NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Château d'eau de Sélestat

Le château d'eau de Sélestat est un château d'eau (Wasserturm en allemand) situé sur l'axe nord-sud sur la place du Général de Gaulle dans la ville de Sélestat dans le Bas-Rhin. Le château d'eau a une hauteur de 50 m et son réservoir a une capacité de 500 m3. Histoire Construit en 1906 sous la direction de Behr, ingénieur des services des eaux (Meliorationsamt) détaché à Sélestat, en prenant pour modèle un château d'eau construit en 1893 à Deventer aux Pays-Bas afin d'équiper la ville en eau courante. Ce château d'eau ressemble de par sa construction à un beffroi. Son architecture s'inspire du style néo-roman. La tour est réalisée en briques jaunes, et sa cuve réalisée en tôle rivetée comporte une succession d'arcatures cintrées en briques rouges surmontée d'un toit conique. Le château d'eau de Sélestat a été classé monument historique le 2 juillet 1992. Anecdote Ce château d'eau est équipé d'un paratonnerre. Suivant le cours de l'histoire de l'Alsace, sa pointe fut surmontée de l'aigle impériale de la maison de Hohenzollern (allemand) de 1915 à 1918 et du coq gaulois de 1918 à 1940. Cérémonie du centenaire Le 16 septembre 2006, pendant les journées européennes du patrimoine, la ville de Sélestat a organisé un spectacle pyrotechnique pour le centenaire de ce monument. Ce spectacle de 25 minutes était une création de la société Molécule de Sélestat, mêlant les images animées projetées, l'éclairage du château et des alentours, et un tir de feu d'artifice synchronisé par ordinateur sur des musiques parcourant le thème de l'eau. Des projecteurs étaient commandés au sol et sur le sommet de la tour, ainsi que des éclairages complémentaire à LED dans les ouvertures de la tour. Un éclairage coloré spécial comprenant un phare tournant est resté en service un mois. Voir aussi Liste des monuments historiques de Sélestat Liste des monuments historiques du Bas-Rhin Notes et références Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail des monuments historiques français Portail des lacs et cours d'eau Portail du Bas-Rhin
Watertoren van Sélestat

De watertoren van Sélestat staat aan de place du Général de Gaulle in Sélestat, in het Franse departement Bas-Rhin, regio Elzas. De hoogte van deze watertoren is 48 meter en hij heeft een capaciteit van 500 m3. De watertoren is ontworpen door Behr, een lokaal wateringenieur. Hij is in 1906 gebouwd naar voorbeeld van de Watertoren in Deventer in neorenaissance stijl. De toren doet denken aan een belfort. Sinds 1992 is het een monument historique. Trivia Boven op de toren staat een bliksemafleider. Hierop stond in de Duitse tijd, tot 1918 een adelaar, en daarna tot 1940 een gallische haan.
Hôtel Magnus (Strasbourg)

L'hôtel Magnus est un monument historique situé à Strasbourg, dans le département français du Bas-Rhin. Localisation Ce bâtiment est situé au 59, rue du Faubourg-de-Pierre à Strasbourg. Historique L'édifice fait l'objet d'une inscription au titre des monuments historiques depuis 2014. Architecture Références Voir aussi Articles connexes Liste des monuments historiques de Strasbourg Liste des monuments historiques du Bas-Rhin Liens externes Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail des monuments historiques français Portail de Strasbourg
Monument national du Hartmannswillerkopf

Le Monument national du Hartmannswillerkopf est un mémorial de la Première guerre mondiale situé dans le Haut-Rhin. Inauguré en 1932 par le Président de la République, Albert Lebrun, il fait partie des quatre monuments nationaux dédiés à la Première Guerre mondiale avec l’ossuaire de Douaumont (Meuse), Notre-Dame de Lorette (Pas-de-Calais), et le Mémorial des batailles de la Marne (Marne). Il est l'oeuvre de l’architecte Robert Danis et du sculpteur Antoine Bourdelle. On peut distinguer deux parties distinctes sur le site du Hartmannswillerkopf aujourd’hui : d’une part le monument national constitué de la crypte et de la nécropole nationale du Silberloch, d’autre part le champ de bataille avec ses vestiges et ses monuments. Le 20 septembre 2023, l'ensemble mémoriel du Hartmannswillerkopf (Viel Armand) constitué de la nécropole nationale, du monument national et sa crypte situés au sommet dégagé du col du Silberloch, fait partie des 139 sites mémoriels et funéraires de la Première Guerre mondiale inscrits au patrimoine mondial de l'UNESCO. La crypte du monument Les deux archanges de part et d'autre de la grille en fer forgé portant l'inscription Ad lucem perpetuam à l'entrée de cette crypte, sont des sculptures d'Antoine Bourdelle qui les a réalisées dans les années 1920 à la demande de son ami l'architecte en chef des monuments historiques Robert Danis, directeur de l'architecture et des beaux-arts d'Alsace et de Lorraine. Dans la crypte se trouve un ossuaire qui renferme les restes d’environ 12 000 soldats inconnus ainsi que des armes et équipements récupérés sur le champ de bataille. Trois chapelles sont vouées aux cultes concordataires, catholique, protestant et juif. La chapelle catholique abrite également une Vierge à l'offrande de Bourdelle. La crypte est surmontée d'une esplanade au milieu de laquelle se trouve un autel de la Patrie, copie conforme de l'autel élevé au milieu du Champ-de-Mars à Paris pour la fête de la Fédération le 14 juillet 1790. La nécropole nationale du Silberloch Situé sur le territoire de la commune de Wattwiller, le cimetière militaire français a une superficie de 1,67 ha. Il comprend 1 640 tombes dépouilles de soldats français, 1 256 en tombes individuelles et 384 en six ossuaires. Notes et références Liens externes « Le secteur mémoriel du vieil Armand-Hartmannswillerkopf », sur Association Paysages et Sites de mémoire de la Grande Guerre Site officiel Ressource relative aux beaux-arts : À nos grands hommes Ressource relative à l'architecture : Mérimée Portail de la Première Guerre mondiale Portail de la mort
Hôtel de Saint-Lô

Das Hôtel de Saint-Lô in Schlettstadt, einer Stadt im französischen Département Bas-Rhin im Elsass, wurde ursprünglich im 16. Jahrhundert errichtet. Das Hôtel particulier an der Place du Marché-aux-Choux Nr. 7 ist seit 1929 als Monument historique klassifiziert. Beschreibung Das Hôtel de Saint-Lô, das an die Maison Billex angebaut ist, wurde im Jahr 1649 vom Commissaire royal gekauft und durch einen Treppenturm mit dem Maison Billex verbunden. Der Corps de Logis aus dem Jahr 1574 wurde im 17. Jahrhundert im Stil der elsässischen Renaissance verändert. Die Hoffassade besitzt drei Arkaden, auf denen ein Balkon aufliegt. Weblinks Beschreibung bei www.tourisme-alsace.com (abgerufen am 4. September 2015) Einzelnachweise
Ancien hôtel de Saint-Lô de Sélestat

L'ancien hôtel de Saint-Lô est un monument historique situé à Sélestat, dans le département français du Bas-Rhin. Localisation Ce bâtiment est situé au 7, place du Marché-aux-Choux à Sélestat. Historique L'édifice fait l'objet d'une inscription au titre des monuments historiques depuis 1929. Architecture Références Voir aussi Articles connexes Liste des monuments historiques de Sélestat Liste des monuments historiques du Bas-Rhin Liens externes Portail du Bas-Rhin Portail des monuments historiques français
Nécropole nationale du Chêne-Millet

La nécropole nationale du Chêne-Millet est un cimetière militaire français de la Première Guerre mondiale situé sur la commune de Metzeral, dans le département français du Haut-Rhin. Aménagé entre 1920 et 1924, il abrite les corps de 2 630 soldats français dont 855 en ossuaire tués principalement lors des combats de la vallée de la Fecht, au Braunkopf, au Hilsenfirst, au Sillacker et au Reichackerkopf. Notes et références Annexes Articles connexes Sites funéraires et mémoriels de la Première Guerre mondiale (Front Ouest) Liens externes « La nécropole nationale du Chêne Millet à Metzeral », sur Chemins de Mémoire. Portail de la mort Portail de la Première Guerre mondiale Portail du Haut-Rhin Portail de l’Armée française
Nécropole nationale du Wettstein

La nécropole nationale du Wettstein est un cimetière militaire français de la Première Guerre mondiale situé sur la commune d'Orbey, dans le département français du Haut-Rhin. Il abrite les sépultures de 3 535 soldats français tués principalement lors des combats du Linge, dont 1 334 sont inhumés dans deux ossuaires. La plupart de ces soldats sont des chasseurs alpins, ce qui vaut à cette nécropole le surnom de « cimetière des chasseurs ». Histoire Ce cimetière est créé en 1915, essentiellement en tant que cimetière provisoire, pendant que se déroulent à proximité les combats du Linge. Il est ensuite aménagé entre 1919 et 1926, puis de 1932 à 1935 pour rassembler les corps exhumés d'autres cimetières provisoires. En 1939, une croix commémorative portant l'inscription « PAX » (paix) est inaugurée, afin de remplacer une croix primitive en bois érigée en 1915 par le lieutenant Boisson du 11e bataillon de chasseurs alpins. À sa base, une sculpture en bronze représente un chasseur agonisant, lâchant son fusil. Les deux ossuaires sont créés en 1968. Notes et références Annexes Articles connexes Bataille du Linge Musée-Mémorial du Linge Cimetière militaire allemand de Hohrod-Bärenstall Sites funéraires et mémoriels de la Première Guerre mondiale (Front Ouest) Liens externes « Les cimetières », sur Musée mémorial du Linge. Portail de la mort Portail de la Première Guerre mondiale Portail du Haut-Rhin Portail de l’Armée française
Nécropole nationale du Carrefour Duchesne

La nécropole nationale du Carrefour Duchesne est un cimetière militaire français de la Première Guerre mondiale situé au pied de la tête des Faux, sur le territoire de la commune d'Orbey dans le Haut-Rhin. Historique La nécropole nationale d'Orbey qui porte le nom de carrefour du commandant Duschesne - le commandant Henri Duchesne fut tué le 2 décembre 1914 Caractéristiques Un monument dédié aux chasseurs du 14e bataillon de chasseurs alpins ainsi qu'au commandant Duchesne y a été érigé. La nécropole abrite les dépouilles de 408 soldats français — dont 116 en ossuaire — morts lors des combats de la tête des Faux et du Linge. Notes et références Annexes Articles connexes Tête des Faux Liens externes « La nécropole nationale du Carrefour Duchesne à Orbey », sur Chemins de mémoire. Portail de la mort Portail de la Première Guerre mondiale Portail du Haut-Rhin Portail de l’Armée française
Nécropole nationale du Silberloch - Hartmannswillerkopf

Die Nécropole nationale du Silberloch - Hartmannswillerkopf (deutsch: Französische Kriegsgräberstätte Silberloch - Hartmannswillerkopf) ist ein französischer Soldatenfriedhof am Fuße des Hartmannswillerkopfes (Vieil Armand) für 1.640 französische und 384 unbekannte Soldaten, die im Ersten Weltkrieg bei der Schlacht um den Hartmannswillerkopf fielen. Lage Die nach dem nahegelegenen Col du Silberloch benannte Kriegsgräberstätte nordwestlich von Mulhouse und Cernay ist von Cernay über die D 431 zu erreichen. Sie liegt nordwestlich von Wattwiller (und in Luftlinie westlich von Hartmannswiller) am Fuße des Hartmannswillerkopfes. Das Ensemble besteht aus der oberirdischen Kriegsgräberstätte und dem unterirdischen Beinhaus (crypte) für weitere 12.000 unbekannte französische Soldaten. In der Nähe befindet sich das Historial franco-allemand du Hartmannswillerkopf. Auf Grund der Winterbedingungen in den Vogesen ist das Mahnmal geschlossen und die Zufahrt im Winter gesperrt. Geschichte Auf dem Friedhof Silberloch wurden bereits 1915 die französischen Kriegstoten des Frontabschnittes beigesetzt. Von 1921 bis 1926 nahm er die Toten aus verstreuten Gräbern im Schlachtfeld auf. Von den Soldatenfriedhöfen Wattwiller, Steinbach, Uffholtz, Willer, südlich von Thann, von la Doller wurden die Gefallenen umgebettet. Die Soldatenfriedhöfe von Moosch et von Guebwiller blieben bestehen. Der Friedhof wurde 1921 zur Nécropole nationale erklärt. Im Jahr 1932 wurde der Friedhof durch Albert Lebrun gestaltet. Weitere Kriegsgräberstätten um den Hartmannswillerkopf Weitere unbekannte französischen Kriegstote der Schlacht um den Hartmannswillerkopf ruhen in der zum Ensemble gehörenden unterirdischen Nécropole nationale du Vieil-Armand (Hartmannswillerkopf) in der crypte-ossuaire (Beinhaus). Weiter sind deutsche und französische Tote in der Kriegsgräberstätte Guebwiller beigesetzt. In Cernay gibt es auch den französischen Soldatenfriedhof Nécropole nationale de Cernay mit Kriegstoten aus dem Ersten und Zweiten Weltkrieg. In der Deutschen Kriegsgräberstätte Cernay ruhen deutsche Kriegstote des Ersten Weltkriegs aus der Schlacht um den Hartmannswillerkopf und Kriegstote aus dem Zweiten Weltkrieg. Siehe auch Liste der Nécropoles nationales in Frankreich Liste von Kriegsgräberstätten in Frankreich Einzelnachweise Weblinks Le vieil Armand ou Hartmannswillerkopf – Hartmannswiller (französisch) Informationstafel La Nécropole nationale du Silberloch - Hartmannsweilerkopf (französisch)
Most Beata Rhenana

Most Beata Rhenana (francouzsky Pont Beatus-Rhenanus, německy Beatus-Rhenanus Brücke) je most přes řeku Rýn mezi francouzským Štrasburkem a německým městem Kehl, určený pro chodce, cyklisty a tramvaje. Vede po něm jediné tramvajové spojení mezi dvěma zeměmi. Most je nazván podle alsaského humanisty Beata Rhenana (1485–1547). Projekt Ukázalo se, že přestavba nedalekého silničního mostu tak, aby přes něj mohly jezdit tramvaje, by byla příliš nákladná, a tak bylo rozhodnuto o výstavbě nového mostu. Vítězný projekt mostu (návrh konsorcia Bouygues) vybrala společná francouzsko-německá komise dne 20. prosince 2012. Stavba mostu začala v dubnu 2014. Dva mostové nosníky o délce 145 metrů byly vyrobeny v Belgii a sestaveny společností Victor Buyck Steel Construction. Z Belgie byly do Štrasburku dovezeny po Rýně a vyloženy na německém břehu. Slavnostní spojení obou částí mostu se uskutečnilo za přítomnosti starostů obou měst. V dubnu 2016 byly položeny první koleje. V září 2016 se most otevřel pro chodce a cyklisty, od dubna 2017 začal sloužit i pro tramvajovou dopravu. Jedna z pěti tramvajových linek ze Štrasburku nyní přes most obsluhuje nádraží v německém Kehlu. Tramvajové spojení mezi městy bylo obnoveno po dlouhé přestávce, po starém silničním mostě byla v provozu tramvajová trať až do roku 1920. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Pont Beatus-Rhenanus na francouzské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Most Beata Rhenana na Wikimedia Commons
Міст Беатуса Ренануса

Міст Беатуса Ренануса (нім. Beatus-Rhenanus-Brücke, фр. Pont Beatus-Rhenanus) або Кельський трамвайний міст (нім. Trambrücke Kehl) — трамвайно-пішоходно-велосипединий міст, через Рейн між Келем і Страсбургом. З квітня 2017 року по ньому прямує трамвайна лінія Страсбург — Кель. Архітектор — Марк Барані. Історія 20 грудня 2012 року німецько-французьке журі обрало дизайн французької групи Bouygues у співпраці з німецькою компанією Früh Ingenieurbau. Реконструкцію сусіднього автомобільного мосту відхилили як занадто дорогу, і там трамвай міг би їздити лише по одній колії. Будівельні роботи розпочалися у квітні 2014 року. У Бельгії зібрали дві секції мосту довжиною 145 м. Їх поштучно доставляли через Рейн і збирали на заводі «Kehl Zollhof» на березі річки. 18 грудня 2015 року другу секцію мосту встановили на опорах опори в Рейні та на опорі на березі Німеччини. Для цього потрібно було трохи підняти рівень води за допомогою дамби. Таким чином, проект будівництва був завершений у присутності мерів Келя та Страсбурга. Перші колії були прокладені у квітні 2016 року. У вересні 2016 року пішоходи та велосипедисти могли скористатися новим мостом під час фестивалю. Перший трамвай перетнув міст під час пробного запуску 3 лютого 2017 року. За пропозицією міських адміністрацій Страсбурга та Келя та за схваленням муніципальної ради Келя 5 квітня міст названо на честь німецького гуманіста Беатуса Ренануса. Трамвайну лінію було відкрито 29 квітня 2017 року. Примітки Посилання Informationsportal der Stadt Kehl zur Tram Eintrag bei Structurae
Kaplica Saint-Léon IX

Kaplica Saint-Léon IX (nazwa w pol. kaplica św. Leona IX) – rzymskokatolicka kaplica w Eguisheim, dedykowana św. Leonowi IX. Historia W 1885 roku biskup Pierre-Paul Stumpf kupił dla diecezji w Strasburgu zamek w Eguisheim, by w miejscu narodzin swoich oraz Brunona d'Eguisheim (przyszłego papieża Leona IX) zbudować kaplicę poświęconą temu świętemu. Projekt kaplicy wykonał Charles Winkler. Pod jej budowę przeznaczono wyburzone pozostałości centralnego lochu zamkowego. Budowę kaplicy w stylu neoromańskim rozpoczęto w 1888 roku. Jako materiału użyto różowego piaskowca z Wogezów. Budowę ukończono w 1894 roku, a 17 maja tego samego roku kaplica była poświęcona. W 1972 roku kaplica oraz przylegający do niej zamek zostały nabyte przez gminę, która podjęła decyzję o odnowieniu dzieł malarskich we wnętrzu kaplicy. Zadanie to zrealizował Dontenville, specjalista z Châtenois. Wnętrze Ołtarz, kropielnicę, szafka na sprzęt liturgiczny w zakrystii oraz drzwi zrealizował Théophile Klem. Obrazy, utrzymane w XI-wiecznym stylu, namalowali w 1897 roku Martin i Wey; ten ostatni zrealizował również witraże. Siedem medalionów na sklepieniu przedstawia sceny z życia św. Leona IX. Przypisy
Protestantische Kirche Saint-Michel (Allenwiller)

Die Protestantische Kirche Saint-Michel (französisch Église protestante Saint-Michel) ist ein Kirchengebäude der lutherischen Protestantischen Kirche Augsburgischen Bekenntnisses von Elsass und Lothringen in Allenwiller (Département Bas-Rhin) in Frankreich. Allenwiller bildet gemeinsam mit Romanswiller eine Kirchengemeinde. Die Kirche ist eingetragen im Verzeichnis des kulturellen Erbes in Frankreich. Geschichte Ältestes Bauteil der dem heiligen Erzengel Michael geweihten Kirche ist der romanische Chorturm einer Wehrkirche aus dem 12./13. Jahrhundert. Im obersten Geschoss des Turmes sind noch die Kragsteine eines Wehrgangs sichtbar. Ab der zweiten Hälfte des 16. Jahrhunderts war Allenwiller Teil der Grafschaft Hanau-Lichtenberg. Mit der Einführung der Reformation in der Grafschaft wurde auch die Kirche lutherisch. Nach der „Reunion“ wurde 1687 auf Anordnung der französischen Regierung ein Simultaneum eingeführt und die Kirche gemeinsam von Lutheranern und Römisch-katholischen genutzt. 1739 wurde das alte Langhaus durch eine neue Saalkirche ersetzt, was eine erhaltene Bauinschrift belegt. Das Simultaneum endete 1907 mit der Weihe der neuen römisch-katholischen Kirche Saint-Michel in Allenwiller. Literatur Kathrin Ellwardt: Lutheraner zwischen Frankreich und dem Reich: Kirchenbauten in den elsässischen Ämtern der Grafschaft Hanau-Lichtenberg unter Johann Reinhard III. und Ludwig IX. In: Neues Magazin für Hanauische Geschichte 2016, S. 18–59. Walter Hotz: Handbuch der Kunstdenkmäler im Elass und in Lothringen. Darmstadt 1976, S. 3. Weblinks paroisse luthérienne Einzelnachweise
Stáj

Stáj je objekt určený k trvalému nebo dočasnému chovu hospodářských zvířat v budovách. V běžném užití se jako stáj označuje stavba k ustájení koní a skotu, ze zootechnického a zoohygienického hlediska se však jedná o každou stavbu určenou k chovu hospodářských zvířat, včetně budov k chovu prasat, staveb pro chov drůbeže, stájí pro kozy a ovce či objekty k chovu a výkrmu králičích brojlerů. Ustájení v uzavřeném prostoru je v ČR nejrozšířenějším způsobem chovu hospodářských zvířat. Chov ve stájích umožňuje odstranění vlivu místních klimatických podmínek, především teploty, vlhkosti a délky světelného dne, které výrazným způsobem ovlivňují reprodukční výkonnost a produkční užitkovost hospodářských zvířat. Řízením životního prostředí zvířat ve stájích je možné tuto užitkovost značně zvýšit. Moderní vysoce užitková plemena nebo užitkoví hybridi dosahují své geneticky zakódované užitkovosti jen při odpovídajícím ustájení a mnohdy jsou pro chov bez stájí, tedy pro chov pastevní, nevhodná, protože zvířata nejsou dostatečně otužilá, pohyblivá a schopná si na pastvě sama nalézt dostatek potravy. Stájové prostředí, tvořené použitou technologií chovu a hygienou chovu, ovlivňuje zdraví a užitkovost chovaných zvířat zcela zásadním způsobem a společně s výživou hospodářských zvířat a jejich geneticky daným založením je základním prvkem rentability chovu, protože umožňuje zvířatům dosáhnout vysoké užitkovosti. Nevhodné stáje užitkovost chovaných zvířat snižují a navíc mají negativně ovlivňují i pohodu, wellfare, chovaných zvířat. Zvláštním typem stáje je karanténní stáj a izolační stáj. Jsou to pomocné stájové objekty sloužící k prevenci a tlumení nákaz. V karanténní stáji jsou odděleně od ostatních ustájena nově příchozí zvířata. V izolačních stájích jsou držena zvířata nemocná či zvířata z onemocnění podezřelá. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu stáj na Wikimedia Commons Téma Stáj ve Wikicitátech Slovníkové heslo stáj ve Wikislovníku
Hesteboks

Denne artikel omhandler overvejende eller alene danske forhold. Hjælp gerne med at gøre artiklen mere almen. Heste er som oftest opstaldet i enkeltbokse med plads til én hest. En hesteboks skal efter "Lov om hold af heste" være mindst (1,7 x hestens stangmål)² . Den korteste side skal være mindst 1,7 x hestens stangmål. En hest med stangmål på 165 cm skal f.eks. være minimum 7,86 m². Den korteste side skal være minimum 281 cm. Størrelsen på foleboks udregnes efter følgende formel: (2,0 x hoppens stangmål)². En hoppe med stangmål 165 cm skal f.eks. have en foleboks på minimum 10,89 m². Ved gruppeopstaldning, f.eks. løsdrift skal der ved de første 4 heste bruges (2,0 x hestens stangmål)² . For de efterfølgende heste er formlen: (1,7 x hestens stangmål)². Der findes ikke regler for udformningen af hestebokse, men det er oplyst i loven, at de skal være sikre for hestene og støje mindst muligt. Der bruges i Danmark generelt tre typer hestebokse til enkeltopstaldning; Lodrette tremmer, hvor tremmeafstanden generelt ikke bør overstige 70 mm. Vandrette tremmer, hvor tremmeafstanden skal være min. 150 mm og max. 180 mm. Åbne bokse uden tremmer. Her skal brystningshøjden være så høj, at hesten ikke springer over. Typisk mellem 1200 og 1500 mm. Henvisninger Beregningsprogram for størrelse på hestebokse
Ergela

Ergela ili hergela je stočarsko gospodarstvo na kojem se uzgajaju visokokvalitetni konji. Može imati jednu štalu (konjušnicu) ili cijeli kompleks štala. U Hrvatskoj poznate su ergele u Đakovu i Lipiku, a od privatnih Ergela Jazbec u Ivanovcu u kojoj se uzgajaju lipicanci, Ergela Galop u Peterancu, te Ergela Višnjica na pustari Višnjici u kojoj se uzgaja konje pasmina quarter i paint. Na sjeveru Međimurja, u blizini rijeke Mure, osnovana je na području pašnjaka tzv. žabničke gmajne Ergela međimurskog konja, koja je proradila u studenom 2015. godine. Nešto južnije, kod naselja Macinec, utemeljen je 2020. godine Centar za uzgoj i zaštitu međimurskog konja, egzistencijalno ugrožene konjske pasmine. U BiH je poznata Ergela Gajice Stanić u Gajicama kod Kreševa, a u Vojvodini je Ergela Zobnatica koju je osnovala plemićka obitelj bačkih Hrvata Vojnić od Bajše. Izvori Vanjske poveznice U Ergeli Žabnik, kojom upravlja javna ustanova Međimurska priroda, uzgajaju se međimurski konji Ergela međimurskog konja u Žabniku proradila je u studenom 2015. godine
Stal (bouwwerk)

Een stal is een overdekte plaats waar dieren, in het bijzonder vee, gehuisvest worden. Er zijn verschillende soorten stallen: Beddenstal Fokstierstal Grupstal, oud type stal voor rundvee Kalverbox Kippenhok Ligboxenstal of loopstal, waarin het vee vrij kan rondlopen Melkstal of draaimelkstal, waarin de koeien worden gemolken Opfokstal Paardenstal kan als 'paardenbox' of als 'paardenstand' voorkomen Potstal, een oud type stal voor schapen en rundvee. Nu weer in gebruik bij de biologische veeteelt. Schaapskooi Wachtstierstal Meestal bevindt de stal zich naast of in een boerderij. Vroeger waren er bij een kasteel ook stallen. In Nederland waren er in de periode tussen 2012 en 2020 jaarlijks gemiddeld 37 stalbranden, waarvan 17 met dierlijke slachtoffers. Daarbij overleden gemiddeld 143.000 dieren per jaar, in totaal bijna 1,3 miljoen. Trivia Met een 'zwijnenstal' of Augiasstal wordt een niet opgeruimde of smerige kamer vol rommel bedoeld. De stal werd in de zomer, als het vee in de wei stond, ook wel zomerstal genoemd. Zie ook Stalraam Koninklijke Stallen Stalhouderij