NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Дом Каммерцеля

Дом Каммерцеля (фр. Maison Kammerzell) — самое известное светское здание в Страсбурге. Построенное в 1427 году, фахверковое здание было перестроено в 1467 году, а в 1589 году оно получило богатый резной фасад. Описание Здание принадлежит к самым красивым фахверковым домам поздней немецкой готики и сравнимо разве что с соляным домом (Salzhaus) во Франкфурте-на-Майне или с домом мясников (Knochenhaueramtshaus) в Хильдесхайме, но сохранившее в отличие от них оригинальное состояние. Фасад здания украшен семьюдесятью пятью окнами с резными обрамлениями, на которых изображены библейские и мифические персонажи, а также знаки Зодиака, пять чувств и известные музыканты. На угловой опоре вырезаны три высокие женские фигуры, воплощающие христианские добродетели. На втором этаже изображена Любовь с двумя детьми и пеликаном, на третьем и четвёртом этажах — Надежда с птицей феникс и Вера с грифоном. История В XVI веке сыроторговец по имени Мартин Браун купил дом и в 1589 году закончил его ремонтировать. От старого здания средневековой постройки он распорядился оставить лишь первый этаж с тремя декоративными арками. Остальные этажи были полностью перестроены, уступив место великолепной конструкции в стиле Ренессанса, сохранившейся по сей день. До середины XIX века дом был известен как «Альтес хаус», пока не перешёл в собственность бакалейщика из Вюрцбурга Филиппа-Франсуа Каммерцеля, оставившего ему своё имя. Внутри здания на фресках Лео Шнуга (1878—1933) — художника, расписывавшего Верхний Кенигсбург, — в манере рейнских художников XVI века изображены корабль дураков и танталовы муки. В настоящее время в этом здании, получившем статус памятника архитектуры и перешедшем в 1879 году в собственность города, открыт ресторан «Maison Kammerzell». Литература Мари-Кристин Перийон. Страсбург. — Убштадт-Вайэр: Kraichgau, 2005. — С. 90. — ISBN 3-929228-82-3. Примечания Ссылки Официальный сайт
Будинок Каммерцеля

Будинок Каммерцеля (фр. Maison Kammerzell, нім. Kammerzellhaus) — найвідоміша світська будівля у Страсбурзі. Споруджену 1427 року, фахверкову будівлю було перебудовано у 1467 році, а у 1589 вона отримала розкішний різьблений фасад. Будинок розташований на Соборному майдані (фр. Place de la Cathédrale) біля кафедрального собору. Будівля належить до найкрасивіших фахверкових будинків пізньої німецької готики і може зрівнятися хіба що з соляним будинком (нім. Salzhaus) у Франкфурті-на-Майні або з будинком м'ясників (нім. Knochenhaueramtshaus) в Гільдесгаймі, але зберегла на відміну від них свій оригінальний стан. Нижній поверх виконаний з каменя, верхні ж поверхи — дерев'яні. Фасад будівлі прикрашений сімдесятьма п'ятьма вікнами з різьбленими обрамленнями, на яких зображені біблійні та міфічні персонажі, а також знаки зодіаку, п'ять почуттів і відомі музиканти. На кутовій опорі вирізьблені три високі жіночі фігури, що втілюють християнські чесноти. На другому поверсі зображена Любов з двома дітьми і пеліканом. Одну дитину вона тримає на руках, а іншій простягає руку. Пелікан — частий атрибут алегоричного зображення любові. Він символізує батьківську любов, самопожертву та самозречення. Це одна з найвідоміших алегорій Христа, який врятував людство своєю кров'ю (згідно з легендою, пелікан розриває дзьобом власні груди і годує голодних пташенят кров'ю). Данте в «Божественній комедії» називає Христа «пеліканом людства». Пелікан біля ніг жіночої фігури, яка уособлювала Любов. На третьому поверсі вирізьблена фігура Надії з птахом феніксом, символом відродження і безсмертя. На четвертому поверсі зображена Віра з грифоном (в середньовічній християнській символіці грифон зв'язувався з Христом; у Данте грифон стає символом подвійної природи Христа — божественної (птах) та людської (тварина)). У XVI столітті торговець сиром на ім'я Мартін Браун (нім. Martin Braun) купив будинок і в 1589 році завершив його перебудування і ремонт. Від старої будівлі середньовічної споруди він розпорядився залишити лише перший поверх з трьома декоративними арками. Решта поверхів були повністю перебудовані, поступившись місцем чудовій конструкції у стилі ренесансу, що збереглася донині. До середини XIX століття будинок був відомий як «Альтес хаус», поки не перейшов у власність бакалійника з Вюрцбурга Філіпа-Франсуа Каммерцеля (нім. Philippe-François Kammerzell), який залишив йому своє ім'я. Всередині будівлі на фресках Лео Шнуга (нім. Léo Schnug; 1878–1933) — художника, який розписав замок Верхній Кенігсбург (фр. Château du Haut-Kœnigsbourg), — в манері рейнських художників XVI століття зображені корабель дурнів і танталові муки. У цій будівлі, що перейшла у 1879 році у власність Фундації Нотр-Дам (фр. Fondation de l’Oeuvre Notre Dame) і отримала (1929) статус пам'ятки архітектури, на цокольному поверсі відкрито ресторан «Maison Kammerzell» а на вищих поверхах знаходяться конференц-зали та готельні номери. Примітки Джерела Мари-Кристин Перийон. Страсбург. — Убштадт-Ваєр : Kraichgau-Verl, 2005. — С. 90. — ISBN 3-929228-82-3. Посилання Офіційний сайт
Jaderná elektrárna Fessenheim

Jaderná elektrárna Fessenheim je francouzská elektrárna nacházející se u obce Fessenheim v departmentu Haut-Rhin v Alsasku asi 1,5 kilometru od hranic s Německem a asi 40 km od hranic se Švýcarskem. Historie a technické informace Jde o jednu z nejstarších jaderných elektráren ve Francii, jejímž základem jsou dva tlakovodní reaktory (PWR – Pressurized Water Reactor), každý o elektrickém výkonu 900 MW. Stavba byla zahájena v roce 1970 a zařízení bylo zprovozněno v roce 1977. Je postavena na břehu Velkého alsaského kanálu, ze kterého čerpá chladicí vodu v ročním množství 2,5 kilometrů krychlových. Elektrárna není ve Francii oblíbená kvůli svému věku a kvůli umístění v oblasti náchylné k zemětřesením. Francouzský prezident François Hollande v rámci předvolební kampaně slíbil uzavření elektrárny do roku 2016. Elektrárna byla předčasně uzavřena 29. června 2020. Nicméně, dne 18. června 2025 francouzský parlament hlasoval v prospěch restartování jaderné elektrárny, přičemž finální rozhodnutí provede senát. Informace o reaktorech Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Jaderná elektrárna Fessenheim na Wikimedia Commons
Centrale nucleare di Fessenheim

La centrale nucleare di Fessenheim è una centrale nucleare francese situata presso la città di Fessenheim, in Alsazia. La centrale possiede due reattori PWR francesi costruiti dalla Framatome da 880 MW ognuno. L'impianto possiede i due più vecchi reattori funzionanti in Francia. La centrale sorge presso una centrale idroelettrica fluviale, questo le consente di non dover utilizzare torri di refrigerazione in caso di basso apporto di acqua dal bacino. Licenze di funzionamento Come tutti i reattori francesi, ogni 10 anni è richiesta una verifica generale per il rilascio di una nuova licenza decennale di funzionamento. Quarto decennio A luglio 2011 l'ANS ha stabilito che verrà rilasciata una licenza di funzionamento per il primo reattore di ulteriori 10 anni. Questa sarà concessa se verrà rafforzato il basamento di cemento, da completare entro il 30 giugno 2013; e verranno apportati miglioramenti ai sistemi per la rimozione di potenza residua nel caso di una perdita di funzione di raffreddamento, da completare entro la fine del 2012. Il secondo reattore è attualmente sottoposto alle verifiche del terzo decennio di funzionamento. Le modifiche imposte (fra le quali il rinforzo del basamento, aumentato di spessore di 50 cm, sono state completate all'inizio del luglio 2013. Chiusura La chiusura completa dell'impianto viene pianificata per il 2020, febbraio per il reattore 1, giugno per il reattore 2. Entro l'estate 2023 avverrà l'evacuazione dei combustibili utilizzati, mentre il completo smantellamento è previsto entro il 2040. Il reattore 1 viene spento nella notte tra il 21 e il 22 febbraio 2020, mentre il secondo il successivo 30 giugno. Controversie Poiché è l'impianto più vecchio in Francia e contemporaneamente è situato vicino al confine con la Germania e la Svizzera, in una zona a pericolo sismico e rischio allagamento, è stato uno tra gli impianti più contestati nelle due nazioni, con associazioni transnazionali della regione ne hanno richiesto a lungo la chiusura. La chiusura dell'impianto ha poi innescato polemiche inerenti alla politica energetica francese che potrebbe, almeno nel breve periodo, risultare in un aumento nel consumo di gas per sopperire all'aleatorietà di solare ed eolico (come è previsto in Belgio e Germania), dati i ritardi dell'impianto di Flamanville 3. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su centrale nucleare di Fessenheim Collegamenti esterni (EN) IAEA - Nuclear Power Reactors in the World, 2018 (PDF), su www-pub.iaea.org. (EN) IAEA - PRIS database - Nuclear Power Reactor Details - Fessenheim 1, su iaea.org. URL consultato il 22 febbraio 2020 (archiviato dall'url originale il 16 ottobre 2016). (EN) IAEA - PRIS database - Nuclear Power Reactor Details - Fessenheim 2, su iaea.org. URL consultato il 22 febbraio 2020 (archiviato dall'url originale il 1º gennaio 2017).
Kerncentrale Fessenheim

De kerncentrale Fessenheim ligt in de gemeente Fessenheim in noordoost Frankrijk, aan het Grand Canal d'Alsace dat langs de Rijn loopt. De centrale heeft twee drukwaterreactoren (PWR). Er bestaan wat zorgen rondom deze centrale vanwege de ligging in de Boven-Rijnslenk, waar mogelijk aardverschuivingen kunnen voorkomen. De kerncentrale zou oorspronkelijk al in 2016 worden gesloten. Unit 1 werd in februari 2020 gesloten en Unit 2 volgde op 29 juni 2020. Uitschakelen kerncentrales Op 22 februari 2020 werd de eerste van de twee kerncentrales uitgeschakeld. Als eerste stap om het aandeel van kernenergie in de stroomvoorziening in Frankrijk kleiner te maken, en om over te schakelen op meer hernieuwbare energie. Het doel was om omstreeks 2035 het aandeel kernenergie te verminderen tot 50 procent van de totale stroomvoorziening. De tweede reactor is in juni 2020 uitgezet. Daarna zal het nog enkele maanden duren voordat de centrales voldoende zijn afgekoeld om alle brandstofstaven te verwijderen. Zie ook Lijst van kernreactoren Externe link (fr) website over kerncentrale Fessenheim bij EDF
Elektrownia jądrowa Fessenheim

Elektrownia jądrowa Fessenheim (fr. Centrale nucléaire de Fessenheim) – nieczynna francuska elektrownia jądrowa położona koło miasta Fessenheim, nad rzeką Ren, w regionie Franche-Comté, na granicy z Niemcami (25 km od Fryburga Bryzgowijskiego). Od zamknięcia w 1996/97 reaktora prędkiego powielającego Superphénix była najstarszą czynną francuską elektrownią jądrową. Elektrownia posiada dwa bloki z reaktorami typu PWR. Woda chłodząca pobierana była z Renu. Blok numer 1 wyłączono 22 lutego 2020, a blok numer dwa 29 czerwca 2020. Z uwagi na położenie (na granicy z Niemcami; 40 km od granicy ze Szwajcarią; w pobliżu gęsto zaludnionej Miluzy) była obiektem wielu protestów, głównie mieszkańców Niemiec. Elektrownia sąsiaduje z hydroelektrownią na Renie, przez którą przebiega pieszo-drogowe przejście graniczne. Reaktory Sprzeciw oraz wyłączenie W 2011, po awarii elektrowni jądrowej Fukushima I, lokalna komisja informacji i nadzoru wniosła o ponowną ocenę odporności elektrowni na wstrząsy sejsmiczne, ale pod kątem silniejszych wstrząsów (magnituda 7,2 zamiast założonych przy budowie 6,8). Szwajcarskie kantony Basel-Stadt, Basel-Landschaft i Jura zapowiedziały wysłanie prośby do rządu Francji o zawieszenie pracy elektrowni aż do ponownej oceny jej bezpieczeństwa. Również niemiecki kraj związkowy Badenia-Wirtembergia wezwał do tymczasowego wyłączenia elektrowni, podobnego do niemieckich działań dotyczących elektrowni wybudowanych przed 1981 rokiem. 29 marca 2011 roku rada regionu Franche-Comté zagłosowała, pierwszy raz w historii Francji, za zamknięciem elektrowni. 6 kwietnia podobny wniosek przegłosowała Wielka Rada Basel-Stadt, a sześć dni później również gmina Strasbourg. Około 3800 osób protestowało koło elektrowni 8 kwietnia. Sprawę zamknięcia elektrowni na forum Komisji Europejskiej wniosła grupa Zielonych Parlamentu Europejskiego. Stowarzyszenie „Stop Fessenheim” zebrało ponad 63 tysiące podpisów pod internetową petycją nawołującą do zamknięcia obiektu. 18 kwietnia rozpoczęło 366-dniowy protest przed siedzibą lokalnej prefektury. Mimo że elektrownia wdrożyła program poprawy bezpieczeństwa i przeszła pozytywnie kolejną 10-letnią ocenę działania, to jej zamknięcie do 2017 roku obiecywał François Hollande w zwycięskiej kampanii prezydenckiej w 2012. Planowane zamknięcie elektrowni było również oprotestowane przez wielu naukowców i ekologów, którzy zwracali uwagę, że niskoemisyjna energia z Fessenheim zostanie zastąpiona przez gaz ziemny lub węgiel, tak jak miało to miejsce w Niemczech. Tuż po zamknięciu pierwszego bloku operator RTE ogłosił, że zamknięcie elektrowni nie wpłynie na bezpieczeństwo energetyczne Francji, ponieważ zostanie ona zastąpiona głównie przez elektrownię o cyklu gazowo-parowym w Landivisiau. 22 lutego 2020, w dniu zamknięcia pierwszego bloku, odbył się protest przeciwników przedwczesnego zamykania elektrowni. Przypisy Bibliografia World Nuclear Association - Fessenheim-1. [dostęp 2013-11-18]. (ang.). World Nuclear Association - Fessenheim-2. [dostęp 2013-11-18]. (ang.). Linki zewnętrzne EJ Fessenheim na stronach firmy EdF (fr.)
АЭС Фессенхайм

АЭС Фессенхайм (фр. Centrale nucléaire de Fessenheim) — закрытая атомная электростанция на северо-востоке Франции в регионе Эльзас. Станция расположена на берегу Большого Эльзасского канала на территории коммуны Фессенхайм в департаменте Верхний Рейн близ границы с Германией в 28 км на северо-восток от города Мюлуз. АЭС включает в свой состав два энергоблока с реакторами с водой под давлением (PWR) CP0 конструкции Framatome мощностью по 900 МВт каждый. Строительство станции началось в 1970 году, ввод в эксплуатацию состоялся в 1977 году. До своего закрытия 29 июня 2020 года являлась старейшей действующей атомной станцией Франции. Инциденты 9 апреля 2014 года на первом реакторе станции была обнаружена утечка в водоводе, в результате он был остановлен. 20 апреля 2014 года на АЭС Фессенхайм произошла ещё одна авария. Второй реактор станции был остановлен по причине закрытия клапана на турбогенераторе. Закрытие АЭС Одним из предвыборных обещаний президента Франции Франсуа Олланда стало скорое закрытие АЭС Фессенхайм. По его обещанию станцию должны были полностью остановить в 2016 году. Отрицательное отношение к станции связано не только с тем, что она является старейшей из действующих АЭС Франции, но и расположением её в сейсмически опасной зоне — рядом находится разлом долины Рифт. Сама станция построена на участке с близким к поверхности залеганием грунтовых вод, возможное загрязнение которых станет катастрофическим для значительной части района. За закрытие АЭС Фессенхайм выступают и власти расположенных рядом стран — Германии и Швейцарии. 29 сентября 2015 года информационные агентства со ссылкой на президента страны Франсуа Олланда сообщили, что АЭС Фессенхайм не будет закрыта в 2016 году. Президент Олланд в этой связи заявил, что не отказывается от обещания, и правительство запустит «необратимую» процедуру, которая в конечном итоге приведёт к закрытию АЭС Фессенхайм после многократно откладывавшегося пуска блока Фламанвилль-3. В 2018 году президент Эммануэль Макрон представил новую энергетическую стратегию, по которой оба энергоблока АЭС Фессенхайм должны быть остановлены весной 2020 года (в соответствие с актуальным графиком пуска Фламанвилль-3). 26 сентября 2019 года стало известно, что первый и второй энергоблоки будут остановлены раньше ранее обозначенных сроков — в феврале и июле 2020 года соответственно. Первый реактор был остановлен 22 февраля 2020 года. Закрытие второго реактора и прекращение работы станции состоялось 29 июня 2020 года. Информация об энергоблоках Примечания
АЕС Фессенайм

АЕС Фессенайм (фр. Centrale nucléaire de Fessenheim) — закрита атомна електростанція на північному сході Франції в регіоні Ельзас. Станція розташована на березі Великого Ельзаського каналу на території комуни Фессенайм у департаменті Верхній Рейн поблизу кордону з Німеччиною за 28 км на північний схід від міста Мюлуз. АЕС має два енергоблоки з реакторами з водою під тиском (PWR) CP0 конструкції Framatome потужністю 900 МВт кожен. Будівництво станції почалося в 1970 році, введення в експлуатацію відбулося в 1977 році. Це найстаріша діюча атомна станція Франції. Інциденти 9 квітня 2014 року на першому реакторі станції було виявлено витік на водогоні, в результаті він був зупинений. 20 квітня 2014 року на АЕС Фессенхайм сталася ще одна аварія. Другий реактор станції був зупинений з причини закриття клапана на турбогенераторі. Закриття АЕС Однією із передвиборних обіцянок президента Франції Франсуа Олланда стало швидке закриття АЕС Фессенайм, пролобійоване місцевою партією «зелених». За його обіцянкою станція має бути повністю зупинена у 2016 році. Негатив по відношенню до станції пов'язаний не тільки з тим, що вона є найстарішою з діючих АЕС Франції, але і розташуванням її в сейсмічно небезпечній зоні — поруч знаходиться Верхньорейнський грабен. Сама станція побудована на ділянці з близьким до поверхні заляганням ґрунтових вод, можливе забруднення яких стане катастрофічним для значної частини району. За закриття АЕС Фессенайм виступають і влада розташованих поруч країн — Німеччини і Швейцарії. 29 вересня 2015 року інформаційні агентства з посиланням на президента країни Франсуа Олланда повідомили, що АЕС Фессенайм не буде закрита в 2016 році. Він стверджує тепер, що не відмовляється від обіцянки і уряд запустить «необоротну» процедуру, яка в кінцевому підсумку призведе до закриття АЕС Фессенайм. У той же час Олланд пояснює, що в нагальній необхідності зупинки станції немає, так як терміни пуску блоку Фламанвілль-3 змістилися на кінець 2018 року. Інформація по енергоблоках Примітки
Кокошарник

Кокошарник (също и курник, от кур - петел) е малка постройка, в която се отглеждат кокошки и други домашни птици. Тя е сравнително примитивна, направена от няколко дъски, които заграждат вътрешната територия и специална телена мрежа, която загражда външната територия. Във вътрешността обикновено има подобни на гнездо полози (ед.полог) обикновено сандъчета със слама, където кокошките да снасят яйцата. Има и напречни пръчки, на която спят. Външната част може да има тревна площ, или да е покрита с материал, който позволява лесно почистване. Температурата не бива да пада под + 8 °C и трябва да е сравнително сухо, защото кокошките не понасят висока влажност. Кокошарникът трябва да е построен така, че да не позволява достъпа на плъхове, невестулки, лисици, язовци и други опасни за тях животни. Той трябва да се чисти редовно, в противен случай кокошките може да се разболеят. Кокошинка е основният паразит по домашните птици.
Galliner (cobert)

S'anomena galliner al lloc o cobert on les gallines es crien i es recullen a dormir. En algunes ocasions es posa sobre el galliner un colomar. Els antics disposaven els galliners a casa de labor amb exposició al Sud-est situant-los a prop de la cuina perquè rebessin calor que no adoptaven aquesta disposició dividien la construcció en tres parts dedicant la central en què estava l'entrada a mantenir una llar amb llar parell aquelles escalfar als altres dos compartiments que estaven dividits en pisos amb finestres al costat d'Orient. Les parets eren gruixudes per obrir-hi els nius i estaven arrebossades per dins i fora per evitar que poguessin pujar els insectes perjudicials. En les explotacions d'importància, el galliner es divideix en diferents departaments per a cada classe d'aus, distribuïts en voltant d'un corral, separat amb prop del pati general. En les explotacions petites sol acostar el galliner a forn de pastar pa perquè aprofiti la calor que d'aquest es desprèn. Altres vegades, se situa al costat d'una cavallerissa o estable de vaques o entre aquests dos locals amb els quals comunica per finestres enreixades. Un corral ben disposat ha de rebre amb facilitat els primers raigs del sol sortint de manera que les cabanes o galliners en sortir el sol puguin escalfar als animals en les matinades d'hivern. Per dormir les aus es posen uns amples llistons anomenats dormidors amb les vores arrodonides i sense raja alguna posant-los tots a la mateixa altura horitzontalment d'un costat a un altre del galliner. Han de ser mòbils per netejar de tant en tant de la gallinassa amb la deguda comoditat. No convé posar dormidors escalonats doncs donada el costum de les gallines d'enfilar-se als més alts caure a les gallines més febles omplint de gallinassa. Dins del galliner ha llançar en qualsevol racó oposat als dormidors un munt de palla que es reposarà sempre que es faci neteja. Els ponedors es fixen en l'altre racó lliure i solen fer-se a manera de cistella de forma el·líptica implantats en un travesser de fusta que es clava al mur amb claus sense talls ni angles on es puguin ferir les gallines. Els abeuradors i menjadores han d'estar ben disposats per a l'aprofitament i comoditat de les aus sent mal costum llançar el menjar a terra on es barreja amb terra. Convé a més que els estris de l'aigua estiguin coberts perquè no l'embruti la pols posant-los al sol a l'hivern i a l'ombra a l'estiu. Tots els estris han de presentar vores arrodonides i no talls vius que puguin ferir a les aus. Bibliografia El contingut d'aquest article incorpora material del Diccionari Enciclopèdic Hispà-Americà de l'any 1892, que es troba en el domini públic
Kurník

Kurník je stavba (příbytek) pro přebývání slepic. Kurník může stát volně ve výběhu pro slepice, nebo může být situován jako místnost v domě. Správný kurník zahrnuje hřady, krmítko a hnízdo. Hnízdo Je to místo, kam slepice snášejí vejce. Bývá vystlané slámou a někdy se do něho vkládá umělé vejce, které slouží slepicím jako orientace, kam mají snášet. Toto vejce se nazývá pokládek či podkladek. Krmítko Krmítko může být dřevěné, kovové, někdy i plastové, většinou nádoba ve tvaru žlábku, do níž se sype potrava určená pro slepice (obilí, suché pečivo či rozšťouchané brambory, skořápky, granule). Nutná je zvláštní nádoba na vodu. Hřady Hřad (někdy označován jako bidýlko) je lišta, na které se slepice hřadují (sedí v době spánku či odpočinku). Správný hřad je vybaven deskou, buď plechovou či dřevěnou, která slouží jako zachytávač slepičích exkrementů. Deska se vkládá pod hřad a lze vysouvat, aby se exkrementy daly snadno z kurníku vynést. Dvířka Do kurníku jsou dva vstupy – vchodové dveře pro člověka – ošetřovatele a vchodová dvířka pro slepice. Tato dvířka by měla být zavírací, většinou na petlici, bývají i vysouvací (stejný systém jako stavidlo u rybníka). Tento systém zabezpečení je nezbytný pro ochranu slepic před škůdci – dravým ptactvem, liškami, kunami apod. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kurník na Wikimedia Commons Slovníkové heslo kurník ve Wikislovníku