Dominikanska cerkev, Colmar

Dominikanska cerkev in samostan sta zgodovinska spomenika v Colmarju v francoskem departmaju Zgornji Ren. Dominikanska cerkev (Église des Dominicains) je po cerkvi sv. Martina druga največja in arhitekturno najpomembnejša cerkev v mestu Colmar v Alzaciji. Nekdanja kolegijska cerkev razpuščenega dominikanskega samostana je danes splošno znana kot kraj, kjer je stala slika Martina Schongauerja Madona v rožni uti, nesporna mojstrovina nemškega slikarstva, hrani pa tudi druge umetniške zaklade velikega pomena. Lokacija Stavba je na Dominikanskem trgu 1, Trgu mučenikov odpora (Martyrs-de-la-Résistance) v Colmarju. Zgodovina Cerkev je bila zgrajena leta 1289. Gradil jo je beraški red pridigarjev, znan tudi kot dominikanci , ki je prispel v Colmar do leta 1260 . Kor je bil zgrajen pred letom 1300, ladja v začetku 14. stoletja, vendar končana šele leta 1346. Med francosko revolucijo je bilo v njej artilerijsko skladišče. Mesto jo je kupilo leta 1807 za skladišče koruze, nato pa se je leta 1898 spet uporabljala za bogoslužje. Cerkev ima v svojem koru oltar s sliko Marije v rožni uti, ki jo je naslikal Martin Schongauer leta 1473. Najstarejši del križnega hodnika je iz 13. stoletja . Leta 1458 ga je prizadel požar. Stenske poslikave so s konca 15. stoletja in prikazujejo pasijon. Samostanske stavbe so iz leta 1300, obnovljene v 18. stoletju, spremenjene v vojašnico žandarmerije leta 1795. Od leta 1951 je v njih knjižnica. Križni hodnik in cerkev sta od 2. novembra 1948 uvrščena med zgodovinske spomenike. Arhitektura Cerkev je sestavljena iz obokanega kora s petimi obočnimi polami, petstransko osmerokotno apsido in z ladjo s šestimi obočnimi polami. Struktura ima stebre brez kapitelov, lesen strop , notranjost je stroga, a osvetljena. Okna so iz zgodnjega 14. stoletja in prikazujejo prizore iz Kristusovega življenja. Križni hodnik je sestavljen iz arkad brez okrasja, zgrajene so okoli nepravega pravokotnika. Sklici Literatura La bibliothèque de la ville de Colmar : installation dans l'ancien couvent des Dominicains : cérémonie solennelle d'inauguration, 20 octobre 1951, Colmar, Alsatia, 1952, 36 p. + pl. L'Église des Dominicains de Colmar, Colmar, Alsatia, 1974, 16 p. Sylvie Gueth, La Vente des biens nationaux dominicains de Colmar 1790, Société académique du Bas-Rhin, 1991-1992 (ISBN 2950812503). Auguste-Marie-Pierre Ingold, Notice sur l'église et le couvent des Dominicains de Colmar, Colmar, Paris, 1894. Francis Lichtlé, « Les boutiques autour de l'église des Dominicains », dans Mémoire colmarienne, 2006, no 104, p. 3-4. Francis Lichtlé, « L'église des dominicains devient une halle au blé au cours du XIXe siècle », dans Mémoire colmarienne, 2014, no 134, p. 3-6. Roland Recht, « L'ancienne église des dominicains de Colmar », dans Congrès archéologique de France. 136e session, 1978, Haute-Alsace, Paris, Société française d'archéologie, 1982, p. 9-24. Jean-Marie Schmitt, « Les sépultures du XVIIIe siècle dans l'ancienne église des Dominicains de Colmar », dans Annuaire de Colmar, 1990, no 37, p. 55-66. (de) Paul Stintzi, L'Église des dominicains : Dominikanerkirche, Colmar, München, Zürich, Schnell & Steiner, 1965, 15 p. Charles Wittmer, L'Obituaire des dominicains de Colmar : étude critique du manuscrit précédée d'une notice sur le couvent de Colmar, première partie : Introduction, s. n., Mulhouse, 1934, 78 p. ; deuxième partie : Texte, Strasbourg, Société savante d'Alsace, 1935, 250 p. Zunanje povezave