NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
ТЕС Умаш

ТЕС Умаш (Oumeche, також відома як Біскра та Bordj-de-Chegga) — теплова електростанція на північному сході Алжиру у вілаєті Біскра, за п’ять десятків кілометрів на південь від столиці провінції міста Біскра. Майданчик станції об'єднує два проєкта: Умаш І, що є однією з шести парогазових станцій комбінованого циклу (поряд з ТЕС Каїс, Беллара, Джельфа, Sonaghter та Наама), контракти на спорудження яких на початку 2014 року уклала алжирська електроенергетична компанія Sonelgaz; Умаш ІІ, запроєктована як газотурбінна, що повинно було пришвидшити введення її в експлуатацію (це мало важливе значення в умовах серйозного енергодефіциту, який існував в Алжирі з початку 21 століття). Генеральним підрядником будівництва Умаш II стала південнокорейська компанія Hanwha, тоді як концерн Siemens у лютому 2014-го отримав замовлення на необхідні для неї дві газові турбіни SGT5-4000F потужністю по 228 МВт. Введення їх в експлуатацію розраховували почати вже у серпні того ж року, а для видачі продукції Siemens спеціально спроєктував мобільну трансформаторну підстанцію, розраховану на роботу під напругою 400 кВ. Втім, як і у випадку з багатьма іншими замовленими в середині 2010-х років об‘єктами алжирської теплоенергетики, будівництво станції Умаш страждало від затримок. Вона не почала роботу ані у серпні 2014-го, ані у визначеному в контракті січні 2015-го, та стала до ладу лише в 2017-му. Що стосується Умаш І, генеральним підрядником будівництва якої виступив консорціум так само південнокорейських Hyundai та Daewoo, то в її складі запроєктовано два блоки (по дві газові та одній паровій турбіні у кожному) загальною потужністю 1338 МВт. Станом на 2017-й завершення цього проєкту очікували за три роки. Як паливо використовують природний газ, що надходить по трубопроводу Хассі-Р'Мель-Скікда – Чегга. Примітки
ТЕС Айн-Арнат

ТЕС Айн-Арнат – теплова електростанція в північній частині Алжиру у вілаєті Сетіф (центральна частина гірського хребту Тель-Атлас). Розташована біля містечка Айн-Арнат за кілька кілометрів на захід від столиці провінції. Контракт на будівництво станції отримав у 2012 році консорціум південнокорейських компаній Hyundai та Daewoo. Для ТЕС обрали технологію комбінованого парогазового циклу, при цьому запроектували три енергоблоки загальною потужністю 1015 МВт, у складі кожного з яких працюватимуть турбіни компанії Siemens: по одній газовій SGT5-4000F та одній паровій SST5-3000. За контрактом термін завершення будівництва встановили на початку 2016 року. Проте в процесі робіт виникли певні затримки, зокрема через ускладення ситуації з безпекою у 2013 році (саме тоді відбувся інцидент із загибеллю великої кількості заручників на газовому родовищі Ін-Аменас) та вимоги фермерів щодо підвищення компенсації за право встановлення на їх землях опор ліній електропередачі. У підсумку перший енергоблок став до ладу весною 2017 року. Як паливо використовують природний газ, що надходить по відгалуженню від газотранспортного коридору Хассі-Р'Мель – Скікда. Дл видачі продукції призначена ЛЕП, що працює під напругою 400 кВ. Вартість проекту парогазової станції Айн-Арнат складає біля 1 млрд доларів США. Примітки
ТЕС Джельфа

ТЕС Джельфа – теплова електростанція, що споруджується на півночі Алжиру у вілаєті Джельфа, розташованому в регіоні Високих рівнин між широтними гірськими системами Тель-Атлас та Сахарський Атлас. Майданчик станції знаходиться біля містечка Айн-Усера (Ain Ouessara), за 90 км на північ від провінціального центру. ТЕС Джельфа є однією з шести парогазових станцій комбінованого циклу, контракти на спорудження яких на початку 2014 року уклала алжирська електроенергетична компанія Sonelgaz (поряд з ТЕС Каїіс, Умаш, Беллара, Сугер та Наама). Станцію запроектували у складі двох однотипних блоків, кожен з яких матиме дві газові турбіни General Electric типу 9FA, що через котли-утилізатори живитимуть одну парову турбіну тієї ж компанії типу 209A. Загальна потужність ТЕС становитиме 1262 МВт. Як паливо ТЕС використовуватиме природний газ (можливо відзначити, що через район розташування станції проходить газопровід Хассі-Р'Мель – Бордж-Менаель – Алжир). Генеральним підрядником обрали іспанську компанію Duro Felguera. Будівельні роботи на майданчику ТЕС розпочались у квітні 2014-го, а плановий термін завершення проекту становив 4-й квартал 2018 року. Втім, роботи посувались із суттєвим відхиленням від графіку, так що в 2022-му запуск ТЕС очікували не раніше кінця 2024-го. Примітки
ТЕС Буфарик

ТЕС Буфарик (Boufarik) – теплова електростанція на півночі Алжиру у вілаєті Бліда. Розташована біля містечка Boufarik у кількох кілометрах на північний схід від столиці провінції міста Бліда. Введена в експлуатацію у 1977-1978 роках, ТЕС Буфарик стала третьою станцією у столичному регіоні після Алжир-Порт та Хамма I. Як і остання, вона відносилась до газотурбінних та була обладнана чотирма газовими турбінами компанії General Electric з одиничною потужністю 24 МВт. У 2014 році в межах програми з ліквідації дефіциту електрогенеруючих потужностей біля цього ж містечка почали спорудження ще однієї газотурбінної станції, площадку для якої обрали у 3,5 км від діючої. Основне обладнання цього об’єкту складається з трьох газових турбін виробництва General Electric типу 9FA загальною потужністю 770 МВт. Перша з них стала до ладу в кінці 2015 року, завершення ж всього проекту очікувалось генеральним підрядником турецькою компанією Gama Power в кінці 2017-го. Як паливо станція використовує природний газ, що вперше надійшов до столичного регіону на початку 1980-х по трубопроводу Хассі-Р'Мель – Бордж-Менаель – Алжир. Примітки
ТЕС Наама

ТЕС Наама – теплова електростанція на північному заході Алжиру у вілаєті Наама неподалік кордону з Марокко. Розташована біля містечка Mecheria за три десятки кілометрів на північ від столиці провінції міста Наама, на території Високих рівнин, що розділяють гірські системи Сахарський Атлас та Тель-Атлас. В Алжирі на початку 21 століття на тлі дефіциту енергогенеруючих потужностей в окремих випадках організували перебазування газових турбін малої потужності. Зокрема, на площадку станції Наама перемістили вісім турбін розробки компанії General Electric з одиничною потужністю 25 МВт. Їх доставили сюди з ТЕС Мсіла, яка в свою чергу отримала це обладнання ще у першій половині 1980-х). А у першій половині 2010-х тут запланували зведення другої черги, при цьому ТЕС Наама стала однією з шести парогазових станцій комбінованого циклу, контракти на спорудження яких на початку 2014 року уклала алжирська електроенергетична компанія Sonelgaz (поряд з ТЕС Каїс, Умаш, Беллара, Джельфа та Сугер). Друга черга станції Наама складається із двох однотипних блоків, кожен з яких має дві газові турбіни General Electric типу 9FA, що через котли-утилізатори виробництва південнокорейської BHI (по ліцензії британської Amec Foster Wheeler) живлять одну парову турбіну тієї ж General Electric. Загальна проектна потужність ТЕС становить 1163 МВт. Генеральним підрядником спорудження парогазової станції обрали південнокорейську компанію Samsung. Завершення будівельних робіт планується на 2018 рік, проте, як і у випадку з майже всіма іншими замовленими за результатами тендеру 2013 року об’єктами, зведення ТЕС Наама стрічається з суттєвими перепонами. Наприклад, місцеві мешканці блокують об’єкт вимагаючи прийняти їх на роботу. Станція споживає природний газ, що надходить по перемичці від трубопроводу Магриб — Європа. Примітки
Daïra de Ziama-Mansouriah

La daïra de Ziama Mansouriah est une daïra d'Algérie située dans la wilaya de Jijel et dont le chef-lieu est la ville éponyme de Ziama Mansouriah. Localisation La daïra est située au sud-ouest de la wilaya de Jijel. Communes de la daïra La daïra est composée de deux communes : Eraguene et Ziama Mansouriah. Notes et références Voir aussi Articles connexes Wilaya de Jijel Daïras de la wilaya de Jijel Communes de la wilaya de Jijel Lien externe Site officiel de la wilaya Jijel Portail de l’Algérie Portail de la Kabylie
Ziama Mansouriah (distrito)

Ziama Mansouriah é um distrito localizado na província de Jijel, Argélia, e cuja capital é a cidade de mesmo nome, Ziama Mansouriah. A população total do distrito era de 16 033 habitantes, em 2008. Comunas O distrito é composto por duas comunas: Ziama Mansouriah Eraguene Referências
Deutsche Botschaft Algier

Die Deutsche Botschaft Algier ist die offizielle diplomatische Vertretung der Bundesrepublik Deutschland in der Demokratischen Volksrepublik Algerien. Lage und Gebäude Die Botschaft liegt im Stadtzentrum von Algier in 165, chemin Sfindja (ex Laperlier) zwischen den Parks Jardin Tifariti und Beyrouth. Das Goethe-Institut Algier liegt in unmittelbarer Nachbarschaft. Das Fährterminal Algier–Alicante (Spanien) ist knapp 4 km von der Botschaft entfernt, der internationale Flughafen Houari Boumediene 20 km. Die Botschaft befindet sich auf dem bundeseigenen Botschaftsgelände (rund 3700 Quadratmeter) in einem ehemaligen Kloster. In den Jahren 2003 und 2004 wurden verschiedene Gebäudebereiche umgebaut und saniert. Seit 2019 wird ein fünfgeschossiges Gebäude als kompletter Neubau der Kanzlei errichtet. Eine andere Quelle nennt als Zeitraum des Neubaus 2014–2017. Organisation In der Botschaft werden die Sachgebiete Politik, Wirtschaft, Kultur und Bildung bearbeitet. Sie bietet vollen Visa- und Konsularservice. Geschichte Am 24. April 1956 eröffnete die Bundesrepublik Deutschland ein Generalkonsulat in Algier, das am 1. Oktober 1962, einen Monat vor Ende der französischen Kolonialherrschaft und der offiziellen Unabhängigkeit des Landes, in eine Botschaft umgewandelt wurde. Angesichts einer sich zuspitzenden Krise im Land, die Oberst Houari Boumedienne im Juni 1965 durch einen Militärputsch an die Macht führte, wurden die diplomatischen Beziehungen am 14. Mai 1965 abgebrochen und am 21. Dezember 1971 wieder aufgenommen. Die Schweiz übernahm von 1965 bis 1971 die Schutzmachtvertretung bundesdeutscher Interessen; in der schweizerischen Botschaft arbeitete ein deutscher Verbindungsstab. Die DDR unterhielt bereits ab 1963 eine Handelsvertretung in Algier, die nach Aufnahme diplomatischer Beziehungen im Jahr 1970 zu einer Botschaft umgewandelt wurde. Die Botschaft wurde im Jahr 1990 mit dem Beitritt der DDR zur Bundesrepublik Deutschland geschlossen. Die Botschaft koordinierte die in Algerien tätigen technischen, landwirtschaftlichen und sonstigen Berater im Sinne der Entwicklungszusammenarbeit. Im Februar 1983 handelte es sich z. B. um 893 DDR-Bürger, die sich dienstlich in Algerien aufhielten. Siehe auch Liste der deutschen Botschafter in Algerien Liste deutscher Auslandsvertretungen Weblinks Website der Botschaft Verzeichnis der Vertretungen der Bundesrepublik Deutschland im Ausland Webseiten der deutschen Auslandsvertretungen (Auswärtiges Amt) Einzelnachweise
Шот Мелрир

Шот Мелрир или Шот Мелгир (на арабски: شط ملغيغ‎) е голямо безотточно солено езеро, разположено в североизточната част на Алжир и заемащо центъра на обширна безотточна област (депресия). В периода на дъждовете (през зимата) падината се напълва с вода от стичащите се от планините Орес (на север) и Сахарски Атлас (на северозапад) временни реки – Ал Мита, Зрибет, Джеди, Ал Фахама, Ител и др. В древността в него от юг са се вливали водите на на една от най-големите сега в света сухи долини, тази на уада Игаргар. При максимален обем през зимата нивото на водата му е на 26 m под морското равнища, а площта му достига 6700 km², което го прави най-голямото езеро в страната. Размерите му силно варират, като при пълноводие достига 130 km от изток на запад. Цялото езеро се намира под морското равнище и при пресъхването му там се намира най-ниската точка (-40 m) на Алжир. Шот Мелрир редовно пресъхва през лятото и се превръща в равно широко място, покрито със сол и други минерали, известни под името солончаци. Близо до езерото се намират градовете Бискра, Ал Уед и Тугурт. Шот Мелрир е влажна зона, която от 2003 г. е защитена от Рамсарската конвенция. Източници Топографска карта М 1:500 000; лист I-31-Б Топографска карта М 1:500 000; лист I-31-Г Топографска карта М 1:500 000; лист I-32-А Топографска карта М 1:500 000; лист I-32-В
Šot Melrhir

Šot Melrhir (Chott Melrhir, arabsky شط ملغيغ‎ [shaṭ malghígh]) je slané bezodtoké jezero (šot) na východě alžírské části Sahary. Je to největší jezero v zemi. Jezero se nachází uprostřed bezodtoké oblasti, v propadlině, jejíž dno se nachází pod úrovní moře. V současné době je rozdělené na dvě části. Má rozlohu 6700 km². Leží 26 m pod úrovní světového oceánu. Vodní režim V období dešťů (v zimě) se jezero naplňuje vodou řek a potoků, které přitékají z pohoří Aurès a ze Saharského Atlasu. V suchém období jezero vysychá a mění se na slanisko. Odkazy Literatura V tomto článku byly použity informace z Velké sovětské encyklopedie, heslo „Мельгир“. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu šot Melrhir na Wikimedia Commons
Schott Melghir

Der Schott Melghir (arabisch شط ملغيغ), auch Chott Melrhir, ist ein regelmäßig bis auf kleinere Tümpel austrocknender See, ein Schott, im Nordosten Algeriens und bei hohem Wasserstand in kleinen Teilen im mittleren Westen Tunesiens. Mit –40 m ist er die tiefste Senke Algeriens. Beschreibung Er liegt südlich des Atlasgebirges im Sahara-Tiefland und wird hauptsächlich durch das Wadi Djedi gespeist. Sein größtes Ausdehnungsgebiet bildet ein alluviales Sedimentbecken, das im Süden an das Sahara-Tafelland anschließt. Westlich von ihm liegt das Rir-Tal. Er befindet sich 103 km südöstlich der Stadt Biskra und 129 km nordöstlich von Touggourt. Erosion im Einzugsgebiet Durch die unregelmäßigen Niederschläge und die spärliche Vegetation, sowie das unregelmäßige Relief, gehört Nordwestalgerien zu den Regionen, die am stärksten von Bodenerosion betroffen sind. Die Zuflüsse des Schott Melghir transportieren durchschnittlich zwischen 838 und 1260 t Sediment pro km² Einzugsgebiet im Jahr in die Senke. Literatur Paul Vageler: Zur Bodengeographie Algiers. Gotha (Hermann Haack) 1955 Weblinks Einzelnachweise
Melrhir-sott

A Melrhir-sott vagy másképp Melgír-sott (arabul: شط ملغيغ, nyugati átírásokkal: Chott Melghir vagy Chott Melrhir) lefolyástalan sós tó Algéria északkeleti részén. Fekvése Maximális kiterjedése mintegy 6700 km², amellyel a legnagyobb tó az országban. Mérete jelentősen változik az év során, általában több mint 130 km széles kelet-nyugati irányban. Télen az esős évszakban számos vádi tölti fel a medrét, elsősorban északról és északnyugatról. A legnagyobb közülük a Dzsedi (Djedi), amely az Atlaszhoz tartozó Aurès-hegységből (Oresz) fut alá. Nyáron, ahogy a legtöbb tápláló folyó vádivá válva kiszárad, a tó is egy sós, száraz serpenyővé válik. A Melrhir-sott a tenger szintje alatt fekszik, és itt található Algéria legalacsonyabb pontja, -40 méteres mélységgel. A legközelebbi városok Biskra (légvonalban 60 km-re északnyugatra), El Oued és Touggourt (85 km-re délre). Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Chott Melrhir című angol Wikipédia-szócikk fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Chott Melrhir

Il Chott Melrhir (in arabo شط ملغيغ‎?, Šaṭṭ Malġīġ), o Chott Melghir, è un bacino endoreico di acqua salata nel nord est dell'Algeria Voci correlate Sciott Chott ech Chergui Chott el Jerid Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Chott Melrhir Collegamenti esterni (EN) Chott Melrhir, su Enciclopedia Britannica, Encyclopædia Britannica, Inc.
Мельгир

Мельги́р (Шотт-Мельги́р; араб. شط ملغيغ‎) — бессточное пересыхающее солёное озеро в Северной Африке, самое крупное на территории Алжира. Описание Расположено на западе серии впадин, тянущейся вглубь Сахары от залива Габес в Тунисе. В зимний период дождей вода, стекающая с гор Орес по вади Джеди и другим, наполняет озеро. При максимальном уровне −26 м ниже морского площадь озера достигает 6700 км², а ширина в направлении восток-запад — 130 км. Летом Мельгир пересыхает и превращается в солончак. При этом низшая точка впадины находится на уровне −40 м ниже уровня моря, что делает её самой низкой в Алжире. Рядом расположены города Бискра, Эль-Уэд и Туггурт. Озеро включено в список угодий Рамсарской конвенции. См. также Эль-Джерид Примечания Ссылки Словарь современных географических названий / Рус. геогр. о-во. Моск. центр; Под общ. ред. акад. В. М. Котлякова. Институт географии РАН. — Екатеринбург: У-Фактория, 2006. Chott Melrhir — Britannica Online Encyclopedia (англ.). www.britannica.com. Дата обращения: 8 февраля 2020.
Мельгір (озеро)

Мельгір (араб. شط ملغيغ) — безстічне пересихаюче солоне озеро (шот) в Північній Африці, найбільше на території Алжиру. Опис Розташоване на заході серії западин, що тягнуться вглиб Сахари від затоки Габес в Тунісі. Взимку вода дощів, що стікає з гір Орес по ваді Джеді і іншим, наповнює озеро. При максимальному рівні -26 м нижче морського рівня площа озера досягає 6700 км², а ширина в напрямку схід-захід — 130 км. Влітку Шотт-Мельгір пересихає і перетворюється на солончак. При цьому найнижча точка западини знаходиться на рівні -40 м нижче рівня моря, що робить її найнижчою в Алжирі. Поруч розташовані міста Біскра, Ель-Уед і Туггурт. Озеро включено до списку угідь Рамсарської конвенції. Див. також Ель-Джерід Джерела Посилання Словарь современных географических названий / Рус. геогр. о-во. Моск. центр; Под общ. ред. акад. В. М. Котлякова. Институт географии РАН. — Екатеринбург: У-Фактория, 2006. Chott Melrhir — Britannica Online Encyclopedia
Chott El Gharsa

Chott El Gharsa (àrab: شط الغرسة, xaṭṭ al-Ḡarsa, pronunciat localment xott al-Gharsa) és una extensió de terra erma o xot entre la frontera algeriana i la ciutat de Tozeur a Tunísia, governació de Tozeur, que antigament fou un llac salat, avui dia sec. El territori és estèril i deshabitat. La part nord-est està creuada per una carretera que va des de Tozeur als oasis de muntanya de Chebika, Tamerza i alguns altres. Actualment s'utilitza per viatges turístics en 4 x 4.
Shatt al Gharsah

Shatt al Gharsah, Chott el Gharsa (Arabic: شط الغرسة) is a sedimentary basin and also intermittent salt lake (a chott) in Tunisia, near the border with Algeria. It has width of 20 kilometres (12 mi) and length of 50 kilometres (31 mi). At 17 metres (56 ft) below sea level it is at the lowest point of the country. References
Shatt al Gharsah

Chott El Gharsa (en árabe شط الغرسة, xaṭṭ al-Garza, pronunciado /xott al-Gharsa/) es una extensión de tierra baldía o chott entre la frontera argelina y la ciudad de Tozeur en Túnez, gobernación de Tozeur, que antiguamente fue un lago salado, hoy en día seco. Tiene una anchura de 20 kilómetros y una longitud de 50 kilómetros. A 17 metros bajo el nivel del mar, es el punto más bajo del país. El territorio es estéril y se encuentra deshabitado. La parte noreste está cruzada por una carretera que va desde Tozeur a los oasis de montaña de Chebika, Tamerza y algunos otros. Actualmente se utiliza para viajes turísticos en 4x4. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Shatt al Gharsah. «Chott El-Jarid lake, Tunisia». Encyclopedia Britannica (en inglés).
Chott el-Gharsa

Le Chott el-Gharsa ou Chott el-Rharsa (arabe : شط الغرسة soit Šaṭṭ al-Ġarsa) est un chott situé au sud-ouest de la Tunisie, plus particulièrement dans le gouvernorat de Tozeur, à la frontière entre l'Algérie et la Tunisie. Il se trouve dans une dépression et atteint dans sa partie septentrionale son point le plus profond, soit 17 mètres en dessous du niveau de la mer, altitude la plus basse du territoire tunisien. Géographie et géologie Le chott s'étend sur environ cinquante kilomètres d'est en ouest, alors que sa largeur maximale du nord au sud atteint environ vingt kilomètres dans sa partie orientale. Chacune des zones du chott possède sa propre dénomination : Chtihatt Sghatt, Mejez Sfa et Er Rahim. Sur son flanc méridional se situe la région semi-aride du Jérid. Au nord s'élèvent de hautes montagnes d'un anticlinal régional composé de roches sédimentaires datant du Crétacé et de l'Éocène. Des processus tectoniques de l'époque du Tertiaire, dans le sud de l'actuelle Tunisie, ont créé des failles, des flexions et des anticlinaux. L'érosion et les mouvements de terrain ont laissé derrière eux, entre des cuestas existantes (contreforts orientaux du Djebel Chareb), une dépression en forme de cuvette et remplie de sédiments. Ces cuestas, à la manière de montagnes allongées, forment les limites nord et sud du Chott el-Gharsa. Son voisinage méridional est formé de sables éoliens et alluvionnaires et s'inscrit dans le plateau saharien avec ses paysages désertiques et ses oasis. À l'échelle géologique, le chott appartient à une série de dépressions, dont le Chott el-Jérid en Tunisie et la Chott Melrhir en Algérie, traversant d'ouest en est la partie méridionale de l'Atlas. L'afflux principal d'eau douce provient de l'oued el Melah, récoltant l'eau depuis la région entre les villes de Métlaoui et Gafsa. Dans ses zones limitrophes, le Chott el-Gharsa capte de l'eau douce dans l'aquifère. En outre se produisent ici, tout comme dans le Chott el-Jérid, des prélèvements d'eau douce appelés aioun (singulier : aïn) sous la croûte de sel existante, depuis les couches de sable les plus profondes. Les dépôts dans le bassin sont constitués de sable et d'évaporites. Par conséquent, on y trouve des dépôts de gypse déposés à l'époque du Pléistocène. Ces successions sédimentaires ont été comparées avec les évaporites sur la surface de Mars. Économie L'aridoculture est pratiquée sur un terrain en pente, au nord du chott, au pied d'une chaîne de montagnes entre Tamerza et Gafsa. Infrastructures À travers cette région, une route quitte Tamerza, traverse la bordure orientale du chott, pénètre au sud-est dans le Jérid et permet d'accéder aux oasis de Tozeur et El Hamma du Jérid. Tozeur dispose par ailleurs d'un aéroport international (Tozeur-Nefta) et du terminus d'une ligne de chemin de fer menant vers le nord du pays. Bibliographie (de) Horst Mensching, « Tunesien », dans Wissenschaftliche Länderkunden, vol. 1, Darmstadt, Wissenschaftliche Buchgesellschaft, 1974. Notes et références Liens externes Portail de la Tunisie Portail de l’Algérie Portail des lacs et cours d'eau Portail des déserts
Szatt al-Gharsa

Szatt al-Gharsa (także: Szott al-Gharsa, Szott el Gharsa; arab. ‏شط الغرسة‎, fr. Chott El Gharsa) – okresowe słone jezioro wypełniane wodą w porze deszczowej. Leży w środkowej części Tunezji w obrębie rozległej niziny bezodpływowej, w gubernatorstwie Tauzar. Przez większą część roku zbiornik jest suchy, a jego dno popękane, występuje tu zjawisko fatamorgany. Szott położony jest w depresji 17 m p.p.m. Na południe od niego znajduje się miasto Tauzar oraz Wielki Szott. Na południowym wybrzeżu jeziora w okolicach granicy z Algierią kręcono sceny do pierwszej części Gwiezdnych wojen.
Эль-Гарса

Эль-Га́рса, Шотт-эль-Гарса (араб. شط الغرسة‎) — шотт, пересыхающее бессточное соляное озеро, расположенное преимущественно на территории Туниса. Части шотта имеют свои названия: Шотт Chtihatt Sghatt, Шотт Mejez Sfa и Шотт-эр-Рахим. Является частью системы шоттов, расположенной в низменности с южной стороны гор Атлас. Западнее находится Мельгир (на территории Алжира), юго-восточнее — Эль-Джерид, восточнее — Эль-Феджадж. Основной приток пресной воды даёт вади Эль-Мелах на северо-востоке с подножья гор между городами Метлави и Гафса. Является самой низкой точкой Туниса, на 23 метра ниже уровня моря. Озеро посещают в рамках массовых туристических экскурсий в Сахару. Примечания