נמל התעופה האזורי אוורט-סטיוארט

נמל התעופה האזורי אוורט-סטיוארט שנמצא במחוז אוביון, טנסי, שמונה קילומטרים דרום-מזרחית ליוניון סיטי, טנסי, ארצות הברית. התוכנית הלאומית למערכות שדות תעופה משולבות לשנים 2011–2015 סיווגה אותו כמתקן תעופה כללית. שדה התעופה נקרא על שם הסנאטור טום סטיוארט וחבר הקונגרס רוברט א. "פאטס" אוורט. מתקנים שדה התעופה משתרע על שטח של 857 אקרים (347 הקטאר) ונמצא בגובה של 105 מטר (346 רגל). למסלול היחיד שלו, 1/19, אורך של 1982 מטר ורוחב של 30 מטר(6503 × 100 רגל). עבור שירותיו, נמל התעופה מציע שירותי תדלוק עצמי ושירות מלא, קשירת מטוסים, האנגר ציבורי ופרטי, שלושה קרונות צוות, ומוסך A&P הממוקם בקצה הצפוני של השדה, יחד עם מתקני שירותים, מכונות אוטומטיות, שקיות קרח, סוגים שונים של שמן בוכנה למטוסים, וטרקלין טייס. נמל התעופה מחזיק גם בשלוש גוררות לגרירת מטוסים, עגלת התנעה במתח 12/28 וולט, וכן יחידת כוח קרקעית גדולה יותר, דיזל, במתחי 28/120/208 וולט, DC/AC. לצורכי תדלוק, בשדה התעופה יש שני מכלים עיליים ומשאית תדלוק אחת בנפח של כ־11,400 ליטר. לכל אחד מהמכלים העיליים קיבולת של כ־45,400 ליטר: אחד לדלק תעופתי Avgas אוקטן 100 עם עופרת מופחתת, ואחד לדלק Jet A-1. דלק ה-Jet A-1 הנמכר במקום מעורבב עם Prist, חומר למניעת קיפאון. משאית התדלוק נושאת דלק Jet A-1, ומצוידת בזרבוביות המאפשרות תדלוק מעל הכנף ובתדלוק נקודת-יחיד (Single-Point), וכן במשאבה בעלת מהירות משתנה. לאחסון מטוסים, נמל התעופה עדיין שומר על שני ההאנגרים העיקריים שעוד מזמן מלחמת העולם השנייה. הוא מתחזק אותם לשימוש כמרחב ציבורי, להשכרה או להשכרה זמנית מדי לילה. עבור שטחי האנגר פרטיים, נמל התעופה כולל 14 האנגרים מודרניים מסוג T, המושכרים ללקוחות. נכון ל-26 במרץ 2020, היו בשדה התעופה 41 מטוסים בשטח, מתוכם 32 מטוסים חד-מנועיים, 5 מטוסים רב-מנועיים, 2 מסוקים ו-2 דאונים. במהלך תקופה של 12 חודשים, שדה התעופה רשם ממוצע של 78 תנועות כלי טיס ביום: 53% תעופה כללית מקומית, 42% תעופה כללית חולפת (טרנזיט), 5% מוניות אוויריות, ופחות מ־1% פעילות צבאית. סיור אווירי אזרחי נמל התעופה האזורי אוורט–סטיוארט משמש כבסיס לטייסת המשולבת אוורט–סטיוארט (SER-TN-195) של כנף טנסי בארגון Civil Air Patrol מאז שנת 2011. בשנת 2022 הוטמע הארגון מחדש תחת השם Union City Composite Squadron. היסטוריה שדה התעופה הוקם בשנת 1942 על ידי חילות האוויר של צבא ארצות הברית. באותה עת הוא היה ידוע גם בשם שדה התעופה יוניון סיטי (Union City Airport). עם הפעלתו ב-5 ביולי 1942, כלל שדה התעופה מסלול אספלט אחד באורך של כ-550 מטרים (1,800 רגל) מצפון לדרום, ושטח המראה ונחיתה מדשא (Sod) בגודל של כ-1,200 על 1,220 מטרים. ייתכן שפעלו באזור גם שלושה שדות נחיתה משניים. שדה התעופה הופעל תחת חוזה מול חילות האוויר של צבא ארצות הברית על ידי חברת אמברי רידל-מקיי מטנסי ומכון רידל לאווירונאוטיקה. אלו סיפקו הדרכת טיסה בשלב הראשוני לפרחי טיס, בעיקר באמצעות מטוסי פיירצ'יילד פי-טי 19. כמו כן, היו במקום מספר מטוסי פי-טי 17 סטירמן ומספר מועט של מטוסי פי-40 וורהוק. הכשרה זו בוצעה במקום עד להפסקת פעילותו של שדה התעופה ב-15 באפריל 1944, עם צמצום תוכנית הכשרת הטייסים של פיקוד ההדרכה של חילות האוויר. עם סיום המלחמה, קרקע שדה התעופה הועברה לשליטה אזרחית באמצעות מנהל נכסי המלחמה, תחת תנאי מוקדם לפיו הקרקע חייבת להישאר בשימוש כשדה תעופה הזמין לציבור הרחב. מטוסי די-סי 3 של חברת סאות'איסט איירליינס עצרו שם בשנים 1957–1959, ומטוסי די-סי 3 של חברת סאות'רן איירליינס בשנים 1961–1963. מאז ועד היום, תנועת המטוסים בשדה התעופה מורכבת בעיקר ממטוסי תעופה כללית מקומיים ומזדמנים, החל מדגמים נפוצים כמו ססנה 150, 172 ו-182 (סקייליין), ביצ'קראפט בוננזה ועד סירוס אס-אר 22, לצד רבים אחרים. כמו כן, בשדה קיימת תנועה מזדמנת של טיסות עסקים וטיסות שכר, המופיעות לעיתים קרובות מספר פעמים בשבוע. מטוסים אלו נעים בין מטוסי טורבינה ומניפה קטנים יותר, כמו אלו מסדרת קינג אייר של ביצ'קראפט, מיצובישי אם-יו 2, סדרת סייטיישן של ססנה ומטוסי לירג'ט 45. מטוסים גדולים יותר שנראים שם בדרך כלל כוללים את ססנה סייטיישן איקס פלוס, דאסו פלקון 900 ופלקון 50, בומברדייה צ'לנג'ר 650 וגאלפסטרים 4. פעילות מסוקים בשדה התעופה נפוצה הרבה פחות, אם כי עדיין ניתן לראותם לפחות פעמים ספורות בשבוע, החל מרובינזון אר-44 הקטן ועד יורוקופטר אי-סי-135 ואפילו יו-אייץ'-60 בלאק הוק. פעם אחת נצפה שם גם קאמאן קיי-מקס. הערות שוליים