NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Estádio Nelson Mandela de Baraki

O Estádio Nelson Mandela de Baraki (em francês: Stade Nelson Mandela de Baraki, em árabe: ملعب نيلسون مانديلا) é um moderno estádio multiuso localizado em Baraki, comuna de Argel, capital da Argélia. Sua inauguração ocorreu oficialmente em 12 de janeiro de 2023. O custo de construção do estádio foi de aproximadamente 300 milhões de euros. Com capacidade para 40.784 espectadores, ele será o primeiro estádio exclusivamente voltado para o futebol na Argélia, ou seja, projetado originalmente sem pista de atletismo. Também será o primeiro estádio do país apto a sediar todas as competições organizadas pela FIFA, incluindo a Copa do Mundo, além de ser o segundo estádio totalmente coberto da Argélia, depois do Estádio Olímpico de Orão. O estádio ocupa uma área total de 68 hectares, dos quais 5 hectares são de área construída, conta com toda a infraestrutura necessária para a realização de eventos internacionais de futebol. Homenagem O nome do estádio renderá homenagem à Nelson Mandela, advogado e líder rebelde nacionalista sul-africano que serviu como o 1.º presidente da África do Sul entre 1994 e 1999, falecido em 2013. Referências
Hippodrome du Caroubier

L'hippodrome du Caroubier (en arabe : مضمار خروبييه) est un champ de courses hippiques situé au sud-est du Hussein Dey à Alger en Algérie. Il a été construit en 1909. Histoire Accès L'hippodrome est accessible depuis : la gare ferroviaire Caroubier ; la station Caroubier du tramway d'Alger ; la route nationale 5 (boulevard de l'ALN) ; la rocade nord d'Alger et l'Autoroute A1 (échangeur d'Hussein Dey / El Magharia). Notes et références Articles connexes Hippodrome Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du sport Portail du monde équestre Portail d'Alger
Gran Sinagoga d'Alger

La Gran Sinagoga d'Alger era un edifici religiós jueu localitzat a la ciutat d'Alger, la capital del país africà d'Algèria. L'11 de desembre de 1960, la sinagoga va ser atacada per un grup radical àrab que va profanar els rotllos de la Torà i els llibres d'oració. Després que els jueus van ser expulsats d'Alger, la sinagoga va ser convertida en una mesquita i un minaret va ser agregat. Actualment s'anomena mesquita Ben Farès. Referències
Große Synagoge von Algier

Die Große Synagoge Rabbi Bloch (französisch Synagoge d’Alger) war eine historisch bedeutende Synagoge in Algier, der Hauptstadt von Algerien; nach der Vertreibung der algerischen Juden wurde sie in eine Moschee umgewandelt. Sie befand sich an der Straße Randon und war für viele Jahre die Hauptsynagoge der jüdischen Gemeinde Algeriens. Die Große Synagoge wurde im Jahre 1865 aus Ziegeln im Stile der umliegenden Moscheen gebaut. Während des Algerienkrieges wurde die Synagoge im Juli 1960 angezündet, gebrandschatzt und zahlreiche Juden getötet. Am 11. Dezember des Jahres wurde die Synagoge erneut von einem arabischen Mob angegriffen, wobei die Torarollen sowie die Gebetbücher entweiht wurden. Nach der gewaltsamen Vertreibung der Juden aus der Stadt und deren Weggang nach Israel, Frankreich und die Vereinigten Staaten wurde das Gebäude endgültig geschlossen und stand danach aufgegeben. Im Jahre 1962 wurde die Große Synagoge in die „Ibn-Fares-Moschee“ (algerisch-Arabisch Djamâa Ben Farès; auch arabisch جامع اليهود Djamâa Lihoud, DMG Ǧāmiʿ al-Yahūd ‚Juden-Moschee‘) umgewandelt. Literatur Dominique Auzias: Alger 2010–11. Petit Futé, 2009, ISBN 2-7469-2404-8, S. 168. David Corcos: Algiers. In: Encyclopaedia Judaica. Bd. 1, S. 652–654. Weblinks Mordecai Schreiber (Hrsg.): The Shengold Jewish Encyclopedia. 4. Auflage. Taylor Trade Publications, 2011, ISBN 978-1-58979-725-3 (englisch, eingeschränkte Vorschau in der Google-Buchsuche).
Ben Farès Mosque

The Ben Farès Mosque, also known as Djamaa Ben Farès (Arabic: مسجد ابن فارس) and formerly as Djamâa Lihoud (Jewish Mosque), is a mosque located on Place Randon in Algiers, the capital of Algeria. The mosque is located in the Casbah of Algiers, a UNESCO World Heritage Site. Built by Napoleon III in 1865 as a synagogue and named as the Great Synagogue of Algiers (French: Synagogue de Rue Randon), the structure was abandoned by Jews in 1962, during the independence of Algeria, and repurposed as a mosque. History Supported by funding from the French government, large synagogues were constructed in Algiers, Oran, and Setif, to establish a public Jewish presence in parallel to Roman Catholic cathedrals and grand mosques. In 1839 the French government tore down several buildings and synagogues in the Jewish quarter as part of urban renewal and promised in return to provide FF120,000 toward the construction of a grand synagogue. It took 25 years for the synagogue to be inaugurated on September 19, 1865, on the site of an ancient mosque on Place Randon. On 11 December 1960, Algerian rebels battling French rule took over the synagogue. Protesting against a visit by General de Gaulle, Algerian rebels were fired upon by Jews from nearby balconies forcing them to attack the synagogue. the rebels raised a green and white flag above the synagogue. After two days of rioting, French forces restored order. The synagogue was abandoned. In 1962 the former synagogue was converted into the Ben Farès Mosque. Much of the exterior of the former synagogue was preserved, with the only major change was the addition of an octagonal minaret. Inside the former synagogue, all Jewish symbols were removed. The Torah ark was replaced by a mihrab. The building is sometimes referred to as the Mosque of the Jews. Architecture Designed by Pierre Guiauchain in the Moorish style, the square interior with a large dome and horse-shoe arches accommodate 900 men, plus 200 women in the second-floor balconies. A chandelier hung from the central dome, with light streaming in from stained-glass windows. Plaques on the walls saluted community benefactors, and in 1922 the synagogue added two large plaques on either side of the ark memorializing community members who died in World War I. The ark housed many scrolls, including a Sefer Torah from Spain, completed centuries before the synagogue was built. An organ was added at some point. The façade faces the market plaza with a large door flanked by two columns and two side doors, with a wide granite staircase. See also Islam in Algeria List of mosques in Algeria List of synagogues in Algeria References External links Media related to Ben Farès Mosque at Wikimedia Commons
Gran Sinagoga de Argel

La Gran Sinagoga de Argel era un edificio religioso judío localizado en la ciudad de Argel, la capital del país africano de Argelia.​ El 11 de diciembre de 1960, la sinagoga fue atacada por un grupo radical árabe que profanó los rollos de la Torá y los libros de oración. Después de que los judíos fueron expulsados de Argel en 1962, la sinagoga fue convertida en una mezquita y un minarete fue agregado. Actualmente se llama mezquita Ibn Faris. Véase también Sinagoga Torá Antisemitismo Referencias
Grande synagogue d'Alger

La grande synagogue d'Alger est une ancienne synagogue dans la casbah d'Alger en Algérie. Inaugurée en 1865, elle est pendant près de cent années l'un des lieux de culte de la communauté juive algéroise. Le 12 décembre 1960, elle est profanée et saccagée par des émeutiers du FLN. En 1962, à l'indépendance du pays et à la suite de l'exode de la communauté juive, la synagogue est confisquée puis transformée en mosquée. On donne officiellement au lieu le nom de Djamâa Farès, "mosquée Farès", mais pour beaucoup d'habitants elle reste la Djamâa Li houd (جامع اليهود), signifiant « la mosquée des juifs ». Origine de la synagogue A l'endroit de la synagogue il y avait auparavant un terrain, vendu ensuite par les Français aux juifs d'Algérie qui y construisent une synagogue en 1845. Transformation en Mosquée Ben Farès À la suite du départ des juifs d'Algérie comme la majorité des pieds-noirs lors de l'indépendance de l'Algérie, la synagogue est transformée en mosquée, appelé "Mosquée de Ben Farès". L'origine du nom de la mosquée, selon ce qui était indiqué dans le livre des « mosquées de la ville d'Alger, ses zaouïa et ses sanctuaires à l'époque ottomane » de Ben Hamoush, est attribuée au quartier dans lequel vivait Hajj Ali Abdul Aziz ibn Farès, qui a fui l'Andalousie après sa chute en 1492 pour s'installer à Bejaia et puis à Alger, dans le quartier de la Casbah. Galerie Références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Djamâa Ben farès » (voir la liste des auteurs). Voir aussi Articles connexes Histoire des Juifs en Algérie. Grande synagogue d'Oran. Lien externe Site recensant des anciennes photos de synagogues algériennes. Portail du judaïsme Portail d'Alger Portail du XIXe siècle
Grande sinagoga di Algeri

La Grande sinagoga di Algeri (in arabo كنيس الجزائر الكبير‎?) è stata una sinagoga di Algeri, in Algeria. Inaugurata nel 1865, fu per quasi un secolo una delle principali sinagoghe di Algeri. Nel 1962, in seguito all'indipendenza dell'Algeria e all'esodo della comunità ebraica, la sinagoga venne trasformata in moschea. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Grande sinagoga di Algeri
Synagoga w Algierze

Synagoga w Algierze (fr. Synagogue d'Alger) – synagoga znajdująca się w Algierze, stolicy Algierii, przy ulicy Randon. Przez wiele lat była główną synagogą algierskiej gminy żydowskiej. Synagoga została zbudowana w 1865 roku w stylu mauretańskim, nawiązującym do pobliskich meczetów. Autorem jej projektu był architekt Pierre Guiauchain. Synagoga została zbudowana na planie kwadratu i zwieńczona kopułą. Po I wojnie światowej została nazwana imieniem rabina Abrahama Blocha – rabina polowego armii francuskiej, poległego podczas wojny. 11 grudnia 1960 roku synagoga została zajęta przez bojowników Frontu Wyzwolenia Narodowego. Wnętrze synagogi zostało zdewastowane, zniszczono również zwoje Tory, a na ścianach budynku namalowano swastyki i antysemickie hasła. W 1994 roku synagoga została zamknięta, a następnie urządzono w niej meczet Ben Farès. Przypisy
Большая синагога (Алжир)

Большая синагога Алжира, или Синагога раби Блоха (араб. معبد الجزائر العظيم‎; фр. Synagogue d'Alger) — синагога в городе Алжир. Еврейская диаспора Алжира История еврейской диаспоры на территории современного Алжира насчитывает более двух тысячелетий. Согласно иудео-христианской традиции, изгнанные евреями ханаанцы бежали в Африку. В Талмуде говорится о том, что среди этих беглецов были и еврееязычные. Следующим появлением евреев в Алжире можно считать 1391 год — год массовой еврейской миграции из Испании. В XVII—XVIII веках Алжир стал центром еврейской научной и религиозной мысли. 29 июня 1830 года французские войска вошли на территорию Алжира. Поведение евреев было двоякое: одни из них, вспоминая о преследованиях со стороны христиан, в ужасе разбегались, а будучи пойманными, умоляли о пощаде. Другие сражались вместе с арабами и бедуинами против французской армии. Однако, очень часто евреи помогали французам в этой войне. Французы провозгласили свободу и равенство для всех народов и религий. Законодательными актами 1839 и 1845 годов созданы особые органы, которые должны способствовать развитию иудаизма. За время французского правления Алжиром его еврейское население резко возросло: с 15—17 тысяч в начале 1830-х годов до 150 тысяч на момент предоставления независимости Алжиру в 1962 году. В ходе боевых действий многие евреи в войне встали на сторону Франции. После подписания Эвианских соглашений в марте 1962 года, произошла массовая эмиграция евреев из Алжира. История Большая синагога была построена еврейской общиной Алжира в 1865 году. Она была расположена в сердце касбы Алжира и являлась местом сбора еврейской общины города. После начала войны за независимость Алжира синагога неоднократно подвергалась атакам мусульман. Так в июле 1960 года здание синагоги было подожжено. 11 декабря 1960 года в синагогу ворвалась толпа арабов, устроившая погром и осквернившая свитки Торы и молитвенники. 12 декабря произошло массовое убийство евреев в здании синагоги. В 1962 году Алжир добился независимости от Франции, а в 1963 году правительство Алжира обнародовало Кодекс о гражданстве, где было прописано, что гражданство мог получить только мусульманин. Большинство еврейских жителей Алжира были изгнаны и лишь немногие остались в городе. Большая синагога Алжира была одной из семнадцати синагог, конфискованных алжирским правительством. В 1962 году синагога была преобразована в мечеть Абу-Фареса. См. также Большая синагога в Оране Арабские евреи Берберские евреи Религия в Алжире Примечания Литература Auzias, Dominique (2009). Alger 2010-11. Petit Futé. S. 168. ISBN 2746924048 Ссылки The Shengold Jewish Encyclopedia Архивная копия от 4 января 2017 на Wayback Machine The Shengold Jewish Encyclopedia Mordecai Schreiber — 2011 Архивная копия от 29 января 2022 на Wayback Machine
ГЕС Chabet El Akra

ГЕС Chabet El Akra — гідроелектростанція в Алжирі, станом на 2017 рік друга за потужністю в країні після ГЕС Erraguene. Гребля станції збудована за 200 км на схід від міста Алжир та за 30 км на південний схід від міста Беджая, що лежить на узбережжі Середземного моря. Її спорудили в уеді Agrioun, котрий тече в північному напрямку з гірського хребта Тель-Атлас та впадає в Середземне море на схід від тільки що згаданої Беджаї. Після великого водосховища, створеного на уеді греблею гідроелектростанції Ігіл-Емда, тягнеться вузька ущелина, яка в 5 км від початку перекрита ще однією греблею. Ця аркова споруда висотою 35 метрів не створює великої водойми (об'єм її сховища лише 0,9 млн м3), а відводить ресурс до дериваційного тунелю ГЕС Chabet El Akra. Прокладений у правобережному гірському масиві тунель має довжину 8,4 км та діаметр 3 метри. Після балансуючої камери він переходить у напірний водовід довжиною 590 метрів та діаметром 1,65 метра до підземного машинного залу, створеного в долині уеду Ahrzerouftis (права притока уеду Agrioun). Зал має розміри 67х20 метрів та висоту 22 метри і обладнаний двома турбінами типу Пелтон, що при напорі у 374 метри забезпечують виробництво 146 млн кВт·год електроенергії на рік. Відпрацьована вода по відвідному тунелю довжиною 1,7 км та діаметром 3,4 метра повертається в уед Agrioun. Видача продукції відбувається по ЛЕП, що працює під напругою 150 кВ. Примітки
ТЕС Адрар

ТЕС Адрар – теплова електростанція на південному заході Алжиру в оазі Адрар. В 1982 та 1984 роках на майданчику ТЕС ввели в дію чотири та дві генераторні установки на основі двигунів внутрішнього згоряння виробництва японської компанії Fuji потужністю по 1,75 МВт. У 1987-му запустили дві встановлені на роботу у відкритому циклі газові турбіни виробництва Asea потужністю по 15 МВт, які того працювали на одній з електростанцій, що обслуговують найбільше нафтове родовище країни Хассі- Месауд, а в 1992-му додали ще одну таку ж турбіну, що прибула із заходу країни з ТЕС Бешар. Принциповим підсиленням майданчику став запуск в 1995-1996 роках чотирьох газових турбіни потужністю по 25 МВт виробництва італійської компанії Nuevo Pignone (за ліцензією концерну General Electric). Це, зокрема, дало можливість в 1997-му відправити всі три турбіни Asea на ТЕС Аннаба. В подальшому виникла потреба у підсиленні майданчику, що відбувалось шляхом: – повернення в 2007-му трьох турбін з ТЕС Аннаба; – передислокації в 2010-му двох газових турбін виробництва John Brown потужністю по 20 МВт зі столичної ТЕС Хамма; – передислокації в 2010-му двох газових турбін виробництва Pratt & Whitney потужністю по 23 МВт з ТЕС Таманрассет. Як паливо станція наразі використовує природний газ, що надходить по трубопроводу Сбаа – Адрар. Примітки
ТЕС Тільремт

ТЕС Тільремт (Tilghemt) – теплова електростанція у центральній частині Алжиру. У 1988 році на площадці станції ввели в експлуатацію дві газові турбіни General Electric типу MS 9001 потужністю по 100 МВт. В першій половині 2011-го на станції провадились роботи з модернізації обладнання до рівня 9001E. Також можна відзначити, що окремі джерела номінують потужність станції як 220 (2х110) МВт. Як паливо використовують природний газ (майданчик ТЕС знаходиться за кілька кілометрів від найбільшого газового родовища країни Хассі-Р’мель). Примітки
ТЕС Хассі–Р'Мель I, II

ТЕС Хассі–Р'Мель – теплова електростанція у центральній частині Алжиру, в районі найбільшого газового родовища країни Хассі-Р’мель. У 2013 році грецька компанія METKA отримала підряд на виконання будівельних робіт за проектом першої черги. Основне обладнання останньої склали дві встановлені на роботу у відкритому циклі газові турбіни загальною потужністю 368 МВт. Друга черга отримала три газові турбіни загальною потужністю 591 МВт. Станом на початок 2016 року за проектом Хассі–Р'Мель II було виконано 70% робіт. Станція використовує природний газ, що надходить по перемичці довжиною 6 км та діаметром 700 мм від трубопровідного коридору Хассі-Р'Мель – Скікда. Видач продукції відбувається під напругою 400 кВ. Примітки
ТЕС Хассі-Беркіне

ТЕС Хассі-Беркіне – теплова електростанція на сході Алжиру. ТЕС замовила алжирська нафтогазова компанія Sonatrach з метою забезпечення електроенергією своїх промислів на нафтових родовищах групи Хассі-Беркіне (басейн Гадамес). Вартість проекту склала 107 млн доларів США. Основне обладнання складається із трьох газових турбін, що встановлені на роботі у відкритому циклі – одну ввели в експлуатацію у 2001 році, а ще дві у 2002-му. Турбіни постачила італійська компанія Nuovo Pignone, яка належить американському концерну General Electric. У 2015 році ТЕС підсилили ще однією газовою турбіною виробництва General Electric потужністю 135 МВт. Як паливо станція використовує газ, який отримують під час підготовки продукції Хассі-Беркіне. Примітки
ТЕС Бутлеліс

ТЕС Бутлеліс (Boutlélis) – теплова електростанція на північному заході Алжиру в провінції Оран. Майданчик для станції обрали на північному узбережжі пересихаючого солоного озера Sebkha d’Oran, яке лежить у міжгірській котловині трохи більше ніж за десяток кілометрів від Середземного моря. Контракт на її спорудження отримала у 2010 році компанія Cegelec Energy, тоді як концерн General Electric відповідав за виготовлення основного обладнання – двох газових турбін потужністю по 223 МВт, котрі мали встановити на роботу у відкритому циклі. Первісно введення станції планувалось на 2014-й, проте станом на осінь 2017-го рівень готовності об’єкту становив лише 56%. На той момент Міністр енергетики країни висловлював сподівання, що за умови інтенсифікації робіт турбіни можуть запустити в експлуатацію у 2018 році. Станція використовує природний газ, що надходить по перемичці від системи MEDGAZ. Примітки
ТЕС Равін-Бланк

ТЕС Равін-Бланк (Ravin Blanc) – теплова електростанція на північному заході Алжиру, що знаходиться в портовій зоні міста Оран. Перші два енергоблоки з паровими турбінами, які ввели в дію на початку 1950-х, мали потужність по 25 МВт та розраховувались на спалювання місцевого вугілля із копалень Кенадса та Бешар. Їх димар на момент зведення був найвищим у європейських країнах (в той період в Алжирі ще тривало французьке володарювання), сягаючи на 140 метрів від основи. Така споруда, що на 80 метрів перевищувала оточуючі місто пагорби, знадобилась для усунення надмірного впливу на довкілля. До початку 2000-х років зазначені вище об’єкти вивели з використання, проте на площадці ТЕС вже діяли дві парові турбіни, котли яких здійснювали спалювання природного газу. Перша з них із потужністю 60 МВт виробництва Societe des Forges et Ateleiers de Creusot (SFAC) стала до ладу в 1965 році, тоді як друга потужністю 73 МВт від італійської компанії Ansaldo, запрацювала у 1973-му. Природний газ надходить до Орану перемичці від газотранспортного коридору Хассі-Р'Мель – Арзу. Примітки
ТЕС Марсат-Ель-Хаджадж

ТЕС Марсат-Ель-Хаджадж (Marsat El Hadjadj) — теплова електростанція на північному заході Алжиру, споруджена на узбережжі Середземного моря в районі Bethioua неподалік від заводу із виробництва зрідженого природного газу Арзу ЗПГ. Первісно ТЕС складалась із п'яти однотипних парових блоків потужністю по 168 МВТ, введених в експлуатацію у 1982 (перший), 1983 (другий та третій), 1990 та 1991 (два останні). На початку 21 століття енергоблоки станції стали проходити процедуру відновлення — так, у 2008-му провели роботи на другому і третьому, а в 2012 році найняли італійську компанію CPL CONCORDIA для капітального ремонту енергоблоку № 5. В той же час, у 2007-му станцію підсилили газотурбінною чергою потужністю 200 МВт, що складалась із 8 турбін GE-Thomassen 5001PTG по 25 МВт, які перемістили з площадки ТЕС Мсіла (на останню вони в свою чергу були постачені ще у 1980-х роках). Таке рішення дозволило значно скоротити час, необхідний на введення нових потужностей. Як паливо використовують природний газ, що надходить по перемичці від газотранспортного коридору Хассі-Р'Мель – Арзу. Примітки
ТЕС Кахрама

ТЕС Кахрама — теплова електростанція на північному заході Алжиру, розташована на узбережжі Середземного моря в районі Bethioua, поряд з потужним заводом із виробництва зрідженого природного газу Арзу ЗПГ. Головною особливістю ТЕС є використання її теплової потужності для роботи заводу з опріснення морської води. Напружена ситуація з водопостачанням у вілаєті Оран призвела на початку 2000-х років до появи проекту з одночасного виробництва прісної води та електроенергії. Основним учасником проекту з часткою 80 % стала американська Black&Veatch (через дочірню компанія Black&Veatch Africa), ще 20 % належать національним алжирським компаніям — електроенергетичній Sonelgaz та нафтогазовій Sonatrach. Генеральними підрядниками спорудження комплексу виступили японські Itochu Corporation та Ishikawajima-Harima Heavy Industries. Електростанція складається із трьох газових турбін виробництва компанії General Electric типу PG9171 (9E) потужністю по 106 МВт. Після них залишкове тепло через котли-утилізатори подається на три лінії з опріснення, що забезпечують середньорічне виробництво на рівні 80 тис. м3 на добу. Забір води здійснюється із гавані Ель-Джедід, яка обслуговує згаданий вище завод зі зрідження газу. Як паливо використовують природний газ, що надходить по перемичці від газотранспортного коридору Хассі-Р'Мель – Арзу. Видача електроенергії здійснюється по ЛЕП, що працює під напругою у 220 кВ. Примітки
ТЕС Релізан

ТЕС Релізан – теплова електростанція на північному заході Алжиру у вілаєті Релізан. Знаходиться на північ від однойменного міста, розташованого у міжгірській котловині в хребті Тель-Атлас, у п’ятдесяти кілометрах від узбережжя Середземного моря та у сотні кілометрів на схід від другого за величиною міста країни Орану. Контракт на спорудження станції у 2007 році отримала компанія Alstom. ТЕС стала однією з ряду об’єктів електроенергетики, які наприкінці 2000-х уряд Алжиру замовив з метою подолання наростаючого енергодефіциту. Введена в експлуатацію за два роки після замовлення, станція складається із трьох газових турбін Alstom типу GT13E2 потужністю по 155 МВт, втановлених на роботу у відкритому циклу. Станція споживає природний газ, який надходить по перемичці довжиною 9 км з діаметром 500 мм від газотранспортного коридору Хассі-Р'Мель – Арзу. Примітки
ТЕС Тіарет

ТЕС Тіарет – теплова електростанція на півночі Алжиру. Знаходиться на південно-східній околиці однойменного міста, розташованого в хребті Тель-Атлас у 120 кілометрах від узбережжя Середземного моря та у двох сотнях кілометрів на південний захід від столиці країни міста Алжир. Станція складається із встановлених на роботу у відкритому циклі газових турбін, введених в експлуатацію кількома чергами: - у 1978-му запустили чотири турбіни виробництва компанії Westinghouse потужністю по 30 МВт; - в 1988 та 1989 роках ввели три потужніші турбіни виробництва General Electric типу 9001E по 100 МВт. Станція споживає природний газ, що надходить по газотранспортному коридору Хассі-Р'Мель – Арзу. Примітки