NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Stade 1er Novembre 1954 (Tizi Wuzu)

Stade 1er Novembre 1954 – wielofunkcyjny stadion w Tizi Wuzu, w Algierii. Został otwarty 12 marca 1978 roku. Może pomieścić 20 000 widzów. Swoje spotkania rozgrywają na nim piłkarze klubu JS Kabylie. Nazwa stadionu upamiętnia dzień rozpoczęcia algierskiej wojny o niepodległość. 23 sierpnia 2014 roku JS Kabylie przegrało na tym stadionie w meczu ligowym z USM Algier 1:2. Jedynego gola dla zespołu gospodarzy zdobył Kameruńczyk, Albert Ebossé Bodjongo. Po meczu zawodnik został przewieziony do szpitala, gdzie stwierdzono jego zgon. Pierwsze doniesienia mówiły o tym, że został trafiony kamieniem przez jednego z kibiców podczas gdy schodził z boiska, późniejsze śledztwo wykazało jednak że powodem śmierci były obrażenia powstałe w wyniku pobicia i dźgnięcia nożem, do czego miało dojść po meczu w szatni. W 2010 roku rozpoczęto w Tizi Wuzu budowę nowego stadionu na 50 000 widzów, na który docelowo mają przenieść się piłkarze JS Kabylie. Prace miały zakończyć się w 2014 roku, ale budowa znacząco się przedłużyła. Od maja 2019 roku, gdy stopień zaawansowania budowy oceniano na 90%, nie są prowadzone dalsze prace. Przypisy
Place des Martyrs (Alger)

La place des Martyrs est une place publique située au centre d'Alger, dans la commune de Casbah. Situation et accès Elle s'étend entre le boulevard Che-Guevara à l'est et la rue de Bab-El-Oued à l'ouest, près de la Casbah. Elle est desservie par la ligne 1 du métro d'Alger à la station Place des Martyrs, ainsi que par les lignes de bus ETUSA n° 58, 67, 91 et 99. Origine du nom La place porte ce nom en hommage aux combattants algériens morts pour l'indépendance de l'Algérie durant la guerre de 1954 à 1962. Histoire Anciennement dénommée « place du Gouvernement » c'est la toute première place aménagée à Alger par le génie militaire français, à la suite de la prise de la ville en 1830 et initialement conçue comme une place d'armes. Le plan de la place projetée dans la basse casbah figure sur le plan de la ville d'Alger dressé en 1831 par l'ingénieur géographe Charles Marie Filhon. Le 28 octobre 1845, la statue équestre du duc d'Orléans est inaugurée, œuvre du sculpteur Français d'origine italienne Carlo Marochetti, haute de 5 m et pesant 8 tonnes, érigée à côté de la mosquée de la Pêcherie. À l'indépendance de l'Algérie en 1962, la place du Gouvernement est renommée place des Martyrs. Le 1er juin 1997, un attentat est perpétré par le Groupe islamique armé (GIA) sur la place des Martyrs, tuant sept personnes et faisant 54 blessés. En 2013, des fouilles archéologiques à l'occasion des travaux du métro d'Alger ont permis de mettre au jour sous la place des Martyrs, des vestiges archéologiques racontant deux mille ans d'histoire d'Alger. Certains remontent à l'époque romaine, d'autres, aux époques ottomanes et byzantines. Ils sont exposés, in situ, dans la station musée. Galerie Notes et références Voir aussi Alger-Centre Casbah d'Alger Trésor de la place des Martyrs Portail d'Alger Portail des routes
Taghzout, El Oued

Taghzout (Arabic: ﺗﺎﻏﺰوت) is a town and commune in Guemar District, El Oued Province, Algeria. According to the 2008 census it has a population of 13,934, up from 11,147 in 1998, with an annual growth rate of 2.3%. Taghzout is adjacent to the town of Guemar, and is 13 kilometres (8.1 mi) from the provincial capital, El Oued. Climate Taghzout has a hot desert climate (Köppen climate classification BWh), with very hot summers and mild winters. Rainfall is light and sporadic, and summers are particularly dry. Transportation Taghzout is on the N48 highway connecting El Oued to the south and Still to the north. From Still, the N3 leads to Biskra. Taghzout is served by Guemar Airport. Education 4.6% of the population has a tertiary education, and another 11.7% has completed secondary education. The overall literacy rate is 80.1%, and is 87.7% among males and 72.1% among females. Localities The commune of Taghzout is composed of seven localities: References
Taghzout (El Oued)

Taghzout es un municipio (baladiyah) de la provincia o valiato de El Oued en Argelia. En abril de 2008 tenía una población censada de 13 934 habitantes.​ Se encuentra ubicado al este del país, entre la cordillera del Atlas y el desierto del Sahara, y cerca de la frontera con Túnez. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Taghzout.
Taghzout (El Oued)

Taghzout est une commune de la wilaya d'El Oued en Algérie. Géographie Situation Taghzout se situe à 14 km au nord d'El Oued sur la route nationale N°48, reliant de Biskra à El Oued. Le territoire de la commune de Taghzout est situé au nord-ouest de la wilaya. Climat Le climat est semi-aride de nature mais avec accroissements des terres irriguées; l'évapotranspiration a participé à la fraicheur et l'adoucissement de l'air. C'est un nouveau microclimat qui domine maintenant la région de Taghzout et Bagouza[réf. nécessaire]. Localités de la commune La commune de Taghzout est composée de sept localités : centre de commune, Begouzza, Boubydha, Ben djrour, Cherq el djarre, Ghareb el djarre. Histoire Taghzout est une ancienne cité parmi les très anciennes agglomérations[Lesquelles ?] connues dans toute la région de Souf. Elle a été occupée par les Berbères, les Arabes et les Ottomans. Toponymie Taghzout en berbère signifie la dépression ou la cuvette remplie de palmeraies (oasis). Économie L'agriculture est le secteur économique dominant, mais aussi, un secteur d'investissement très fertile ; il a attire beaucoup d'investisseurs même en dehors de la commune. Avec la contribution des autres communes, la wilaya d'El Oued a pris la première position des wilaya productrices et exportatrices de pomme de terre à l'échelle nationale. Notes et références Voir aussi Articles connexes Wilaya d'El Oued Communes de la wilaya d'El Oued Portail des communes d'Algérie
Taguezute (Uede)

Taguezute (em árabe: ﺗﺎﻏﺰوت, lit. 'Taghzut'; em francês: Taghzout) é uma cidade e comuna localizada na província de Uede, Argélia. Segundo o censo de 2008, a população total da cidade era de 13 934 habitantes. Referências
Algerian National Theater Mahieddine Bachtarzi

The Théâtre National Algérien Mahieddine Bachtarzi, formerly known as the Algiers Opera House, is a historic building in Algiers, Algeria. It was built from 1850 to 1853. It was designed by architects Charles Frédéric Chassériau and Justin Ponsard in the Baroque Revival style. After it caught fire in 1883, it was rebuilt from the ground up. See also Algiers Opera House References External links Official website
Teatro Nacional de Argelia

El Teatro Nacional de Argelia​ (en árabe: المتحف الوطني الجزائري ) es un centro de creación educativa y cultural en la antigua Ópera de Argel, Calle Hadj Omar en Argel la capital del país africano de Argelia. La ópera se construyó a partir de mayo de 1850 hasta septiembre de 1853 con el diseño de los arquitectos Chassériau y Justin Ponsard en un estilo neo-barroco. Fue inaugurada el 29 de septiembre de 1853. El 19 de marzo de 1882, un incendio destruyó la ópera, pero las paredes exteriores quedaron a salvo. Fue reconstruida el año siguiente. Siendo totalmente reformada en 1938 y luego en 1969 otra vez para el Festival de Música Panafricano. El teatro es el lugar donde desarrolla sus actividades el Ballet Nacional de Argelia desde 1963. Véase también Teatro Teatro de ópera Ópera Referencias
Théâtre national algérien

Le Théâtre national algérien (TNA ; en arabe: المسرح الوطني الجزائري), ou Théâtre national algérien Mahieddine Bachtarzi, est un centre de création éducatif et culturel installé dans l'ancien opéra d'Alger, au 10 rue Hadj Omar. Le théâtre est le lieu de résidence du Ballet national algérien depuis 1963. Histoire L'opéra est construit de mai 1850 à septembre 1853 par les architectes Charles Frédéric Chassériau et Justin Ponsard dans un style néo-baroque. Il est inauguré le 29 septembre 1853, en présence du gouverneur général d'Algérie, le Maréchal Jacques Louis Randon, du préfet Charles Lautour-Mézeray et du maire Jean-Baptiste Vincent de Guiroye. Le théâtre était alors doté d'un orchestre permanent de 38 musiciens et de trois compagnies d'acteurs/chanteurs : une pour l'opéra comique, une pour le divertissement, une pour la comédie/le drame/le vaudeville. Le 10 mai 1865, l'empereur Napoléon III assista à une représentation de Rigoletto, présentée par une compagnie italienne. Le 19 mars 1882, un incendie détruit l’opéra mais les murs extérieurs sont épargnés. Il est reconstruit l'année suivante par Oudot, la réouverture intervenant le 1er décembre 1883. En 1887, le théâtre impérial devient municipal, ce qui entraîne la perte de la subvention annuelle de 30 000 francs du gouvernement français. Dans les années suivantes, la réfection du théâtre est l'objet d'un concours national en 1936 dont les architectes algérois Raymond Taphoureau et Emmanuel Guermonprez sont les vainqueurs. Les travaux débutés en 1937 se terminent en 1939. Dans les années 1940 et 1950, la quasi-totalité des spectacles provenaient des opéras de Bordeaux, Lyon, Marseille, Strasbourg et Toulon, avec des artistes français. À partir de l'indépendance, la production s'est tournée massivement vers le théâtre en prose, le théâtre devenant le Théâtre national algérien (TNA) en vertu d'un décret du 8 janvier 1963. Le festival de la musique panafricaine en 1969 est également l'occasion de nouveaux travaux. Le théâtre est ensuite rebaptisé Théâtre national algérien Mahieddine Bachtarzi[Quand ?]. Direction du théâtre Pierre Portelli (1944-1945) Mohamed Boudia (1963-1965) Mustapha Kateb (1963-1972) Notes et références Annexes Bibliographie Arnaudiès, Fernand, Histoire de l'Opéra d'Alger. Épisodes de la vie théâtrale algéroise, 1830-1940, Alger : Ancienne Imprimerie V. Heintz, 1941 Bulletin municipal de la ville d'Alger, no 7; juillet 1951, s.p. Articles connexes Théâtre algérien Ballet national algérien Mahieddine Bachtarzi (1897-1986) Liens externes Site officiel Ressources relatives au spectacle : Carthalia European Theatre Architecture Portail du théâtre Portail de l’opéra Portail d'Alger Portail de l’Algérie
Tichy-Haf Dam

The Tichy-Haf dam is an Arch–gravity dam on the Oued Bousellam in Mahfouda, Bouhamza Commune, Béjaïa, Algeria. Background Construction of the dam started in the Late 1990s by Yugoslav company Hydrotchnika, and later completed by Algerian company Cosider Group. The dam was finished by 2008, and opened on 26th February 2009. The dam produces 47 million cubic metres per year of drinking water for the Akbou-Béjaïa corridor, and 43 million cubic metres per year for irrigation. Near to the dam is the Tichy-Haf Treatment Plant, which has a capacity of 120,000 cubic metres per day, a 70km long pipeline and storage tanks with a capacity of 42,000 m3 (1,500,000 cu ft). The construction of the dam and reservoir was on former farmland, which the local residents protested the construction in the 2000s and in 2011. In 2023 the dam was only at 6% capacity, this led to boreholes being dug in the valley and the reservoir being partially dried. Local residents frequently use the dam and reservoir for swimming, diving, boating, and there are olive trees lining the river bank.Fishing also occurs on the reservoir, for Common carp and Common bream. However, it is dangerous to swim or dive too close to the dam. References
Barrage de Tichy-Haf

Le barrage de Tichy-Haf est un barrage poids-voûte algérien situé dans le village de Mahfouda, commune de Bouhamza sur le territoire des Aït Aïdel, dans la wilaya de Béjaïa dans la région de Kabylie en Algérie. Présentation Sa réalisation a débuté dans la fin des années 1990 par l'entreprise Hydrotchnika (Ex-Yougoslavie) mais elle a connu beaucoup de retard mais réalisé en grande partie par Cosider Travaux Publics. Mis en service en 2009, le barrage de Tichy-Haf produit 47 millions de mètres cubes par an destinés à l'alimentation en eau potable du couloir Akbou-Béjaia et 43 millions de mètres cubes par an pour l’irrigation. Il est composé essentiellement de quatre ouvrages, à savoir un barrage-voûte de 90 mètres de hauteur et d’une capacité de 80 millions de mètres cubes ; une station de traitement d’une capacité de 120 000 mètres cubes par jour ; une conduite d’eau traitée en B.P.A.T d’une longueur de 70 km et des réservoirs de stockage d’une capacité totale de 42 000 m3. Le barrage est réceptionné en 2008[réf. nécessaire]. L'eau du barrage servira à l'irrigation des terrains agricoles ainsi qu'à l'approvisionnement des populations[réf. nécessaire] de la wilaya de Béjaïa ainsi que celle des Wilaya limitrophes. Le raccordement des populations concernées en eau potable se poursuit toujours. Notes et références Voir aussi Liste des barrages en Algérie Liste des oueds en Algérie Portail des lacs et cours d'eau Portail de l’Algérie Portail de la Kabylie Portail du bâtiment et des travaux publics Portail des barrages
Гребля Тічі-Гаф

Гребля Тічі-Хаф (фр. Tichy Haf) – арково-гравітаційна гребля в селі Махфуда , комуна Бухамза, територія Аїт-Аїдель, провінція Беджая, регіон Кабілія на півночі Алжиру. Греблю спорудили в 1986-2006 роках на уеді Бусселам (Boussellam), який дренує значну ділянку в південній частині Тель-Атласу та є правою твірною уеду Суммам (Soummam), що впадає в Середземне море на південній околиці Беджаї (варто відзначити, що вище по течії Бусселам також існує велика гребля Айн-Зада). Водозбірний басейн вище від споруди складає 3980 км2 (з них 2080 км² вище від греблі Айн-Зада), а її призначенням є водопостачання, іригація та захист від повеней. В межах проекту долину уеду перекрили бетонною арковою греблею висотою 83,5 метра, довжиною 275 метрів та шириною по гребеню 28 метрів. Ліворуч від основної греблі та майже під прямим кутом до неї зведена допоміжна споруда для закриття сідловини, яка виконана із ущільненого котком бетону, має висоту 35 метрів та довжину 180 метрів. До лівого завершення допоміжної споруди примикає головний водоскид з порогом шириною 85 метрів, який здатен під час повені перепускати 6400 м3/с (оскільки уед після греблі описує петлю, вода з водоскиду потрапляє у русло за шість сотень метрів нижче від греблі). Крім того, у аркову греблю вбудований допоміжний водоскид, розрахований на перепуск 1000 м3/с. Нарешті, у основній греблі існує нижній водоспуск з діаметром 3 метра та довжиною 27 метрів, який розрахований на потік у 172 м3/с. Гребля утворила водосховище об’ємом 81,8 млн м3, з яких 75 млн м3 відносяться до корисного об’єму. При нормальному рівні поверхні на позначці 294,5 метра НРМ площа водойми становить 4,75 км2 (під час повені рівень може зростати до 302,5 метра НРМ). Примітки
Tipasa

Tipasa o Tibaza, antiga Tefessedt (àrab: تيبازة, Tībāza; amazic chenoua: Basar) és una ciutat a la costa d'Algèria, capital de la província o wilaya homònima, a 68 km d'Alger. Va ser declarada Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO l'any 1982. A l'època romana era una ciutat de la Mauritània Cesariense a la que l'emperador Claudi va atorgar la ciutadania llatina, segons Plini el Vell, i després va ser una colònia romana, tal com consta a l'Itinerari d'Antoní. No era massa lluny de la ciutat de Cesarea. L'historiador Procopi diu que prop de Tipasa hi havia dues columnes que portaven una inscripció en llengua fenícia que deia: «Som fugitius de la cara de Josuè el lladre i del seu fill Nave». Referències Vegeu també Mauritània Cesariense
Tipaza (stad)

Tipaza is een Algerijnse gemeente in de provincie Tipaza. De gemeente telde 8.049 inwoners in 2007. In de gemeente liggen de ruïnes van de antieke stad Tipasa. Tipasa Tipasa was een stad aan de zee en een handelspost, veroverd door Rome en omgevormd tot een strategische militaire basis voor de verdere verovering van Mauretania. Oorspronkelijk van Fenicische oorsprong, werd Tipasa een Romeinse kolonie onder keizer Claudius en later zelfs een municipium. De stad was van een betrekkelijk groot economisch belang voor de regio en werd al vroeg in de derde eeuw na Christus bekeerd tot het christendom. In 484 stuurde de Vandaalse koning Hunerik (477-484) een ariaanse bisschop naar Tipasa, waarna een groot deel van de bevolking naar Spanje vluchtte. Hierna kwam de stad tot verval. Het omvat een unieke groep van Romeinse en Byzantijnse ruïnes en monumenten, waaronder de Kbor er Roumia, het koninklijke mausoleum van Mauretania. De stad werd in 1982 toegevoegd aan de Werelderfgoedlijst van UNESCO. In 2002 werd de kwalificatie van Tipasa veranderd in bedreigd Werelderfgoed. Deze kwalificatie werd in 2006 weer geschrapt. Externe links (en) UNESCO-site met informatie over Tipaza
Тіпаза (руїни)

Тіпаза — руїни давньоримського міста у римській провінції Мавретанія Цезарейська, яка в даний час називається Тіпаса та розташована в прибережній частині центрального Алжиру. З 2002 року була віднесено ЮНЕСКО до «Всесвітньої спадщини». Існувало ще одне місто з такою ж назвою: Тіпаза в Нумідії. Історія Давня історія Завдяки пунічній торгівлі та завоювання Стародавнім Римом місто з маленького поселення перетворилось у військову колонію імператора Клавдія для завоювання Мавретанського царства. Після цього він став містом Колонія Aelia Augusta Tipasensium з населенням 20000 жителів в 4 столітті. Римське місто було побудоване на трьох невеликих пагорбах, що розташувались біля моря, у 20 кілометрах на схід від Кесарії. Більшість будинків розташовувались на центральному пагорбі. Але від них нічого не залишилось. Лише руїни трьох церков нагадують про колишню велич: Велика базиліка і базиліка Св. Александра на західному пагорбі та базиліка Св. Сальси на східному пагорбі, два кладовища, лазні, театр, амфітеатр і Німфея. Можна чітко простежити лінію фортечних валів. А біля підніжжя східного пагорба збереглися залишки стародавньої гавані. Базиліка Святої Сальси складається з нефа з двома проходами. На стінах до нашого часу збереглася мозаїка. Велика базиліка протягом багатьох століть руйнувалась, але все ще можна розгледіти план будівлі, який був розділений на сім проходів. Під фундаментом церкви знаходяться могили висічені з твердих порід каменю. Один з них має круглу форму діаметром 18 метрів для розташування 24 трун. . Крім торгівлі в Тіпаса також розвивалась освіта та мистецтво. Вже в ІІІ столітті місто стало центром єпископату. Тіпаса була частково зруйнована вандалами в 430 р. н. е., але відновлена візантійцями одне століття по тому. У 484 році король вандалів Хунер (477—484) вигнав єпископа Аріана. Після цього багато жителів втекли до Іспанії. А ті, що залишились жорстоко переслідуються. Тіпаса відродилась на короткий час під час візантійської окупації в VI столітті. В цей час араби перейменували місто Tefassed, що в перекладі означає сильно пошкоджене. Наприкінці VI століття місто було зруйноване арабами і довго стояло в руїнах. Новий час У 1857 році місто було відновлене і стало центром області. Нині в ньому живе близько 30 000 жителів, головним чином берберомовних груп західного Алжиру. Тіпаза в Нумідії Іноді Тіпаса називається «Тіпаса в Мавретаніі», тому що там був ще один Тіпаза в римській Африці у римській провінції Нумідія (також нинішній Алжир). Тіпаза (в Нумідії) розташований 88 км на південь від м. Аннабає Галерея Примітки Література Африка: Энциклопедический словарь. В 2 т. Т. 2. / Гл. ред. А. Г. Громыко. Ред. коллегия: М. В. Васев, А. М. Васильев, Н. И. Гаврилов и др. — М. : Сов. энциклопедия, 1987. — 671 с. (с. 453) Посилання Музей Тіпази. сайту з ЮНЕСКО.
Tubusuctu

Tubusuctu also known as Colonia Iulia Augusta Legionis VII, was a Roman colony founded by Augustus for military veterans and known for its olive oil. Location The town is located at 36.667565, 4.8462225 near El Kseur, Kabylia and flourished from 330 BC - AD 640. The town lies in a valley on the left bank of the Soummam, occupying an eminence and the plain running along it on S and E, where there are still vestiges of ramparts. The ruins have suffered from the cultivation of the region. To the S of the eminence are important baths, 50 m square in plan. To the N, in the center of the ruins, and to the E are the remains of immense cisterns. The N cisterns, fed by an aqueduct coming from the W, measure 35.5 x 77 m and are made up of 15 connected basins; the vaults were semicircular in section and there were interior and exterior buttresses. The ruins of the E cistern, fed by an aqueduct leading from the S, crossing the river via a bridge now gone, are confused and disjointed. Not all the important waterworks appear to be contemporary; it seems that the military importance of the site, in a region where there were numerous revolts in the 3d and 4th c., justified these creations. Archaeology Tubusuptu, located in the fertile Soummam River valley just south of the Port of Saldae, was populated by the Roman soldiers of the Legio VII Claudia. The Roman veterans of Legion VII merged into the population of the valley of the Soummam River. The region's olive oil was very popular and Tiklat jars were found throughout the Roman Empire, which proves its commercial importance at the beginning of the Christian era. Today there are still vestiges. There is an aqueduct and also well-preserved thermal baths. An almost intact mosaic is also present on site. The archaeological district of Béjaïa is planning to carry out work to preserve the site and prevent its degradation. The French archaeologist Jean-Pierre Laporte made a study of these ruins in the 1960s. Several inscription survive in the ruins. History The town is attested in Pliny; Ptolemy and Ammianus Marcellinus The town also appears in the Ravenna Geographer, and Julius Honorius but it is missing from the Antonine Itinerary. In the late Roman period it became the centre of a military district. Bishopric The town was a center for early Christianity with bishops for the town being recorded in 411 and in 484. The bishopric survives today as a titular see of the Roman Catholic Church and the current bishop is Alphonse Marie van den Bosch. References