikke skibets rigtige navn, der dog er ukendt. Ekstern henvisning Florida Museum of Natural History – liste over Pintas besætning
Pinta (1492)

La Pinta, c’est-à-dire la « Maquillée » (celle qui est maquillée), de son vrai nom la Santa Anna, est l'une des deux caravelles de la première expédition de Christophe Colomb en Amérique, avec la Niña, accompagnant la caraque Santa Maria sur laquelle est monté Christophe Colomb. Ensemble, elles découvrent la première route aller-retour entre le Nouveau Monde et l'Europe. Présentation La Santa Anna, surnommée La Pinta à cause des couleurs vives de sa coque, fait environ 30 m de long sur 8 m de large. Elle nécessite 30 hommes d'équipage. Mue par deux voiles carrées et une latine (186 m2 au total), elle déplace 75 tonneaux. Elle est construite dans le chantier naval de Palos de la Frontera et choisie par le capitaine Martín Alonso Pinzón, qui l'a louée précédemment, pour ses qualités nautiques. La location pour l'expédition de Colomb est payée par le conseil de Palos. Première traversée transatlantique Sous le commandement de Martín Alonso Pinzón, elle quitte le port de Palos de la Frontera dans la nuit du 3 août 1492 avec la Niña et la Santa Maria. Peu après, à son arrivée aux îles Canaries, on doit réparer le timon qui s'est déboîté. Christophe Colomb soupçonne les propriétaires Gomez Rascon et Cristóbal Quintero, à qui elle a été louée et qui ont embarqué, de l'avoir sabotée pour stopper une expédition jugée trop risquée. À 2 heures le 12 octobre 1492, c'est depuis la Pinta qu'est crié : « ¡Tierra! » par un jeune marin nommé Rodrigo de Triana, à l'approche de l'île de Guanahani, probablement San Salvador aux Bahamas. Pendant le périple, Pinzón désobéit à plusieurs reprises aux ordres de Colomb. Notamment le 21 novembre, quand la Pinta se sépare du reste de la flotte au large de Cuba , son capitaine voulant manifestement faire ses propres découvertes. Pinzón rejoint Colomb le 6 janvier 1493, alors que la Niña rentre en Espagne (la Santa Maria ayant été perdue). Au cours du voyage de retour, le 12 février, la Pinta se détache à nouveau (tempête ou désir de son capitaine d'arriver le premier en Espagne ?). Pinzón touche l'Espagne au port de Baiona (en Galice) le 3 mars soit un jour avant Colomb qui a gagné Lisbonne. Les deux navigateurs se retrouvent le 15 mars à Palos. Pinzón qui a contracté une maladie aux Antilles meurt un mois plus tard. Reproduction de la caravelle Une reproduction à l'identique du navire a été réalisée dans la ville de Baiona, en Galice (Espagne), où elle est aujourd'hui amarrée et mise à disposition du public. Il est ainsi possible de la visiter, pour la somme de 2 €. Chaque année, et selon une tradition locale, durant le mois de mars, cette reproduction est emmenée en haute mer, puis dirigée vers le port de Baiona, accompagnée de centaines de barques, afin de commémorer le retour de la Pinta des Amériques, le 3 mars 1493 : on nomme cette coutume la Fiesta de la Arribada, la « fête de l'arrivée ». Notes et références Notes Références Voir aussi Portail du monde maritime Portail de la voile Portail de l’histoire Portail de l’exploration
Pinta (hajó)

A Pinta volt a leggyorsabb hajó Kolumbusz Kristóf három hajója közül, amit az első transzatlanti útján használt. A Pinta fedélzetéről pillantotta meg az Újvilág partjait Rodrigo de Triana 1492. október 12-én. A hajó A Pinta 1441-ben épült Spanyolországban. A hajó súlya mintegy 60 tonna, hossza 17 méter, szélessége pedig 5,36 méter volt. Típusa: karavella. Legénysége 26 emberből állt, kapitánya Martín Alonso Pinzón volt. Források 1.^ The Worlds of Christopher Columbus . Cambridge University Press. Cambridge University Press. 1992. 1992. pp pp. 2.^ http://www.elizabethan-era.org.uk/christopher-columbus-ships.htm ^ http://www.elizabethan-era.org.uk/christopher-columbus-ships.htm 3.^ The Niña - Columbus Foundation British Virgin Islands 4.^ A Life of Christopher Columbus . ^ Edward Everett Hale (2008) [1891]. The Life of Christopher Columbus .Hozzáférés ideje: May 16, 2011. Chapter II: "His Plans for Discovery". Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Pinta (ship) című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.