NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Скандербег

Георгій Кастріоті (6 травня 1405 — 17 січня 1468), відомий як Скандербег (алб. Gjergj Kastrioti Skënderbeu, лат. Georgius Castriotus Scanderbegh, тур. İskender Bey, що означає «Пан Олександр») — албанський князь, вождь антиосманського повстання, національний герой Албанії, оспіваний у піснях. Служив у османській армії, але згодом почав війну за незалежність Албанії. Був мусульманином, проте повернувся до християнства. У багатьох битвах проявляв неабияку мужність, за що османи назвали його Іскандер, тобто — Александр (ім'я Александра Македонського завжди було на Сході синонімом героя). Шолом Скандербега зображений на сучасному гербі Албанії. Життєпис Народився в сім'ї албанського князя-католика Гьона (Івана) Кастріоті та знатної сербки Воісави. Його в дитинстві віддали султанові Мураду II як заручника. Там він прийняв іслам та став відомий під ім'ям Іскандер-бей або в албанській вимові Скандербег і прославився у битвах за Османську імперію. Під його керівництвом була кавалерія з 5000 османських вершників. 1443 року Скандербег, що повернувся на батьківщину, підняв повстання в Албанії і, проголошений албанськими старшинами вождем албанців, розбив османів на Чорному Дрині, а потім, уклавши союз із Угорщиною, примусив Мурада II зняти облогу з албанського міста Круї. У листопаді 1443 він був оголошений главою князівства Кастріоті. Коли у його сім'ї відібрали родовий маєток в Круї, Скандербег зрікся мусульманства. 1444 року уклав військово-політичний союз із Венецією та вождями різних племен («Ліга Лежі»), після чого, маючи в своєму розпорядженні невеликий кавалерійський загін, що базувався в Круї, він розгорнув партизанську війну в Північній Албанії. Завдавши поразки військам Османської імперії в 1449 і 1451 роках, Скандербег був визнаний (1461 рік) султаном Мехмедом II як правитель Албанії. З не меншим успіхом Кастріоті чинив опір султанові Мехмеду II і навіть після здобуття Константинополя османами 1453 року уклав вигідний для Албанії мир. Неаполітанський король Фердинанд надав йому титул герцога Сан-П'єтро як нагороду за допомогу проти герцога Анжуйського. 1463 року Кастріоті розірвав, за благословенням папи римського Пія II, мир з османами і знову завдав їм кілька досить відчутних поразок у ході Першої османсько-венеційської війни (1463—1479). Мехмед II готувався вислати проти нього всі свої сили, але Кастріоті помер, ймовірно від малярії в контрольованій венеційцями Лежі. Невдовзі після смерті Скандербега османи підкорили албанські землі, які далі перебували у складі Османської імперії кілька століть. Нащадки Кастріоті знайшли прихисток у Неаполітанському королівстві, де отримали феодальні володіння. У 2019 році перед Будинком культури в селі Каракурт встановили пам’ятник Георгу Кастріоті-Скандербегу. Див. також Скендербеу Примітки Джерела Скандербеґ // Універсальний словник-енциклопедія. — 4-те вид. — К. : Теза, 2006. Скандербеґ, властиво Юрій Кастріот // Українська мала енциклопедія : 16 кн. : у 8 т. / проф. Є. Онацький. — Накладом Адміністратури УАПЦ в Аргентині. — Буенос-Айрес, 1965. — Т. 7, кн. XIV : Літери Сен — Сті. — С. 1753. — 1000 екз. I Castriota Scanderbeg (італ.)
Hotel Dajti

Hotel Dajti se nachází v albánské metropoli Tiraně, ve středu města, na třídě Bulevardi Dëshmorët e Kombit. Pojmenován je po pohoří Dajti, které se nachází východně od Tirany. Hotel byl zbudován s kapacitou 91 pokojů pro 125 osob. Její půdorys má tvar písmene L. Fasáda budovy byla obložená travertinem. Historie Budova hotelu byla ve své době považována mezi nejmodernější a nejluxusnější v celé Albánii. Stavba vznikla během italské okupace země. Projekt modernistického hotelu navrhli italští architekti Giò Ponti a Gherardo Bosio. První z nich stál v čele tiranského plánovacího úřadu, druhý se věnoval vnitřním vybavením stavby. Hotel byl jednou z posledních staveb, kterou italští architekti navrhli během meziválečné modernizace Tirany jako metropole mladého státu. Dokončen byl v roce 1940. Jeho italský název tehdy zněl Grande Albergo, neboli Grand Hotel. Provozován byl nejen za okupace, ale i po jejím skončení a během doby existence socialistické Albánie. Byl znárodněn a sloužil především pro obchodníky a pracovníky státních institucí. V 90. letech se nicméně ukázal velmi špatný technický stav budovy, v roce 2002 byl nakonec uzavřen. Od roku 2007 je hotel evidován jako kulturní památka. V roce 2010 koupila zchátralý hotel Albánská národní banka (Banka e Shqipërisë), zrekonstruovala jej a pak jej využívala jako své dočasné sídlo po dobu přestavby hlavní budovy banky na Skanderbegově náměstí. Odkazy Reference Literatura Armand Vokshi: Trace dell'Architettura Italiana in Albania 1925–1943 (italsky) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Hotel Dajti na Wikimedia Commons
Hotel Dajti

Hotel Dajti was a hotel near Rinia Park on Dëshmorët e Kombit Boulevard in central Tirana, Albania. Carrying the name of nearby Dajti Mountain, it was the primary center for international visitors and diplomats during Albania's socialist period; the guest rooms were bugged with microphones, and there was a sub-basement floor for listening staff. The hotel was built in the 1930s by the Italian architect Gherardo Bosio and the designer Gio Ponti. It was one of the first buildings constructed in the functionalist style in Albania. In 2002, it was listed as a protected cultural monument, and in 2009 it served as the venue for the Tirana International Contemporary Art Biennale. In 2010, Hotel Dajti was purchased by the Bank of Albania for €30 million. Controversies According to reports by various media outlets in Albania, the Bank of Albania allegedly printed additional currency to finance the purchase and renovation of the historic Hotel Dajti. This move has raised questions about the bank's financial practices and has sparked debate and concerns about financial transparency and government oversight. Namesakes Several other establishments now carry the name "Dajti," such as the Dajti Park Hotel, 6 km outside the city. References
Hotel Dajti

Hotel Dajti – dawny hotel w Tiranie znajdujący się w centrum miasta, przy bulwarze Dëshmorët e Kombit. Historia Budowę hotelu przy reprezentacyjnej alei stolicy Albanii (wówczas Via dell'Impero), w stylu eklektycznym, według projektu włoskiego architekta Gherardo Bosio i projektanta wnętrz Gio Pontiego rozpoczęto we wrześniu 1939. Pierwszą część hotelu oddano do użytku w maju 1940, oficjalna inauguracja całego obiektu miała miejsce w kwietniu 1942. W chwili powstania hotel zbudowany na planie litery L należał do najnowocześniejszych obiektów tego rodzaju na Bałkanach. Nazwa pochodzi od dominującej nad Tiraną góry Dajti. W okresie okupacji włoskiej i niemieckiej w budynku kwaterowali oficerowie armii okupacyjnych. W 1944 na kilka miesięcy hotel stał się siedzibą rządu Albanii. W okresie rządów komunistycznych pełnił funkcję obiektu hotelowego przeznaczonego dla gości zagranicznych i dyplomatów. W czasie uroczystości państwowych w sąsiedztwie hotelu znajdowała się trybuna honorowa. Od lat 70. hotel był przeznaczony wyłącznie dla cudzoziemców odbywających podróże służbowe, pozostałych turystów zagranicznych gościł Hotel Tirana. Dla gości hotelu przygotowano 85 pokoi z balkonami (124 łóżka), salę konferencyjną, salę balową, w hotelu znajdowała się także restauracja i kawiarnia w stylu wiedeńskim. W okresie dyktatury komunistycznej wszystkie pokoje noclegowe zostały wyposażone w aparaturę podsłuchową, a w podziemiach budynku mieściła się specjalna komórka Sigurimi, prowadząca inwigilację gości. Po upadku komunizmu hotel pozostał własnością państwową, ale brak środków na jego renowację powodował, że budynek znajdował się w złym stanie technicznym. Po przywróceniu stosunków albańsko-amerykańskich, budynek hotelu stał się pierwszą siedzibą amerykańskiej misji dyplomatycznej. Po wybudowaniu hotelu Rogner, Dajti stracił pozycję najbardziej luksusowego obiektu hotelowego w mieście. W 2007 budynek uzyskał status zabytku chronionego prawem (decyzja z 5 marca 2007). W 2009 odbyło się w nim Biennale Sztuki Współczesnej. W 2010 obiekt przestał pełnić funkcje hotelowe i stał się własnością Banku Albanii za kwotę 30 mln euro. Renowacja budynku trwała do maja 2023. W dawnym hotelu mieszczą się obecnie biura Banku Albanii. Hotel Dajti w kulturze W 2002 odbyła się premiera włoskiego filmu fabularnego Hotel Dajti, w reżyserii Carmine Fornariego. Hotel pojawia się na kartach utworów Ismaila Kadare - w powieści Generał martwej armii w Hotelu Dajti mieszkają oficerowie włoscy, którzy przyjechali do Albanii w poszukiwaniu grobów z okresu II wojny światowej. Galeria Przypisy Bibliografia Hotel Dajti [online], architectuul.com [dostęp 2024-05-15] (ang.). Former Dajti Hotel Building [online], Bank of Albania [dostęp 2024-05-15] (ang.).
Hotel Dajti

Hotel Dajti är numera ett nedlagt hotell i centrala Tirana i Albanien. Hotel Dajti tog sitt namn efter det närbelägna Dajtiberget. Hotellet byggdes på 1930-talet och ritades av Gherardo Bosio och Gio Ponti. Det var en av de första byggnaderna i funktionalistisk stil i Albanien. Under kommunisttiden var hotellet i första hand avsedd för internationella besökare och diplomater. Gästrummen avlyssnades från källarvåningen med hjälp av mikrofoner. Hotel Dajti är sedan 2002 ett skyddat kulturellt monument och fungerade 2009 som en mötesplats för Tiranas internationella utställning för samtida konst. Hotel Dajti köptes upp för 30 miljoner euro av Albaniens bank och fungerar för närvarande inte som ett hotell. Referenser Noter Källor Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från albanska Wikipedia, Hotel Dajti.
Национален музей на образованието (Албания)

Националният музей на образованието (на албански: Muzeu Kombëtar i Arsimit) е национален музей в Корча, Албания. Музеят е разположен в сградата, където на 7 март 1887 г. е открито първото албанско училище, Mësonjëtorja. Музеят представя историята на албанската писменост и албански публикации, като първата албанска азбука, написана от патриота Наум Векилхарджи, и втората албанска азбука, написана от Костандин Кристофориди. Има и снимки на видни патриоти, допринесли за откриването на училището, като Пандели Сотири, Петро Нини Луараси и Нучи Начи. Сграда Националният музей на образованието се намира в сградата, където е открито първо училище на албански език (на 7 март 1887 г.), или както е известно „Първо албанско училище” (на албански: Mësonjëtorja e Parë Shqipe). Самата сграда датира от 1840 г., когато е построена като е запазила много от оригиналните си характеристики и днес има статут на паметник на културата в Албания. От времето на построяването си сградата е предимно с обществено предназначение. Първоначално е дом на патриота на Корча Диаманти Терпо, който я дарява за училище. Училището се помещава в сградата от 1887 до 1902 г., когато османските власти го превръщат в затвор. След Младотурската революция местните албанци отново поемат управлението на сградата, за да отворят отново албанското училище, а на 1 октомври 1908 г. създават и музикална и патриотична група, наречена „Banda e Lirisë“. Сградата продължава да функционира като училище до 1967 г., когато е превърната в Национален музей на образованието, какъвто е до днес. Вижте също История на Албания Източници
National Museum of Education (Albania)

The National Museum of Education (Albanian: Muzeu Kombëtar i Arsimit) is a national museum located in Korçë, Albania. The museum is set up in the building where the March 7, 1887 opened the first Albanian school, otherwise known as Mësonjëtorja. It contains the history of Albanian writing and Albanian publications, such as the first Albanian alphabet written by patriot Naum Veqilharxhi and the second Albanian alphabet written by Kostandin Kristoforidhi. There are also pictures and photos of prominent patriots who contributed to the opening of the school, such as Pandeli Sotiri, Petro Nini Luarasi and Nuçi Naçi. Building The National Museum of Education is located in the building where the first school of Albanian language was opened (on 7 March 1887), or as otherwise known as "Mësonjëtorja e Parë Shqipe" (transl. First Albanian School). The building itself dates back to the 1840s, the house retains many of its original features and today it holds the status as "Monument of Culture" in Albania. Since the time of its construction, the building has been mostly in public function towards the society. The building was the home of the patriot of Korçë, Diamanti Tërpo, who donated the building to the Albanian school. From 1887 to 1902 there was "Mësonjëtorja", where it was later administered by Ottoman authorities, which used the building as a prison until the Young Turk Revolution, where local Albanians took over again the administration of the building, to reopen the Albanian school and to set up the musical and patriotic band called "Banda e Lirisë" on 1 October 1908. As a school, the building continued until 1967, the year when it was given the function as a museum space with the name of National Museum of Education, as well as still called today. Exhibits and collections The museum offers interesting material for visitors, the historic journey of the first Albanian school, such as photographic portraits of the founders, contributors, directors and its pupils in years. There are also exposed books and texts used by its pupils and alumni at "Mësonjëtorja" time, objects used by Albanian patriots and linguists who have been part of school history. In the museum is improvised the office of the Director of Mësonjëtorja, which is documented in the manuscript memoirs of one of its firstest directors, Nuçi Naçi. The office room serves as a separate pavilion and there it is also placed the "Libri i Vizitorëve" (transl. Visitors Book) where visitors and tourists can leave their notes on their impressions to the museum. In the museum there are exhibited two of the firstest editions of the Albanian alphabet (in 1844 and 1845), published by Naum Haxhi Llazar Bredhi or more commonly known as Naum Veqilharxhi. These alphabets were distributed in Southern Albania, especially in the Korçë and Përmet areas. See also List of museums in Albania History of Albania Tourism in Albania References External links
Museo Nacional de Educación

El Museo Nacional de Educación (en albanés: Muzeu Kombëtar i Arsimit), es un museo nacional ubicado en Korçë, en Albania. Está ubicado en el edificio donde el 7 de marzo de 1887 abrió la primera escuela albanesa, también conocida como Mësonjëtorja. Contiene la historia de la escritura y de las publicaciones albanesas, como el primer alfabeto albanés escrito por el patriota Naum Veqilharxhi y el segundo alfabeto albanés escrito por Kostandin Kristoforidhi. También hay imágenes y fotos de patriotas destacados que contribuyeron a la inauguración de la escuela, como Pandeli Sotiri, Petro Nini Luarasi y Nuçi Naçi.​​ Edificio El Museo Nacional de Educación está ubicado en el edificio donde se inauguró la primera escuela albanesa.​ El edificio data de la década de 1840 y conserva muchas de sus características originales. En la actualidad tiene el estatus de "Monumento de la Cultura" en Albania.​Fue, además, el hogar del patriota de Korçë, Diamanti Tërpo, quien lo donó a la escuela albanesa. De 1887 a 1902 funcionó la escuela, más tarde fue administrado por las autoridades otomanas, que utilizaron el edificio como prisión hasta la Revolución de los Jóvenes Turcos, cuando los albaneses locales asumieron nuevamente la administración del edificio, para reabrir la escuela y crear la banda musical y patriótica denominada Banda e Lirisë el 1 de octubre de 1908.​ La escuela funcionó en el edificio hasta 1967, año en que se le dio la función de espacio museístico con el nombre de Museo Nacional de Educación. Exposiciones y colecciones El museo ofrece un viaje histórico por la primera escuela albanesa, por ejemplo, a través de los retratos fotográficos de sus fundadores, colaboradores, directores y alumnos. También se exponen libros y textos utilizados por los alumnos en la época de la primera escuela, y objetos empleados por patriotas y lingüistas albaneses que formaron parte de la historia escolar. En el museo se recrea la oficina del director, que está documentada en las memorias manuscritas de uno de sus primeros directores, Nuçi Naçi.​ La sala de la oficina funciona como un pabellón separado y allí también se halla el Libro de Visitantes, donde los visitantes y turistas pueden dejar sus notas sobre sus impresiones al museo. En el museo se exhiben dos de las primeras ediciones del alfabeto albanés (en 1844 y 1845), publicadas por Naum Haxhi Llazar Bredhi, comúnmente conocido como Naum Veqilharxhi.​​ Estos alfabetos se utilizaron en el sur de Albania, especialmente en las zonas de Korçë y Përmet. Referencias Enlaces externos
Muzeu Kombëtar i Arsimit

Muzeu Kombëtar i Arsimit är ett utbildningsmuseum i Korça i Albanien. Det invigdes 1967 och finns i samma byggnad där den första albanskspråkiga skolan öppnades i mars 1887. Museet visar det albanska skrivandets historia och boktryck och besöks mycket av skolklasser. Källor Elsie, Robert (2010) (på engelska). Historical Dictionary of Albania. European historical Dictionaries, 99-2094237-5 ; 75 (2nd ed.). Lanham, Md.: Scarecrow. Libris 11846576. ISBN 978-0-8108-6188-6
Gmina Divjakë

Gmina Divjakë (alb. Bashkia Divjakë) – gmina miejska położona w środkowo-zachodniej części Albanii. Administracyjnie należy do okręgu Lushnja w obwodzie Fier. W 2011 roku populacja gminy wynosiła 8445 osoby w tym 4157 kobiety oraz 4288 mężczyzn, z czego Albańczycy stanowili 84,16%, a Arumunii 2,12% mieszkańców. W skład gminy wchodzi dziesięć miejscowości: Divjaka, Bishçukas, Gërmenj i Vogël, Gërmenj i Madh, Hallvaxhias, Bregas, Xeng, Mizë, Zharnec, Dushk Çam. Przypisy
Bashkia e Sarandës

Bashkia e Sarandës är en kommun i Albanien. Den ligger i prefekturen Qarku i Vlorës, i den södra delen av landet, 160 kilometer söder om huvudstaden Tirana. Trakten runt Bashkia e Sarandës består till största delen av jordbruksmark. Runt Bashkia e Sarandës är det ganska glesbefolkat, med 27 invånare per kvadratkilometer. Källor
Prosecutor General (Albania)

In Albania, the Prosecutor General (Albanian: Prokurori i Përgjithshëm) is the highest judicial authority exercising the criminal prosecution of entities or individuals and representing the accusation in court on behalf of the state. They are also responsible for carrying out a series of other duties assigned by law to the prosecution. Its powers are defined by the Constitution of 1998 as amended in 2016 by the law "On the Organization and Functioning of Institutions for Combating Corruption and Organized Crime." The General Prosecutor proposes to the President of the Republic the candidates for prosecutor after considering the opinion of the Council of Prosecution. They are entitled to issue orders for the prosecutor's suspension from exercise of their duty when the starting of a criminal proceeding against them has been decided, until the end of the proceeding, or when a serious disciplinary violation is uncovered. In the exercise of their competencies, prosecutors operate in accordance with the Constitution and laws. They exert their competencies by respecting the principles of fair, equal and legal proceedings and safeguarding human rights, interests and legal freedoms. The Prosecution is organized and working under the direction of the General Prosecutor as a centralized structure, composed of the Office of the General Prosecutor, the Council of the Prosecution and the prosecutors of the judiciary system. Prosecutors See also Part X of the Albanian Constitution References
Procuratore generale dell'Albania

Il procuratore generale dell'Albania (in albanese Prokuror e Përgjithshme e Shqipërisë) è la principale autorità giudiziaria dell'Albania e svolge il ruolo di pubblico ministero per conto dello Stato. L'attuale Procuratore generale è Olsian Çela, in carica dal 6 dicembre 2019. Elenco Collegamenti esterni Sito ufficiale, su pp.gov.al.
Church of the Dormition of the Theotokos, Labovë e Kryqit

The Church of the Dormition of the Theotokos (Albanian: Kisha e Fjetjes së Virgjëreshës), simply known as Saint Mary church, is a Byzantine-era Albanian Orthodox church in the village of Labovë e Kryqit, in Gjirokastër County, southern Albania. It is one of the most representative examples of Byzantine architecture in Albania. History The foundation of the church dates back to 6th century at the reign of Byzantine Emperor Justinian (527–565 AD). Justinian erected the church in memory of his mother. The present building dates from the 10th century or – according to another source – 13th century, during the time of the Despotate of Epirus. The church retained a fragment of the True Cross due to a donation by the Byzantine Emperor. According to another tradition, the Byzantine Emperor donated the miracle-working icon of the Virgin Labovitissa. Until 1967, it was a pilgrimage destination for the surrounding Christian communities. Each year on the day of the Dormition of the Mother of God a procession of the Holy Cross fragment with the Labovitissa icon took place to the adjacent villages. In 1967, religious activities were forbidden by the atheistic policies of the People's Republic of Albania. A number of initiatives to revive such festivities have had limited results. The relic was lost in 1989. According to claims in the Albanian press, it was stolen by the daughter of Enver Hoxha, former head of the People's Republic of Albania. The church has been declared a Cultural Monument of Albania. Today, it is considered one of the most significant examples of Byzantine architecture in Albania. Architecture The church shares a number of typical features of 9th–11th century Byzantine architecture. The connection of the central aisle to the subsidiary aisles as well as the narthex is ensured through a triple passage (tribilon). Several architectural elements found at the exterior of the building, such as the dome, the windows and the combination of brick- and stonework, are influenced from contemporary Byzantine churches in western Macedonia. The 10th-century dome is the oldest example of circular dome found in the region of Epirus, probably an evolution of the older octagonal style. The fishbone pattern of the exterior is also found in a number of contemporary church buildings in Epirus, western Macedonia and Lakonia, in Greece, although not a quite common feature in Byzantine architecture in general. See also Orthodox Autocephalous Church of Albania References Sources Eade, John; Katic, Mario (2014). Pilgrimage, politics and place-making in Eastern Europe : crossing the borders. Ashgate Publishing. ISBN 9781472415929. Veikou, Myrto (2012). Byzantine Epirus: A Topography of Transformation. Settlements of the Seventh-Twelfth Centuries in Southern Epirus and Aetoloacarnania, Greece. Leiden: BRILL. ISBN 9789004227460.