Banc d'Albània

El Banc d'Albània (albanès: Banka e Shqipërisë) és el banc central d'Albània, que emet el lek albanès. Té la seu central a Tirana, amb cinc sucursals a Shkodër, Elbasan, Gjirokastër, Korçë i Lushnjë, i un Centre d'Investigació i Formació a Berat. El banc va ser fundat l'any 1925 a Roma sbo el nom de Banc Nacional d'Albània (albanès: Banka Kombëtare e Shqipnis, italià: Banca Nazionale d’Albania, acrònim albanès BKS o BKSH), substituït el 1945 pel banc de propietat estatal Banc de l'Estat Albanès amb seu a Tirana (albanès: Banka e Shtetit Shqiptar, BSS o BSHSH), abans d'adoptar el seu nom actual l'any 1992. Història Antecedents En els primers anys posteriors a la Declaració d'Independència d'Albània el 28 de desembre de 1912, el naixent país no tenia un banc central, i diversos intents de crear-ne un van fracassar. Sota el lideratge d'Ismail Qemali, es va crear un primer "Banc Nacional d'Albània" el 4 octubre 1913, la construcció del qual va estar dominada per bancs estrangers com l'austríac Wiener Bankverein i el Banca Commerciale Italiana. La reacció contra aquesta dominació estrangera va desencadenar una revolta a mitjans de maig de 1914 contra el règim liderat nominalment per Guillem, príncep d'Albània i en la pràctica pel llibre fort Essad Toptani. El projecte del banc es va tancar després de només uns mesos. El caos monetari es va estendre durant la Primera Guerra Mundial, quan Albània va ser ocupada per diverses potències estrangeres. A principis de la dècada de 1920, es feien servir divises estrangeres per a totes les transaccions, la qual cosa generava una disfunció considerable. L'any 1923, es va permetre als municipis albanesos emetre els seus propis bitllets. Un projecte impulsat per l'Organització Econòmica i Financera de la Societat de Nacions preveia un banc central per a Albània com una empresa cooperativa co-patrocinada per diversos governs europeus, on la mateixa Albània només posseiria el 10 per cent del capital social. Banc Nacional Amb la proclamació de la República Albanesa (1925–1928) i la consolidació del poder per part del líder Ahmed Zogu, van aparèixer les condicions que van permetre la creació d'una infraestructura financera més estable, tot i que a canvi d'una forta dependència de les potències externes. Amb la implicació de diplomàtics britànics i especialment italians, es va signar un conveni el 15 març 1925 entre les autoritats albaneses, representades pel ministre d'Afers Exteriors Mufid Libohova, i el banc italià Credito Italiano, dirigit per Mario Alberti, que establia el marc per a la creació del Banc Nacional d'Albània, amb seu a Roma i operacions a Albània. El text va ser ratificat posteriorment per la legislatura albanesa el 22 juny 1925, fet que va permetre establir formalment el Banc Nacional d'Albània a Roma el 2 setembre 1925. El conveni de març de 1925 havia establert que el capital social inicial del Banc Nacional estaria en mans d'una combinació de socis italians, albanesos, iugoslaus, suïssos i belgues. La intenció declarada era que els interessos albanesos controvessin la meitat del capital de 12,5 milions de francs d'or, però va quedar demostrat que no tenien la capacitat ni la voluntat per fer-ho. Com a resultat, els interessos italians van acabar posseint més de la meitat del total. Concretament, el banc es va fundar amb 100.000 accions de fundadors, completament en mans italianes i controlades en gran part pel Credito Italiano, i 495.000 accions ordinàries disperses entre diversos inversors. Aquests incloïen Eqrem Vlora (11,7 per cent), Nexhat Pasha Vlora (10,5 per cent), Basler Handelsbank (10,1 per cent), un consorci iugoslau format pel Banc Cooperatiu de Belgrad, el Banc Serbi de Zagreb, el Banc Adriàtic-Danubià i el Banc Serbo-Albanès (10,1 per cent), el germà de Mufid, Ajet Libohova, i Ugo Viali (8,1 per cent cadascun), Banca Commerciale Italiana, Banca Nazionale di Credito, Banco di Roma i Massimo Aurelio (6,1 per cent cadascun), Vincenzo Azzolini i el Banque Belge pour l'Étranger (5 per cent cadascun), amb les 35.000 accions restants (7,1 per cent) en mans majoritàriament de bancs italians més petits. A la pràctica i malgrat el seu nom, el Banc Nacional d'Albània estava totalment fora del control de les autoritats albaneses, i ha estat descrit com un "cop de gràcia real per a qualsevol futura independència econòmica albanesa". Tenia la seu legal a Roma i estava dirigit per un funcionari italià, inicialment l'economista Amedeo Gambino. Aquesta configuració es va inspirar en el precedent del Banc de l'Estat del Marroc, les funcions centrals del qual estaven dividides entre París i Tànger. De la mateixa manera, la reunió de fundació del Banc Nacional i les reunions posteriors del seu òrgan de govern (consiglio di amministrazione) es van celebrar a Roma, on es van transferir les reserves d'or del govern albanès. La reacció política contra la dominació estrangera del Banc Nacional va ser aprofitada per Zogu per apartar Mufid Libohova, un funcionari competent a qui havia començat a veure com un rival potencial i que es va veure obligat a retirar-se de la vida política albanesa. La seu romana del Banc Nacional es trobava a la Piazza dell'Esedra, a la cantonada amb la Via Nazionale i, per tant, no gaire lluny del Banc d'Itàlia. A Albània, les seves oficines es van obrir a Durrës el 29 de novembre de 1925, a Shkodër l'1 de novembre de 1926, a Vlorë el 15 de novembre de 1926, i posteriorment a Berat, Elbasan, Korçë i Sarandë. Sota el Protectorat italià d'Albània (1939-1943), el Banc Nacional va continuar la seva activitat però va rebre una major competència comercial per part del Banco di Napoli i del Banca Nazionale del Lavoro, que van desenvolupar les seves operacions a Albània. El Banc Nacional va obrir una sucursal a Prizren, que llavors havia estat annexada a Albània. També es va considerar estendre la seva activitat a Montenegro, però aquest projecte no es va dur a terme. La seva posició monetària va passar a ser greument inflacionista: el total de diners emesos, que era d'11,1 milions de francs a finals de 1937 i de 10,5 milions a finals de 1938, va augmentar a 26,3 milions a finals de 1939, 80,2 milions a finals de 1940 i 108,4 milions a finals de 1941. Sota l'Ocupació alemanya d'Albània a partir de setembre de 1943, el Banc Nacional va continuar funcionant però en condicions cada cop d'una major dificultat, i els ocupants el van obligar a transferir les seves reserves d'or de Roma a Berlín. Banc de l'Estat Després de la lliberació del país de l'ocupació alemanya a finals de 1944, les operacions albaneses del Banc Nacional van ser nacionalitzades el 13 de gener de 1945 i van passar a anomenar-se Banc de l'Estat Albanès. L'entitat jurídica italiana del Banc Nacional es va liquidar l'any 1957. El Banc de l'Estat va operar inicialment sota un estricte sistema de monobanc, amb un departament intern que gestionava els estalvis minoristes creat el 1949. Aquest últim va passar a anomenar-se posteriorment Institut de Comptes d'Estalvi i Assegurances, tot i seguir allotjat pel Banc de l'Estat. El 1 gener 1970 es va establir un Banc Agrícola independent, però es va mantenir dins del concepte d'un sistema bancari d'un sol nivell. Banc d'Albània Poc després de la caiguda del comunisme a Albània el desembre de 1990, el país va iniciar una profunda reforma del seu sector financer. El Banc Comercial Albanès (albanès: Bankës Tregtare Shqiptare, BTSH) es va establir el 1 gener 1991 com una escissió de les activitats de banca comercial del Banc de l'Estat, i es va fer càrrec de les sucursals del Banc de l'Estat fora de Tirana. El 1 gener 1993, el BTSH es va fusionar amb una altra escissió del Banc de l'Estat, el Banc Nacional Albanès (albanès: Banka Kombëtare e Shqipërisë, BKSH, fundat el 1992), per formar el Banka Kombëtare Tregtare (BKT, Banc Comercial Nacional); aquest últim es va privatitzar l'any 2000 i posteriorment va ser controlat per Çalık Holding. L'Institut de Comptes d'Estalvi i Assegurances va passar a anomenar-se Banc d'Estalvis i es va escindir l'any 1991, per acabar sent privatitzat el 2004 com a Raiffeisen Bank Albania (albanès: Raiffeisen Bank Shqipëri). L'any 1992, el Banc de l'Estat va passar a anomenar-se Banc d'Albània i es va centrar en la seva funció de banc central, tal com corresponia al nou sistema bancari de dos nivells. L'any 1996, es va arribar a un acord per retornar a Albània la major part de les reserves d'or de l'antic Banc Nacional. Operacions L'objectiu principal del banc és el manteniment de la estabilitat de preus. El banc també promou i dóna suport al desenvolupament del règim i sistema de canvi de divises, el mercat financer nacional, el sistema de pagaments, i contribueix a millorar les condicions monetàries i de préstec. El Banc també actua com a gestor de la moneda del país mitjançant l'equilibri de la moneda en circulació i el crèdit dins de l'economia. Aquest paper és important perquè permetre massa moneda en circulació provocaria inflació, mentre que permetre massa poca moneda en circulació impediria el creixement de l'economia. Com a gestor de la moneda en funcions, el Banc d'Albània busca assolir l'equilibri entre dos extrems, que és promoure el creixement econòmic mantenint la estabilitat de preus. El Banc també actua com a agent fiscal del Govern albanès. Com que és el Banc Central d'Albània, el banc realitza una àmplia gamma de serveis financers que gestionen milers de milions de leks albanesos. El govern manté un compte obert amb el banc, a través del qual realitza moltes transaccions financeres nacionals i internacionals. Les operacions del Tresor, que consisteixen en els ingressos i les despeses realitzades pel govern, no es duen a terme dins del Banc d'Albània, sinó a través de bancs comercials. Política monetària La política monetària d'Albània és un dret exclusiu del Banc d'Albània. L'objectiu principal de la seva política monetària és assolir i mantenir la estabilitat de preus. El disseny de la política es basa en el marc legal corresponent, els antecedents acadèmics utilitzats per modelar i predir la inflació segons la idoneïtat de l'objectiu operatiu i el conjunt d'instruments monetaris utilitzats per concretar els objectius de la política monetària. El Banc d'Albània es compromet a assolir i mantenir la inflació anual en el 3,0%, con una banda de tolerància de +/- 1 punt percentual. La inflació anual per al tercer trimestre del 2014 va ser de l'1,7%. El Banc d'Albània gestiona operacions de mercat obert mitjançant la compra o venda de valors. Aquestes transaccions tenen un paper principal en la transmissió de la política monetària en el sistema bancari. El motiu principal d'utilitzar operacions de mercat obert és la gestió de la liquiditat a curt termini del sistema bancari i l'intent d'estabilitzar els tipus d'interès del mercat. Les facilitats permanents són eines disponibles per als bancs per iniciativa pròpia sense restriccions en circumstàncies normals. Consisteixen en eines que proporcionen i absorbeixen liquiditat a un dia. Els tipus d'interès i aquestes eines proporcionen un corredor en el qual els tipus d'interès del mercat monetari poden fluctuar. Els requisits de reserves mínimes serveixen com una eina orientada a regular la liquiditat del sistema bancari i a estabilitzar els tipus d'interès del mercat monetari. La quantitat de reserves mínimes que ha de mantenir cada banc comercial es determina en relació amb la seva base de reserves aplicant el coeficient de reserves obligatòries. Aquest coeficient també és el mateix per al lek i per a les obligacions en moneda estrangera. El coeficient obligatori actual és del 10 per cent. El sistema de reserves mínimes del Banc d'Albània permet als bancs utilitzar les disposicions de mitjana. Els bancs poden utilitzar fins al 40 per cent de la seva reserva obligatòria. Han de demostrar que la mitjana del saldo de la reserva no serà inferior al requisit de reserva al final del període de manteniment. Les reserves obligatòries denominades en la moneda albanesa es reemborsen a un tipus derivat del tipus d'interès bàsic, mentre que les reserves obligatòries en moneda estrangera també es reemborsen a un tipus derivat del tipus d'interès bàsic del Banc Central Europeu i de la Reserva Federal. Supervisió bancària El Banc d'Albània supervisa i regula tota l'activitat dels bancs i institucions que operen l'activitat bancària dins del país. El Banc d'Albània aplica normes sobre l'establiment de bancs i institucions i els concedeix llicències. El banc també supervisa i controla tota l'activitat d'aquestes institucions per garantir que segueixen i obeeixen les lleis i regulacions. El banc central supervisa el sistema bancari amb els objectius següents: promoure la estabilitat del sistema bancari i protegir els interessos dels dipositants i del públic en general; garantir un sistema bancari sòlid, les activitats del qual siguin transparents i estiguin governades per l'economia de mercat; proporcionar un entorn de confiança per als inversors i dipositants, alhora que es permet el creixement i la rendibilitat del sector. El paper de la supervisió bancària és promoure la seguretat i la solidesa mitjançant: garantir, mitjançant un procés de concessió de llicències, que només els propietaris i directius idonis i adequats, que compleixin els requisits legals, professionals i ètics, tinguin dret a entrar al mercat bancari; i que disposin del capital adequat d'acord amb els riscs que s'han d'assumir, així com de polítiques i procediments operatius per controlar aquests riscs; garantir que els bancs existents operin de manera sòlida d'acord amb la llei i les regulacions, disposin de capital i liquiditat adequats per a les necessitats previsibles, mantinguin una qualitat d'actius satisfactòria i recursos suficients per compensar els riscs percebuts, apliquin estàndards internacionals per a les millors pràctiques en la gestió de les seves activitats, i condueixin els seus assumptes de manera que no sigui perjudicial per als clients i el públic en general; garantir que els problemes bancaris es resolguin de manera ràpida i eficient, de forma que es protegeixi els dipositants en la mesura del possible i es minimitzi el cost per al govern i el públic. Per complir aquest paper, la supervisió bancària: redacta i revisa les regulacions que governen l'entrada al sistema, l'operació prudencial de les activitats bancàries mentre s'està en el sistema, controla els resultats obtinguts, la sindicatura i la conservació dels bancs, i fa complir aquestes lleis i regulacions; estableix polítiques i estratègies proactives per a la supervisió de bancs individuals i del sistema bancari que es basen en una avaluació dels riscs inherents; desenvolupa procediments, estàndards i directrius de supervisió que són coherents amb la pràctica internacional; implementa aquests procediments, estàndards i directrius de manera coherent; assegura la idoneïtat del personal en termes de nombre i competència per supervisar adequadament el sector; patrocina i participa en comunicacions regulars amb el sector i altres supervisors sobre assumptes d'interès o preocupació comuns. Lideratge Presidents del Banc Nacional d'Albània Mario Alberti, 2 de setembre de 1925 - 25 de març de 1931 Giuseppe Bianchini, 25 de març de 1931 - 25 de març de 1935 Antonio Mosconi, 25 de març de 1935 - 8 de setembre de 1943 Directors generals del Banc de l'Estat d'Albània Kostandin Boshnjaku, 17 de gener de 1945 - 2 d'abril de 1946 Abdyl Këllezi, 1946 - 1948 Spiro Bakalli, 1948 - 1966 Zeqir Lika, 1 d'abril de 1966 - 15 de febrer de 1974 Llazar Gjika, 2 de febrer de 1974 - 16 de novembre de 1974 Aleks Verli, 2 de novembre de 1974 - 1 de març de 1976 Kostaq Postoli, 1 de març de 1976 - 15 de juliol de 1984 Andrea Nako, 16 de juliol de 1984 - 15 de juliol de 1985 Kamber Myftari, 16 de setembre de 1986 - 28 de febrer de 1989 Qirjako Mihali, març de 1989 - desembre de 1990 Niko Gjyzari, 1 de gener de 1991 - 31 d'agost de 1991 Governadors del Banc d'Albània Ilir Hoti, 1 de maig de 1992 - 1 de setembre de 1993 Dylber Vrioni, 1 de setembre de 1993 - 1 de desembre de 1994 Kristaq Luniku, 1 de desembre de 1994 - 1 d'abril de 1997 Qamil Tusha, 15 d'abril de 1997 - 10 de setembre de 1997 Shkëlqim Cani, 10 de setembre de 1997 - 28 d'octubre de 2004 Ardian Fullani, 28 d'octubre de 2004 - 7 de setembre de 2014 Elisabeta Gjoni, 7 de setembre de 2014 - 5 de febrer de 2015 (en funcions) Gent Sejko, des del 5 de febrer de 2015 Edificis De 1925 a 1938, el centre d'operacions del banc a Albània va ser la seva oficina a Durrës, per a la qual va erigir un destacat edifici enfront del port, dissenyat per l'arquitecte Vittorio Ballio Morpurgo i completat el novembre de 1928. El 30 octubre 1938, el banc va inaugurar una nova oficina central albanesa a la que aviat esdevindria la plaça Skanderbeg de la capital, Tirana, la qual va assumir les funcions centrals que abans es feien a Durrës. L'edifici de Tirana també va ser dissenyat per Morpurgo, que hi va treballar entre 1930 i 1936. A més, Morpurgo va dissenyar les sucursals del banc a Korçë, Shkodër i Vlorë. Durant l'època comunista, el Banc de l'Estat va continuar utilitzant els edificis erigits per al seu predecessor durant el període d'entreguerres. L'any 1993, el recentment establit Banka Kombëtare Tregtare (BKT) es va fer càrrec dels antics edificis de les sucursals regionals, mentre que el banc central va conservar la seu de Tirana i més tard va establir noves sucursals regionals pròpies. El 10 febrer 2010, el Banc d'Albània va inaugurar el seu centre de formació i investigació a Berat, en un edifici erigit originalment a la dècada de 1970 i remodelat a finals de la dècada de 2000 para adaptar-se millor a l'entorn de la ciutat històrica. El juny de 2010, el banc també va comprar l'antic Hotel Dajti, un edifici destacat al centre de Tirana no molt lluny de la seva pròpia seu, per acollir funcions obertes a les parts interessades i al públic. A principis de la dècada de 2010, el mateix edifici de la seu de Tirana va ser renovat i ampliat segons un disseny de la firma italiana Petreschi Architects. Referències Enllaços externs Banc d'Albània - Lloc web oficial (albanès)