Коста-Рика

Коста-Рика [1] розташована у Центральній Америці. == Зрозуміти == Коста-Ріка — досить незвичайна країна. На невеликій площі тут зосереджено таку кількість різноманітних природних комплексів, скільки не щоразу знайдеш на території у багато разів більших країн. Буквально за кілька годин тут можна побачити вічно зелену сельву та вулканічні пустки, що тягнеться на сотню кілометрів саванну та дощові ліси гірських схилів, протяжні пляжі побережжя та протяжні кавові бананові та кавові плантації - все це виправдовує назву країни ("Коста-Ріка" іспанської - "Багатий Берег"). Численні національні парки, печери (у тому числі підводні), різноманітні історичні місця та пам'ятки архітектури, археологічні пам'ятки та стародавні індіанські поселення, а також водоспади, мальовничі гірські та річкові долини, удосталь розкидані по всій території країни – ось головні пам'ятки країни. == Регіони == === Картаго === Провінція Картаго розташовується на південний схід від Сан-Хосе і славиться зеленими долинами, покритими плантаціями кави та цукрової тростини. === Північ Коста-Ріки === Північна частина країни, прилегла до нікарагуанського кордону, помітно відрізняється за своїми природними комплексами від центру країни. Основний елемент ландшафту тут — тропічні рівнини «Льянурас», що заросли високою вічнозеленою рослинністю. Цей район мало відвідуємо туристами і схильний до повеней, але це анітрохи не применшує його переваг. Головними пам'ятками цього району є печери Венадо, лісовий заповідник Каньо-Негро (Рефуджіо-Насьональ-де-Віда-Сільвестре-Каньо-Негро), водоспади Ла-Пас та Сан-Рафаель, область Сарапіки з її лісовими туристичними таборами та дослідницькими станціями. Сельва та Рара-Ейвіс, а також зона археологічних розкопок у Кутрісі. === Атлантичне узбережжя === Східна частина країни — зона звивистих каналів, сельви, мальовничих гірських кряжів та самобутнього населення. Тут розмовляють дивною сумішшю іспанської, англійської та індіанської мов, слухають реггі, вирощують какао та рис, а корінні жителі країни живуть у лісових резерваціях, куди доступ туристам обмежений. === Північний захід === Найбільш привабливою для більшості туристів є північно-західна частина країни. Клімат тут м'якший, а людей менше, ніж на решті території країни. Розкішні пляжі тягнуться тут на багато сотень кілометрів, а турбота уряду країни про екологію видно найбільш виразно - за останні роки зусиллями влади тут, паралельно з розвитком туристичної інфраструктури, йде впровадження природозберігаючих технологій, що дозволяє вважати місцеві пляжі найчистішими в Центральній Америці, а природні комплекси - одними з найнезвичайніших у країні. Окрім прекрасних туристичних комплексів півостровів Нікоя та Д`Оса, які можна перераховувати годинами, тут варто відвідати заповідник Куру, китову бухту Байя-Бальєна, скелясті бухти та водоспади біля Монтесуми, ботанічний сад Вілсонів (входить до парку Ла-Амістад), що охороняє мор заповідник Остьональ та перший у країні заповідник дикої природи Кабо-Бланко, парк Корковадо та острів Каньо, мальовнича бухта Байя-Драке (Дрейк-Бей), заповідник Маренко, зона вільної торгівлі Гольфіто, Національний парк Санта-Роса, курортне містечко Хако та Національний заповідник лісової фауни Ісла-Боланьйос. Тут розташовані одне з найпривабливіших міст у Коста-Ріці – "біле місто" Ліберія, Національний парк Гуанакасте з вулканами Оросі (1486 м.) та Какао (1660 м.), численні грязьові вулкани та сірководневі джерела в Національному парку Рінкон-де- ла-В'єха, вулкан Ареналь та однойменне озеро (до речі, популярне у віндсерфінгістів), гарячі джерела Тютюн, водоспади Катарата-де-ла-Фортуна, заповідник дощового лісу Монтеверде, заповідник "Ліс Санта-Елена", біологічний заповідник Карара, Національний парк -Антоніо і знаменитий "острів черепах" Тортуга. Країна ідеально підходить для активних видів відпочинку. Найбільш добре вона відома серед серфінгістів, які давно облюбували місцеві береги. На атлантичному узбережжі пляжі, що підходять для цього виду спорту, можна знайти в районі Пуерто-Вьехо (Сальса-Брава, Плая-Коклес) і Лимона (Плая-Боніта). Набагато більшою популярністю користується тихоокеанське узбережжя в районі Мал-Паїс, Санта-Тересіта, Плая-Гранде, Плая-Хако, Плая-Карільо, Плая-Ермоса, Плая-Естеррільос-Оесте, Плая-Домінікал і Плая-Пабонес води в районі Плая-Тамбор, Плая-Наранхо, Плая-Еррадура та Плая-Мансанільо. Найкращим часом для "великої хвилі" вважається тут період із липня до серпня. Віндсерфінг культивується на озері Ареналь, розташованому на висоті 1700 м над рівнем моря. Озеро заслужено вважається одним із найкращих місць на планеті для занять цим видом спорту – вітри тут досить сильні та постійні, особливо в період з квітня по грудень. Найкращими місцями для підводного плавання є важкодоступні острови Ісла-дель-Коко та Како-Айленд, пляжі Плая-Фламінго, Плая-Хункіяль, Носара та Плая-Лапіта. Своїм підводним світом славляться район Морського національного заповідника Баллен, район Байя-Драке і, звичайно, Кауїта зі своїм знаменитим кораловим рифом, що входить до одноіменного національного парку. Тихоокеанське узбережжя, від затоки Папагайо до Гольфіто, відоме своїми чудовими ділянками для спортивної риболовлі. Вітрильник, марлін, тунець та ваху – традиційні об'єкти місцевого трофейного лову. Канали Тортугеро та область навколо Барра-дель-Колорадо славляться відмінними уловами прісноводної риби, а форель ловиться у багатьох гірських річках країни. == Міста == === Сан-Хосе === Столиця країни, Сан-Хосе, була заснована в 1737 р. Розташоване на висоті 1155 м над рівнем моря, місто славиться своїм приємним кліматом. Зовнішній вигляд міста є строкастою сумішшю різних стилів — від традиційної іспанської архітектури до ультрасучасних модерністських напрямків. У самому центрі Сан-Хосе лежить красива площа Пласа-де-ла-Культура, яку оточують будівлі унікального Музею золота доколумбової епохи (Музео-де-Оро-Преколомбіно), інформаційного центру ICT та Національного театру. Поблизу можна виявити значну будівлю Національного музею (1887 р.) у будівлі колишніх казарм Беллавіста і площу Пласа-де-ла-Демокрасія, колоритні будівлі Законодавчих зборів та МЗС ("Каса-Амарілья"), чудовий Музей нефриту в районі Барріо а також Парк-Еспанья (Парк-де-ла-Експресьйон), де по неділях виставляються місцеві художники. На окрему увагу заслуговують собор Сан-Хосе (Катедраль), Музей природної історії в парку Сабана, Національний театр (історична пам'ятка національного значення), вежа готелю "Аврора" та Національний банк, Сентро-Насіонале-де-Культура з музеєм мистецтв, зоопарк імені Симона Болівара, Дитячий музей та Музей історії пенітенціарних органів у комплексі Сентро-Костарісенсе-де-ла-Сієнса (розташований у будівлі колишньої в'язниці Сан-Хосе), Парк-ла-Сабана з колоритною будівлею старого аеровокзалу (зараз тут розташований Музей костариканського мистецтва) комерційний район Пасео-Колон, хмарочоси ICE (Institute Costarricense de Electricidad) та INS (Institute Nacional de Seguros), Музей комах, Музей історії преси та Музей криміналістики, колоритні ринки Меркадо-сентраль (Центральний ринок) та Меркадо-Борбон (Ри) , а також музеї Філателії, Залізничний та Фотографії. Біля столиці можна відвідати друге за величиною місто країни – Алахуела (тут цікаві ферми з розведення метеликів та Музей Хуана Сантамарія у будівлі колишньої в'язниці), вулкан Поас (2705 м.) – один з найбільш відвідуваних вулканів країни, Зоопарк та дитячий розважальний комплекс “Ель -Боске-Енкантадо" в Ла-Гаріта, ферму з розведення метеликів Ла-Гуасіма в однойменному містечку (один з найбільших у світі), "найчистіше місто Латинської Америки" - Гресіа з мальовничою "червоною церквою", центр виробництва ремісничих виробів з дерева в Сарчі, стару іспанську фортецю Фортін в Ередія, Музей кави в Сзн-Педро-де-Барва та Інститут кави в Сан-Педро-де-Ередія. === Картаго === Місто Картаго було засновано 1563 р. і до 1823 р. було столицею Коста-Ріки. У наші дні це найбільший релігійний центр країни, хоча його колишня велич майже не збереглася донині (історичний центр міста був повністю зруйнований землетрусами 1841–1910 рр.). Про славне минуле міста нагадують лише Собор Картаго і знаменита базиліка Нуестра-Сеньйора-де-лос-Анхелес ("Богоматір ангелів"). Кожного серпня до базиліки стікаються тисячі паломників, що проходять 22 км від столиці, щоб поклонитися покровительці країни. Також можна відвідати Етнографічний музей, в якому знаходиться велика експозиція предметів доколумбової доби та колоніального періоду. На південний схід від Картаго розташований Мірадор-Санчирі — центр знаменитої долини Оросі, що є суцільним покровом дивовижно-зеленої рослинності, в якій переважають кавові дерева. У самому містечку Оросі варто відвідати невеликий Музей історії релігії та старожитностей, що знаходиться біля церкви початку XVIII ст. Неподалік, в Ухаррасі, можна знайти руїни найстарішої церкви країни (1681–1693 рр.). Біля Турріальба знаходиться всесвітньо відомий центр вивчення та розведення тропічних культур "Сентро-Агрономіко-Тропікаль-де-Інвестігасіон-і-Енсеньянса" (CATIE). За 31 км. На північний захід від Картаго знаходиться вулкан Ірасу, що діє (висота 3432 м), навколо якого лежить однойменний національний парк, а в 19 км. На північ — Національна археологічна пам'ятка Гуаябо. === Лимон === Найбільш колоритне місто східної частини країни – Лимон. Не найбезпечніше та далеко не найчистіше місто країни, воно славиться своїми ринками, етноісторичним музеєм, карнавалом (12 жовтня), розкішним пляжем Плая-Боніта, а також найбільшою діаспорою вихідців із Ямайки, з усіма відповідними атрибутами. Заслуговують на увагу заповідник Естрелья, парк Ітой-Серере (частина міжнародного парку Ла-Амістад), коралові рифи, знаменитий пляж із чорним піском у Кауїта та однойменний Національний парк, сплав каналами серед джунглів від Тортугеро до Барра-дель-Колорадо, риф Ла- Сальса-Пуерто-В'єхо-Брава (одне з найкращих у країні місць для серфінгу), "бананова країна" Брібрі, численні індіанські резервації на території міжнародного парку Ітой-Серере (Ла-Амістад), а також чудові пляжі Плая-Пірикікі, Плая- Чикіта, Пунта-Коклес та Пунта-Ува. Північна частина атлантичного узбережжя абсолютно рівна і поцяткована цілою мережею каналів. За кількістю опадів (понад 5000 мм на рік) цей район займає одне з перших місць у світі, тому клімат тут досить важкий для непристосованих до таких умов європейців. Але тут є розкішна риболовля, великі масиви дощових лісів і безліч диких тварин. === Пунтаренас === Пунтаренас — столиця та найбільше місто провінції Пунтаренас, Коста-Рика, розташоване на узбережжі Тихого океану. Порт міста Кальдера (Caldera) є одним з головних портів країни. Населення міста та передмість становить близько 100 тис. мешканців. Пунтаренас привертає багато туристів завдяки своїм пляжам; крім того, він є важливою зупинкою на шляху до міста Монтеверде (Коста-Рика) в глибині країни. Місто знаходиться у зоні, котра характеризується кліматом тропічних саван. Найтепліший місяць — березень із середньою температурою 29,4 °C (85 °F). Найхолодніший місяць — вересень, із середньою температурою 27,2 °C (81 °F). == Інші місця == == Як дістатись == === Літаком === Міжнародний аеропорт Хуан Сантамарія — один з двох аеропортів, що обслуговують Сан-Хосе, столицю Коста-Рики. Аеропорт розташований у місті Алахуела, за 20 км на захід від центру Сан-Хосе. Аеропорт названий на честь національного героя Коста-Рики Хуана Сантамарії, хлопчика-барабанщика, який загинув у 1856 році, захищаючи свою країну від американських флібустьєрів на чолі з Вільямом Волкером.[2] Аеропорт є авіахабом авіакомпаній Avianca Costa Rica, Costa Rica Green Airways, Sansa Airlines і Volaris Costa Rica, а також центром для Copa Airlines. Протягом багатьох років це були єдині міжнародні ворота країни, але нині також збудовано Міжнародний аеропорт Гуанакасте. Обидва аеропорти мають прямі рейси до Північної та Центральної Америки та Європи, з тією різницею, що Міжнародний аеропорт Хуан Сантамарія також обслуговує міста Південної Америки та Карибського басейну. Міжнародний аеропорт Даніель Одубер Кірос (LIR) Аеропорт Даніеля Одубера Кіроса (LIR) — ще один відомий міжнародний аеропорт, розташований у Ліберії, в провінції Гуанакасте. Відомий як ворота до приголомшливих пляжів Гуанакасте, він має значення як центр для тих, хто шукає сонячних вражень на узбережжі. Крім того, близькість аеропорту до національних парків і його репутація як гарячої точки для серфінгу роблять його привабливим місцем для любителів пригод. Мандрівники можуть скористатися такими послугами, як обмін валюти, оренда автомобілів і різноманітні заклади харчування, у тому числі магазини безмитної торгівлі. Найближчі місця включають пляжі Тамаріндо, пляж Фламінго та національний парк Рінкон-де-ла-В'єха. місто: Ліберія Авіакомпанії: Air Canada, American Airlines, Delta Air Lines, JetBlue Airways, Nature Air, United Airlines і US Airways Міжнародний аеропорт Тобіас Боланьос (SYQ) Міжнародний аеропорт Тобіас Боланьос (SYQ), розташований у Сан-Хосе, обслуговує міжнародні та внутрішні рейси, пропонуючи меншу та менш людну альтернативу SJO. Цей аеропорт зосереджений на чартерних рейсах і регіональних авіакомпаніях, що робить його зручним вибором для конкретних подорожей. Мандрівникам доступні такі послуги, як обмін валюти, прокат автомобілів і заклади харчування. Він служить воротами до таких місць, як Сан-Хосе, національний парк Брауліо Каррільо та знаменитий вулкан Іразу. Міжнародний аеропорт Лімон (LIO) Міжнародний аеропорт Лімон (LIO), розташований у Лімоні на узбережжі Карибського моря, є воротами до жвавої карибської частини Коста-Ріки. Крім того, що він функціонує як аеропорт, він пропонує можливості для екскурсій тропічним лісом і культурних вражень. Мандрівники можуть отримати доступ до таких послуг, як обмін валюти, оренда автомобілів і різноманітні заклади харчування, а також отримати одні з найкращих пропозицій на дешеві авіаквитки до Коста-Ріки. Серед популярних місць поблизу – національний парк Тортугеро, національний парк Кауїта та гамірне місто Пуерто-Лімон. Аеропорт Кепос Манагуа (QPZ) Аеропорт Кепос Манагуа (QPZ) — внутрішній аеропорт у Кепосі, провінції Пунтаренас. Його близькість до відомого національного парку Мануель Антоніо робить його зручним вибором для екотуристів. Хоча аеропорт менший за масштабом, він надає такі основні послуги, як прокат автомобілів і кафе. Мандрівники можуть легко дістатися до таких прилеглих напрямків, як Національний парк Мануель Антоніо, Національний морський парк Маріно Баллена та мальовничий пляж Домінікал. === Потягом === === Автомобілем === === Автобусом === === Кораблем === Головні морські порти країни: Лімон на атлантичному узбережжі, Кальдера — на тихоокеанському. == Транспорт == == Мова == Державна мова — іспанська, нею говорить переважна більшість мешканців; як регіональні визнані брібрі та лимонська креольська. Аборигенні народи говорять п'ятьма мовами, що належать до мовної сім'ї чибча: брібрі, кабекар, гуаймі, малеку, бокота. На північному сході країни в провінції Лимон говорять на місцевому варіанті англійської. Німецькі емігранти говорять німецькою мовою на німецько-платському діалекті.[3] == Що відвідати == === Природні дестинації === 1 Міжнародний парк Ла-Амістад. Міжнародний парк на кордоні Панами і Коста-Рики. Парк спільно керується урядами обох країн (Карибська природоохоронна територія Ла-Амістад і Тихоокеанська природоохоронна територія Ла-Амістад в Коста-Риці та приблизно рівна територія в Панамі), згідно з рекомендаціями ЮНЕСКО під час занесення парку до списку Світової спадщини. До парку увійшли колишні резерви Ла-Амістад в гірському хребті Таламанка. Значні ділянки парку дуже важкоодоступні та недосліджені, особливо на стороні Коста-Рики. 2 Острів Кокос. Один з островів Тихого океану, розташований за 500 км від західного узбережжя Коста-Рики. Близько 650 км на південний захід від острова розташовані Галапагоські острови. Площа острова — 23,85 км². Він має приблизно прямокутну форму розмірами 8×3 км. Його периметр близько 21 км. Острів належить Коста-Риці та адміністративно становить департамент № 10, один із 16 департаментів кантону Пунтаренас провінції Пунтаренас[3]. Острів укритий джунглями, морське дно — вулканічними породами, на яких буйно ростуть водорості. Острів дуже популярний серед водолазів-аматорів через велике біорізноманіття у прибережних водах. Територія острова та прибережних вод займає «Національний парк Острів Кокос», що його охороняє флору й фауну. З 1997 року парк входить до списку об'єктів Світової спадщини ЮНЕСКО. У бухті Вейфер на північному узбережжі острова діє наукова станція Вейфер (Estación Wafer). Острів прославили легенди про поховані тут скарби піратів, які так і не знайшли. 3 Природоохоронна територія Гуанакасте. Об'єкт Світової спадщини ЮНЕСКО в північно-західній частині Коста-Рики, що складається з національних парків Санта-Роса, Гуанакасте і Вулкан-Рінкон-де-ла-В'єха та резерву дикої природи Хункільял-Бей, загальною площею 1470 км². Ця група територій була виділена в окрему структуру під керівництвом SINAC в 1994 році, а в 1999 була занесена до списку Світової спадщини. 4 Кам'яні кулі Коста-Рики. Доісторичні кам'яні кулі (петросфери), не менше трьох сотень яких збереглося у гирлі річки Діквіс, на півострові Нікоя і на острові Каньйо у тихоокеанського узбережжя Коста-Рики. Виготовлені з габро, вапняка або пісковика. Їх розміри різняться від дюйма в поперечнику до двох метрів; найбільші важать 16 тонн. 5 Вулкан Ареналь. Назва природної пам'ятки Коста-Рики, під якою ховається найпопулярніший вулкан у країні. Підвищений інтерес у туристів він викликає за рахунок того, що ще кілька років тому він вивергався. === Культурні дестинації === 6 Площа Плаза Де Ла Культура. Вважається серцем Сан-Хосе. Саме сюди на екскурсію приїжджають туристи з усіх куточків земної кулі. 7 Музей золота в Сан-Хосе. Визначна пам'ятка Коста-Рики, яка не вимагає опису. У ньому налічується понад 2 мільйони експонатів і зібрано одну з найбільших колекцій золотих виробів у всій Центральній Америці. == Чим зайнятись == == Гроші та покупки == == Регіональна кухня == == Нічне життя == == Де зупинитись == == Де навчатись == == Як заробити == == Застереження == == Як зберегти здоров'я == == Поважати == == Зв'язок ==