Ай-Ханум

Ай-Ханум (([aɪ ˈhɑːnjuːm], що має значення Пані Місяць; узб. Oyxonim) Александрія Оксіанська) — місце археологічних розкопок елліністичного міста в провінції Тахар, Афганістан. Місто, оригінальна назва якого невідома, ймовірно, було засноване раннім правителем імперії Селевкідів і служило військовим та економічним центром для правителів Греко-Бактрійського царства до його знищення біля 145 р.. Знову відкриті в 1961 році руїни міста розкопувала французька група археологів до початку конфлікту в Афганістані наприкінці 1970-х років. Місто, ймовірно, було засноване між 300 і 285 роками до н. е. чиновником, що діяв за наказом Селевка I Нікатара або його сина Антіоха I Сотера, перших двох правителів династії Селевкідів. Існує ймовірність, що це місце було відомо ранній імперії Ахеменідів, що спорудила невеликий форт неподалік. Спочатку вважалося, що Ай-Ханум був заснований Александром Македонським, можливо, як Александрія Оксіанська, але зараз ця теорія вважається малоймовірною. Розташоване в місці злиття річок Амудар'я (вона ж Окс) і Кокча, оточене добре зрошуваними сільськогосподарськими угіддями, саме місто було поділено між нижнім містом і 60-метровим акрополем. Хоча Ай-Ханум не був розташований на головному торговому шляху, він контролював доступ як до видобутку в Гіндукуші, так і до стратегічно важливих пунктів. Великі укріплення, що постійно підтримувалися та вдосконалювалися, оточували місто. Ай-Ханум, населення якого спочатку, можливо, зросло через царський патронат та наявності в місті монетного двору, втратив певну важливість через відокремлення греко-бактрійців під орудою Діодота I (близько 250 р. до н. е.). Програми будівництва Селевкідів були припинені, і місто, ймовірно, стало переважно військовим; це могло бути зоною конфлікту під час вторгнення Антіоха III (209–205 рр. до н. е.). Ай-Ханум знову почав зростати за Євтидема I та його наступника Деметрія I, який почав затверджувати контроль над північно-західною частиною Індійського субконтиненту. Багато з нинішніх руїн датуються часами Евкратіда I, який суттєво перебудував місто та, можливо, перейменував його на свою честь на Евкратіду. Незабаром після його смерті близько 145 р. до н. е.. Греко-Бактрійське царство розпалося — Ай-Ханум був захоплений сакськими загарбниками і був загалом покинутий, хоча остаточно населення залишило його 2 століття н. е.. Елліністична культура в регіоні збереглася довше лише в Індо-грецьких царствах. Під час полювання в 1961 році король Афганістану Мухаммед Захір Шах заново відкрив місто. Археологічна делегація, очолювана Полем Бернаром, розкопала залишки величезного палацу в нижньому місті разом із великим спортивним залом, театром, здатним вмістити 6000 глядачів, арсеналом і двома святилищами. Було знайдено кілька написів, а також монети, артефакти та кераміку. Початок радянсько-афганської війни наприкінці 1970-х років призупинив розкопки, і під час наступних конфліктів в Афганістані сайт був значно розграбований. Примітки Джерела Пичикян И. Р. Культура Бактрии (ахеменидский и эллинистический периоды). Москва, 1991 Дёмин Р. Н. «Платонизм» Гунсунь Луна и трактат об идеях из Ай-Ханум // AKADHMEIA: Материалы и исследования по истории платонизма. Вып.7. СПб., 2008. стор. 144—156 План городища та деякі предмети, знайдені під час розкопок