Espiritu Santo

Espiritu Santo (Espiritu Santo) ir Vanuatu valstī ietilpstoša sala Klusajā okeānā, valsts otra apdzīvotākā un pēc platības lielākā sala. Administratīvi ietilpst Sanmas provincē, lielākā apdzīvotā vieta ir provinces centrs Liganvila. Lielākā daļa iedzīvotāju ir melanēziešu tauta nivanuatu. Ģeogrāfija Sala atrodas Vanuatu arhipelāga ziemeļrietumos, rietumu krastu apskalo Koraļļu jūra, bet Bugenvila šaurums dienvidos to šķir no Malakulas salas. Sala vulkāniskas izcelsmes, kalnaina, augstākā virsotne ir Tabvemasana 1879 m vjl salas dienvidrietumu daļā. Salas krasti stipri izroboti, ziemeļos tajā iestiepjas 25 km garais un līdz 20 km platais Bigbeja līcis. Piekrastē vairākas mazākas salas, no kurām lielākā ir Malo un Aire dienvidaustrumu piekrastē. Daudzviet piekrastē koraļļu rifi. Ainavā dominē tropiskie lietusmeži, austrumu piekrastē — kafijas un kakao plantācijas. Vēsture Aplēses liecina, ka salu ap 1300. gadu p.m.ē. apdzīvoja Lapitas kultūras pārstāvji no Melanēzijas salām ziemeļrietumos, bet tās pirmvēsture maz pētīta. Pirmie no eiropiešiem salu 1606. gadā apmeklēja spāņu ekspedīcija portugāļu jūrasbraucēja Pedro Fernandesa de Keirosa vadībā, kas salu nodēvēja par La Austrialia del Espíritu Santo (Svētā Gara Austrialija) par godu Spānijas karaļa izcelmei no Austrijas karaļnama, pieņemot, ka ir atklājis lielo dienvidu kontinentu Terra Australis. Nākamais eiropiešu salas apmeklējums bija tikai pēc 160 gadiem, kad šeit ieradās Luī de Bugenvils 1768. gadā un Džeimss Kuks 1774. gadā. 19. gadsimtā Jaunhebridu salās apmetās austrāliešu, britu, franču un vācu ieceļotāji un 1878. gadā Apvienotā Karaliste un Francija pasludināja arhipelāgu par neitrālu teritoriju, bet 1887. gadā nodibināja kopīgu pārvaldi pār salām. 2. pasaules kara laikā salā tika ierīkotas vairākas Sabiedroto militārās bāzes, lielākā no kurām izauga par salas galveno pilsētu Liganvilu. Pēc kara amerikāņi daļu no lietotās tehnikas nogremdēja salas piekrastē, kas vēlākos gados to padarīja par populāru niršanas tūrisma galamērķi šo vraku apskatei. Kad vara pār koloniālajām Jaunhebridu salām tika nodota no kondomīnijas neatkarīgajai Vanuatu, no 1980. gada maija līdz augustam salā notika sacelšanās, kas pazīstama kā "Kokosriekstu karš". Džimija Stīvensa Nagriamel kustība, sadarbojoties ar Francijas uznēmēju privātajām interesēm un ko atbalstīja Phoenix Foundation un amerikāņu libertārieši, kas cerēja izveidot beznodokļu oāzi, pasludināja Espiritu Santo salu par neatkarīgu no jaunās Vanuatu valdības. "Vemeranas Republika" tika proklamēta 28. maijā. Francija atzina neatkarību 3. jūnijā. 5. jūnijā salas cilšu vadoņi iecēla Francijas vēstnieku Filipu Aljono par "Vemeranas karali", un Džimijs Stīvenss kļuva par premjerministru. Liganvila tika pārdēvēta par Aljonopoli. Vēlākās sarunas ar centrālo valdību Portvilā neizdevās, un no 27. jūlija līdz 18. augustam Vanuatu galvaspilsētas salā tika izvietoti Lielbritānijas Karaliskie jūras kājnieki un Francijas Garde Mobile vienība, taču tie neieradās Espiritu Santo, kā cerēja topošā valdība. Karaspēks tika atsaukts neilgi pirms neatkarības iegūšanas. Pēc neatkarības iegūšanas 1980. gada 31. jūlijā Vanuatu, kuru tagad pārvaldīja Vanuaku partija ar tēvu Valteru Lini kā premjerministru, lūdza palīdzību Papua-Jaungvinejai, kuras armija apspieda sacelšanos, atstājot Espiritu Santo Vanuatu sastāvā. Atsauces Ārējās saites Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Espiritu Santo. Encyclopædia Britannica raksts (angliski)