Северни Мариански острови

Северните Мариански острови (на английски: Northern Mariana Islands) е свободно присъединила се територия към САЩ, намираща се в западната част на Тихи океан. История Островите са открити от експедицията на Фернандо Магелан на 6 март 1521 г. Там аборигените чаморо, които са живели в примитивнообщинска система, откраднали лодка от испанците, а Магелан нарекъл островите Лас Ислас де лос Ладронес – Островите на крадците или Островите на разбойниците. Въпреки че тези острови са претендирани от Испания още през XVI век, испанците започват да установяват практически контрол над тях едва през 1668 г. Испански йезуитски монаси акостират там, преименувайки островите на Мариански в чест на кралица Мариана Австрийска и започвайки покръстването на местното население. Това предизвиква ожесточена съпротива от страна на местните и в резултат на това почти цялото мъжко население на островите е унищожено от испанските войници, придружаващи монасите. Населението на Марианските острови впоследствие се увеличава отново поради потомството на местни жени от испански войници и монаси. Испанските колонисти не постигат практически никакъв напредък на островите, но в края на XIX век Германия проявява силен интерес към тихоокеанските територии. В резултат на това, с договор от 12 февруари 1899 г., Германия закупува Марианските острови от Испания за еквивалента на 4,5 милиона долара (без Гуам, най-големият и най-южен остров от Марианския архипелаг, който е анексиран от САЩ). Германците започват да създават плантации на островите, но управлението им е краткотрайно: по време на Първата световна война Марианските острови (както и съседните Каролински и Маршалови острови, също закупени от Германия от Испания през 1899 г.) са окупирани от Япония, която ги получава като мандат от Лигата на нациите съгласно Версайския договор. Японците активно развиват плантации от захарна тръстика на островите, както и кокосови палми, тютюн и цитрусови плодове, и провеждали целенасочена политика на заселване на островите с японци и насилствена асимилация на аборигените (включително чрез насилствено физическо кръстосване на жени аборигенки с японски заселници). По време на Втората световна война американските войски превземат Марианските и други тихоокеански острови, а след войната японските заселници са депортирани в Япония. Каролинските, Маршаловите и Марианските острови са прехвърлени под попечителство на САЩ с решение на ООН през 1947 г. Общността на Северните Мариански острови е създадена през 1976 г. по време на разделянето на Тихоокеанската територия под доверително управление на ООН. За разлика от Маршаловите и Каролинските острови, Марианските острови избират да се откажат от националния си суверенитет, избирайки вътрешно самоуправление в рамките на САЩ. На 9 януари 1978 г. влиза в сила Конституцията на Общността на Северните Мариански острови, а на 4 ноември 1986 г. влиза в сила окончателното споразумение за политическия статут на Северните Мариански острови в рамките на САЩ. Държавно устройство Законодателната власт е представена от Законодателно събрание от 9 члена и Палата на представителите от 18 души. Изпълнителната власт се осъществява от губернатор, избиран от населението за 4 години. Въоръжени сили няма. География Страната има площ от 477 km². Разположена е в западната част на Тихия океан на Марианския архипелаг, състоящ се от 16 острова, от които само 5 населени. Простират се като леко изпъкнала на изток дъга от север на юг на 480 km, между 14° – 21° с.ш. и 143° – 146° и.д. Северната част на островите (Фаральон де Пахарос, Асунсион, Паган, Сариган и др.) представляват върхове на вулкански конуси (има и действащи вулкани) с височина до 965 m на остров Агрихан), а южната, включваща най-големите острови – Сайпан (115,39 km²), Тиниан (101,01 km²) и Рота (85,38 km²) са с коралов и вулканичен произход. 2/3 от повърхността на остров Сайпан е заета от хълмове с височина до 474 m, а малки равнини са разположени по северното и западното крайбрежие. Остров Тиниан има платообразен релеф, а на остров Рота се извисява вулканичен конус с височина до 491 m. Бреговата линия на всичките острови е 142 km. На островите се разработват находища на фосфорити, сяра, желязна и манганова руда. Климатът е тропичен, мусонен, със средна годишна температура 26°С и годишна сума на валежите 1800 – 2100 mm. Влажният сезон продължава от юли до октомври, когато често явление са тайфуните. Наветрените склонове на планините и възвишенията са покрити с вечнозелени тропически гори, а подветрените са заети от савана. Местното население отглежда захарна тръстика, кокосова палма, банани, памук, цитруси. Развито е животновъдството и риболова. Население Население – 90 хил. ж. (2007 г.). Гъстота –182,4 ж./km². Естествен прираст – 21. Средна продължителност на живота – мъже 71 години, жени 74 години. Етнически състав – чаморо 97,9%, други 2,1%. Официални езици – английски и чаморо. Азбука – латиница. Неграмотни – 15%. Конфесионален състав – християни 98,6% (от тях католици 93,7%, протестанти 6,3%), други 1,4%. Градско население – 55%. Административен център – Гарапан (5 хил. ж.). По-големи градове – Сан Антонио (6 хил. ж.), Сан Висенте (6 хил. ж.). Всички градове са на о. Сайпан, където живее 90% от населението. Административно деление – 4 окръга. Икономика Основен отрасъл в икономиката на страната е туризмът (525 хил. туристи годишно). Отглеждат са кокосова палма, захарна тръстика, хлебно дърво, кафе, домати, пъпеши. Силно развит риболов и рибопреработване (главно риба тон). 360 km шосейна мрежа, жп линии няма. Парична единица – долар на САЩ. Брутен вътрешен продукт на глава от населението – 12 500 $. Съотношение селско стопанство-промишленост-обслужване – 18:11:71. Източници Използвана литература Historical Dictionary of the Discovery and Exploration of the Pacific Islands Архив на оригинала от 2011-07-16 в Wayback Machine.. Луканов, Ангел, Н. Божинов, С. Димитров, Страните в света 2010, София, 2010, стр. 480. Свет, Я. М., История открытия и исследования Австралии и Океании, М., 1966.