NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Faculty of Law, University of Tirana

The Faculty of Law of the University of Tirana is one of six faculties of the University of Tirana. Being the premier law school in the country, and one of the oldest higher education institutions in the country, it conducts both undergraduate and post-graduate degree programs in the field law. History The Faculty of Law was established in 1954 as the "High Institute for Legal Studies". After the establishment of the State University of Tirana, the High Institute for Legal Studies was incorporated into the wider university structure as one of seven faculties, and renamed as the 'Faculty of Law. In 1965, the university was once again reorganized and the Faculty of Law was merged with the Department of Political Science, to form a bigger "Faculty of Political Science and Law". The new faculty sought to prepare specialists in political science, who were to serve as civil servants for the central and local organs of government and legal specialists, to serve in the judiciary and prosecution service. In 1967, the Faculty opened journalism course, which was to prepare journalists for the government-owned newspapers and for the newly established Albanian Radio and Television. During the 1970s, the faculty was again reorganized, with the courses of political science transferred to a newly created department and philosophy brought under the ambit of the Faculty. In 1991, the faculty was renamed as the "Faculty of Law" once again, to reflect the fact that law degrees and philosophy were divided into two separate faculties, while the journalism degree was transferred to the Faculty of History and Philology. Until the 1970s, the normal duration of studies was four years, but later it was reduced to three years of study, followed by a year of practical training in the courts. In the 1980s, the faculty returned to the four year study system. The most dramatic changes occurred after the fall of communism in Albania in 1991. The arrival of new concepts dealing with democracy, the rule of law and equality before the law, necessitated deep reforms in the academic and educational conception of the law and of the role of the lawyer. Thus, starting from 1991 the curriculum was developed according to Western models, and after 2000 there were efforts to transition the degrees offered by the Faculty to the Bologna process, thus now the Faculty of Law offers Bachelor of laws, Master of laws and PhD in Law degrees. The Deans of the Faculty of Law throughout the years are as follows: Luan Omari, Zija Xholi, Ismail Lleshi, Kudret Çela (first term), Valentina Zaçe, Kudret Çela (second term), Ksenofon Krisafi, Vasilika Hysi, Kudret Çela (third term), Altin Shegani, Artan Hoxha. Enrollment In recent years, the number of admissions to the Faculty of Law has grown substantially, with the Faculty of Law being attended by a total of 5000 students in its three levels of study. In order to be accepted, students must have completed the Matura Shtetërore and win a place in the Acceptance Examinations, which are held every year in September. References External links www.fdut.edu.al
Юридичний факультет Тиранського університету

Юридичний факультет Тиранського університету є одним із шести факультетів Тиранського університету. Будучи провідною юридичною школою в країні та одним із найстаріших вищих навчальних закладів у країні, вона надає як ступінь бакалавра, так і аспірантуру в галузі права. Історія Юридичний факультет був створений в 1954 році як «Вищий інститут юридичних досліджень». Після створення Державного університету Тирани Вищий інститут юридичних досліджень був включений до ширшої університетської структури як один із семи факультетів та перейменований на « Юридичний факультет» . У 1965 році університет був знову реорганізований, а юридичний факультет об'єднано з кафедрою політичних наук, щоб сформувати більший «Факультет політичних наук і права». Новий факультет прагнув підготувати фахівців з політології, які мали виконувати функції державних службовців у центральних та місцевих органах державної влади та спеціалістів з правових питань, до судової та прокуратурної служби. У 1967 році факультет відкрив курс журналістики, який мав підготувати журналістів до державних газет та до новоствореного албанського радіо і телебачення. Протягом 1970-х років факультет був знову реорганізований, курси політичних наук переведені на новостворену кафедру, а філософія потрапила під сферу діяльності факультету. У 1991 році факультет знову був перейменований на «Юридичний», щоб відобразити той факт, що юридичні та філософські факультети були розділені на два окремі факультети, а ступінь журналіста був переведений на історико-філологічний факультет. До 1970-х років звичайна тривалість навчання становила чотири роки, але пізніше вона була скорочена до трьох років навчання, а потім рік практичного навчання в судах. У 1980-х роках факультет повернувся до чотирирічної системи навчання. Найдраматичніші зміни відбулися після падіння комунізму в Албанії в 1991 році. Виникнення нових концепцій, що стосуються демократії, верховенства права та рівності перед законом, вимагало глибоких реформ в академічній та освітній концепції права та ролі адвоката. Таким чином, починаючи з 1991 р. навчальна програма розроблялася за західними зразками, а після 2000 р. проводились спроби перевести ступені, запропоновані факультетом, на Болонський процес, тому зараз юридичний факультет пропонує рівень бакалавра юридичних наук, магістратуру права та докторантуру філософії для Диплому юриста . Зарахування За останні роки кількість вступників на юридичний факультет суттєво зросла: юридичний факультет відвідують загалом 5000 студентів на трьох рівнях навчання. Для того, щоб бути прийнятими, студенти повинні пройти Матура Штетроре та здобути місце на приймальних іспитах, які проводяться щороку у вересні. Примітки Посилання www.fdut.edu.al
Ulëz

Ulëz es un municipio del distrito de Mat, en el condado de Dibër, Albania. Se encuentra situado en la zona centro-norte del país, a poca distancia al noreste de Tirana y al oeste de la frontera con Macedonia del Norte, con una población a finales del año 2011 de 1229 habitantes.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Ulëz.
Ulëz

Ulëz è una frazione del comune di Mat in Albania (prefettura di Dibër). Fino alla riforma amministrativa del 2015 era comune autonomo, dopo la riforma è stato accorpato, insieme agli ex-comuni di Baz, Burrel, Derjan, Komsi, Lis, Macukull e Rukaj a costituire la municipalità di Mat. Località Il comune era formato dall'insieme delle seguenti località: Qyteti Ulez Kokerdhok Stojan Madhesh Lunder Bushkas Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Ulëz
Ulëz

Ulëz, ook wel Ulza of Ulzë, is na de gemeentelijke herinrichting van 2015 een deelgemeente (njësitë administrative përbërëse) van de Albanese stad (bashkia) Mat. Nabij Ulëz is een stuwdam aangelegd. De gemoderniseerde turbines voorzien de gemeente en de rest van de regio van elektriciteit. Het dorp zelf ziet uit over het stuwmeer. De woonkernen van de deelgemeente zijn Bushkash, Kokërdhok, Lundre, Madhesh, Ulëz en Stojan.
Gmina Ulëz

Gmina Ulëz (alb. Komuna Ulëz) – gmina położona w środkowej części Albanii. Administracyjnie należy do okręgu Mat w obwodzie Dibra. W 2011 roku populacja gminy wynosiła 1229 w tym 622 kobiet oraz 607 mężczyzn, z czego Albańczycy stanowili 97,80% mieszkańców. W skład gminy wchodzi sześć miejscowości: Ulza, Kokërdhok, Stojan, Madhesht, Lundër, Bushkash. Przypisy
Komuna e Ulëzës

Komuna e Ulëzës är en kommundel och tidigare kommun kommun i Albanien. Den ligger i prefekturen Qarku i Dibrës, i den norra delen av landet, 40 km norr om huvudstaden Tirana. Trakten runt Komuna e Ulëzës består till största delen av jordbruksmark. Runt Komuna e Ulëzës är det ganska tätbefolkat, med 160 invånare per kvadratkilometer. Källor
Улаз

Улаз (алб. Ulëz) — місто на півдні Албанії в області Дібер, адміністративна одиниця у складі муніципалітету Мат. Населення 1 229 (2011). В місті розташована гідроелектростанція Улаз, яка є частиною регіонального природного парку Улза. Посилання Населення
ГЭС Ашта 1, 2

ГЭС Ашта 1, 2 (алб. HEC Ashta 1, 2) — гидроэлектроэнергетический комплекс на севере Албании, состоящий из двух однотипных ГЭС на деривационном канале в низовьях реки Дрин. Это самые низкие по расположению станции Дринского каскада, плотина которых построена в 2,5 км от ГЭС Вау-и-Дейес. В 1970-х годах на месте будущей ГЭС Ашта началась реализация проекта Бушат. В рамках проекта успели перекрыть Дрин плотиной и построить ряд инфраструктурных объектов. Впрочем, после падения коммунизма в Албании, строительство были вынуждены прекратить ввиду недостатка средств. В 2001 году пытались возобновить работы, однако этому уже помешали экологические обстоятельства. По проекту Бушат планировалось, что деривационный канал будет достигать реки Буна, в которую впадает Дрин. Строительство комплекса по новому проекту началось в 2010 году и завершилось введением в эксплуатацию через 3 года. Выполненное двумя австрийскими компаниями Verbund и EVN AG, оно стало первым значительным гидроэнергетическим проектом после падения коммунизма в Албании. Уже имеющуюся плотину усилили дополнительным земляной насыпью. Слева от неё начинается деривационный канал, через 200 м находится ГЭС Ашта-1, ширина которой составляет 126 м. После первой станции незначительная часть воды сбрасывается в русло реки для поддержки естественной экосистемы. Основная же часть воды направляется по каналу длиной до 5 км и шириной 85 метров, при сооружении которого пришлось выполнить земляные работы в объеме 3 млн м³. Перед ГЭС Ашта-2 канал снова расширяется до 126 м, необходимых для размещения запланированного оборудования станции. После второй ГЭС построен отводящий канал длиной 0,8 км и шириной 85 м. Кроме земляных работ на строительстве гидроузла использовали 90 тыс. м³ бетона. Особенностью проекта является использование многочисленных турбин небольшой единичной мощности: на каждой из станций установлено по 45 турбин. Такой выбор объясняется небольшим напором (5 и 7,5 м для ГЭС Ашта 1 и 2 соответственно). ГЭС Ашта 1 введена в эксплуатацию в 2012 году. Примечания
ГЕС Ашта 1, 2

ГЕС Ашта 1, 2 — гідроелектроенергетичний комплекс в Албанії, що складається з двох однотипних ГЕС на дериваційному каналі в пониззі річки Дрин. Це найнижчі за розташуванням станції дринського каскаду, гребля яких споруджена за 2,5 км від греблі Вау-і-Дежес. У 1970-х роках на місці майбутньої ГЕС Ашта розпочали реалізацію проекту Бушат. В його межах встигли перекрити Дрин греблею та спорудити ряд інфраструктурних об'єктів. Втім, тоді будівництво були змушені припинити через нестачу коштів. У 2001-му намагались відновити роботи, проте цьому вже завадили екологічні обставини. За проектом Бушат планувалось, що канал буде достатньо довгим та сягатиме річки Буна, яка після витоку зі Скадарського озера зливається із Дрином. Оскільки чорногорську частину озера оголосили у 1996 році національним парком, можливий вплив гідротехнічних споруд на пов'язану з ним екосистему став перепоною для первісного проекту. Будівництво комплексу за новим проектом розпочалось у 2010-му та завершилось введенням в експлуатацію через 3 роки. Виконане двома австрійськими компаніями Verbund та Evn, воно стало першим значним гідроенергетичним проектом після повалення комуністичної диктатури. Вже наявну греблю підсилили додатковим земляним насипом. Зліва від неї починається дериваційний канал, що через 200 метрів досягає ГЕС Ашта-1, ширина якої становить 126 метрів. Після першої станції незначна частина води скидається до русла річки для підтримання природної екосистеми, крім того, праворуч від ГЕС обладнано рибохід. Основна ж частина води прямує по каналу довжиною до 5 км та шириною 85 метрів, при спорудженні якого довелось виконати земляні роботи в обсязі 3 млн м3. Перед Ашта-2 канал знову розширюється до 126 метрів, необхідних для розміщення запланованого обладнання станції. Після другої ГЕС споруджено відвідний канал довжиною 0,8 км та шириною 85 метрів. Окрім земляних робіт, на спорудженні гідровузла використали 90 тис. м3 бетону. Особливістю проекту є використання численних турбін невеликої одиничної потужності: на кожній зі станцій встановлено по 45 турбін. Такий вибір пояснюється невеликим напором (5 і 7,5 м для Ашта 1 та 2 відповідно), для якого випадку і створювалась технологія Hydromatrix. Примітки
Archaeological Museum of Korçë

National Archaeological Museum of Korçë (Albanian: Muzeu Arkeologjik i Korçës) is an archaeological museum based in Korçë, Albania. It contains around 1200 artifacts, mainly from the Prehistoric period. It was established in 1985. History The museum was established in 1985, and was reorganised and expanded in 1990. The museum is based in two traditional Korça houses, located at 19 Rruga Mihal Grameno, dating from 1870. In 2009 restoration work took place on parts of the roof of the building. However, the building and some of the exhibits were damaged by the 2019 Albania earthquake. In July 2024, further restoration work started on the museum building, reinforcing the foundations, restoring masonry and wooden beams, and restoring the roof in its entirety. This work is estimated to take 6 months. The building is listed as a Cultural Monument of Albania for its architectural value. Collection The museum holds a total of approximately 1200 exhibits across a number of galleries. The exhibits come from archaeological sites close to Korçe, such as Kamenica Tumulus. The museum has items representing Neolithic (6000-2100BC) settlements including Podgori, Maliq, and Dunavec. In addition, there are items from Bronze Age (2100-1100BC) settlements including Sovjan, Barç, and Rehovë. Items from the Iron Age (1100-500BC) are also included. Items on display include examples of pottery, jewellery, sculptures and burials from across the periods covered. Of particular interest is the skeleton of a pregnant Illyrian woman, found at the burial site at Kamenica Tumulus. The site contained around 400 burials. See also Museum of Archaeology in Tirana (Albania) Durrës Archaeological Museum Museum of Apollonia References
Museo Arqueológico de Korçë

El Museo Arqueológico de Korçë es un museo ubicado en la ciudad de Korçë, en Albania. Está ubicado en un edificio del periodo otomano construido en 1870.​ Fue fundado en 1985. Su colección incluye piezas arqueológicas procedentes de diversos lugares del distrito de Korçë de una cronología que abarca desde el Neolítico hasta la Edad Media. Se trata de un museo que se centra especialmente en la prehistoria, mediante objetos como herramientas, adornos, piezas de cerámica y otros útiles de la vida cotidiana.​ Referencias
Археологічний музей Корчі

Національний археологічний музей Корчі (алб. Muzeu arkeologjik i Korçës) — археологічний музей, розташований у місті Корча, Албанія. Містить понад 1200 артефактів переважно доісторичного періоду. Див. також Національний археологічний музей (Тирана) Примітки
Rote Moschee (Berat)

Die Rote Moschee (albanisch Xhamia e Kuqe) ist eine zerstörte Moschee in der Stadtburg von Berat im Süden Albaniens. Die Moschee wurde im 15. Jahrhundert erbaut und zählte zu den ältesten Moscheen des Landes. Sie wurde vermutlich schon kurz nach der Eroberung Berats durch die Osmanen im Jahr 1417 erbaut. Die älteste schriftliche Erwähnung stammt von 1431/32. Die ursprünglichen Namen waren Moschee des Herrschers und Moschee der Eroberung. Die Moschee steht gleich außerhalb der Zitadelle innerhalb der bewohnten Burg. Die Moschee diente in der Anfangszeit den Soldaten in der Zitadelle. Später entstand unterhalb des Burgberges eine neue osmanische Stadt mit mehreren Moscheen und innerhalb der Zitadelle wurde die Weiße Moschee errichtet. Die Rote Moschee wurde deshalb nicht mehr benötigt und zerfiel, wie bereits Evliya Çelebi Mitte des 17. Jahrhunderts berichtete. Die Grundmaße betrugen 9,9 auf 9,1 Meter, darüber befand sich eine Konstruktion mit Holzdach. Das Minarett steht unüblicherweise links vom Eingang. Vom Minarett sind noch einige Meter bis hoch zur Galerie erhalten. Es besteht aus Schichten mit hellem Kalkstein und roten Ziegelsteinen. Vom Gebäude sind sonst nur rund einen Meter hohe Grundmauern übrig. Die Rote Moschee wurde im Jahre 1961 zum Kulturdenkmal erklärt. Weblinks Einzelnachweise
Red Mosque, Berat

The Red Mosque (Albanian: Xhamia e Kuqe, Turkish: Kırmızı Cami), also known as the Conquest Mosque, is a former mosque in a ruinous state, located in Berat Castle, Berat, Albania. The former mosque was designated as a Cultural Monument of Albania in 1961; and forms part of the Historic Centres of Berat and Gjirokastër, a UNESCO World Heritage Site that was designated in 2005. History According to Ottoman explorer, Evliya Çelebi (1611–1682), the former mosque was built under the reign of Bayazid II. It was probably built in the 15th century and was one of the oldest mosques in the country. It was most likely built shortly after the conquest of Berat by the Ottomans in 1417. The oldest written record dates from 1431/32. The original names were Mosque of the ruler and Mosque of conquest. The former mosque was used by caravans crossing the continent, and later by the Ottoman army. Description The former mosque was located just outside the citadel, within the Berat Castle. The 9.9-by-9.1-metre (32 by 30 ft) mosque was built with red bricks, hence its name, and limestone, with a timber roof. The minaret is unusually on the left of entrance. The cylindrical part on its top is unique in Islamic culture. Inside, a small circular staircase gives access to the top for a 360° view of the castle and the city. Gallery See also Islam in Albania List of mosques in Albania List of Religious Cultural Monuments of Albania References External links Media related to Red Mosque, Berat at Wikimedia Commons
Vörös mecset (Berat)

A Vörös mecset (albán Xhamia e Kuqe) a 15. században épült, mára csak romjaiban látható muszlim mecset az albániai Berat 2008 óta világörökségi védelmet élvező történelmi városrészében, a várnegyed délnyugati részén. Albánia egyik legrégebbi ismert mecsetje. Története és leírása A Vörös mecset a 15. század első felében épült, Berat legrégebbi, illetve Albánia egyik legrégebbi mecsetje. A kutatások alapján Berat 1417-es oszmán kézre kerülése után röviddel építették a berati belső várban elhelyezett török helyőrség számára. Olyan, kevésbé elfogadott feltételezések is ismertek, hogy az 1385 utáni időszakban épült, amikor II. Balša zetai fejedelem legyőzését követően a törökök rövid időre bevetették magukat Berat várába is. A második világháborús bombázások során a mecset jelentősen károsodott. 1961-ben műemléki védettséget kapott. 1977-ben részlegesen restaurálták, de az épület teljes helyreállítását is tervezik 20. századi eleji fényképek alapján. Imacsarnokának fennálló falai, valamint a minaret – amelynek külön érdekessége, hogy a mihrábtól balra helyezték el – az erkélyfödém magasságáig megmaradt. Az épület falszerkezetét váltakozó kő- és téglasávok alkotják (ún. cloisonné technika). Források Oliver Gilkes: Albania: An archaeological guide. London; New York: I. B. Tauris. 2013. 79. o. ISBN 9781780760698 Gillian Gloyer: Albania: The Bradt Travel Guide. Chalfont St Peter: Bradt Travel Guides. 2012. 120–121. o. ISBN 978-1841623870 Proposition d’inscription soumise par l’Albanie: La ville musée de Gjirokastra. whc.unesco.org (2008)
Moschea Rossa

La moschea Rossa (in albanese Xhamia e Kuqe) è un'altra moschea diroccata (nella stessa zona si trova infatti anche la moschea Bianca) situata nel castello di Berat, a Berat, in Albania. Rientra nei monumenti culturali religiosi dell'Albania dal 1961. Galleria d'immagini Note Voci correlate Architettura islamica Arte islamica Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su moschea Rossa
Czerwony Meczet w Beracie

Czerwony Meczet (alb. Xhamia e Kuqe) – ruiny zabytkowego meczetu znajdujące się na akropolu w Beracie, w południowej Albanii. Został wybudowany w Starym Mieście na początku XV wieku po podboju twierdzy Berat przez Turków osmańskich. Służył miejscowemu garnizonowi, oraz kupcom zatrzymującym się w twierdzy. Po wybudowaniu w sąsiedztwie większego Białego Meczetu, jego rola systematycznie zmniejszała się i popadł w ruinę. Obecnie pozostały po nim zarysy fundamentów oraz większość minaretu, który zbudowany jest z białego wapienia i czerwonej cegły, skąd pochodzi nazwa świątyni. Na wschód znajduje się XVI w. Cerkiew św. Teodora. W 1961 obiekt został wpisany na listę religijnych zabytków kulturowych Albanii (Objekte fetare me statusin Monument Kulture). Przypisy Bibliografia Mateusz Otręba: Przewodnik Albania Bałkański „Dzisi Zachód”. Gliwice: Wydawnictwo Helion, 2013, s. 190-193, seria: Bezdroża. ISBN 978-83-246-5831-2.
Zentrum für Albanologische Studien

Das Zentrum für Albanologische Studien (albanisch Qendra e Studimeve Albanologjike, Aussprache: [ˈcɛnˌdɾa ˌɛ ˌstuˈdiˌmɛvɛ ˌalbanɔlɔˈɟikɛ], kurz QSU) ist eine der wichtigsten wissenschaftlichen Forschungsinstitutionen der albanischsprachigen Welt. Es wurde im Jahr 2007 durch die Regierung der Republik Albanien gegründet und hat seinen Sitz in der albanischen Hauptstadt Tirana in Nähe der Universität. Organisation Leitung Die höchste Leitung besitzt der akademische Senat (alb. Senati Akademik), dem zwölf Wissenschaftler angehören. Für die Verwaltung und Finanzielles ist die Kanzlei (alb. Kancelaria) verantwortlich, deren Vorsitz Arben Skënderi führt. Der Kanzleivorsteher ist gleichzeitig Mitglied im Verwaltungsrat (alb. Këshilli i Administrimit), dem insgesamt sieben Wissenschaftler angehören. Vorsitzende des Verwaltungsrats ist Elvana Metalla. Der Verwaltungsrat ist ein gesetzgebendes Organ, das die Aktivitäten des Zentrums beobachtet und kontrolliert. Zu denen zählen unter anderem Management der Verwaltung, Finanzierung, Wirtschaft, Besitz usw. Struktur Das Zentrum für Albanologische Studien wurde im Rahmen der Umstrukturierung und Modernisierung des albanischen Akademie- und Universitätssystem durch den Regierungsbeschluss Nr. 559 vom 22. August 2007 gegründet. Hierfür wurden das Anthropologisch-Künstlerische, das Archäologische, das Sprachlich-Literarische und das Historische Institut in einer Institution vereinigt. Auch das Wissenschaftliche Forschungsinstitut wurde dem Zentrum angeschlossen. Aufgaben Das Zentrum für Albanologische Studien führt wissenschaftliche Forschungen in der Albanologie durch, genauer in den vier Gebieten der Kulturanthropologie/Kunstgeschichte, der Archäologie, der Sprachwissenschaft/Literatur und der Geschichtswissenschaft. Es werden Archive und Büchereien geleitet sowie Projekte und Studien durchgeführt. So wird beispielsweise seit 2010 an einer Albanischen Enzyklopädie gearbeitet. Das Zentrum ist eine interuniversitäre Institution und bildet auch Master- und Doktor-Lehrgänge. Weblinks Offizielle Internetseite des Zentrums für Albanologische Studien (albanisch) Einzelnachweise