הר ראשמור

הר ראשמור (באנגלית: Mount Rushmore) הוא הר השוכן בדרום מערב מדינת דקוטה הדרומית שבארצות הברית, סמוך לגבול עם ויומינג. ובסמוך לעיר רפיד סיטי. ההר ידוע בזכות האנדרטה שחצב בו הפסל גאטסון בורגלם, אשר מציגה את פניהם של ארבעה מנשיאי ארצות הברית. ההר הוכרז על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית כאנדרטה לאומית. האנדרטה מייצגת את 150 השנים הראשונות בהיסטוריה של ארצות הברית. היא בנויה מארבעה פסלי ראש (פרוטומות) גדולי ממדים של נשיאיה, שגובה כל אחד מהם הוא 18 מטרים: ג'ורג' וושינגטון, תומאס ג'פרסון, אברהם לינקולן ותאודור רוזוולט. ההר משתרע על פני שטח של 5.17 קילומטרים רבועים, ומתנשא לגובה 1,745 מטרים מעל פני הים. גאולוגיה הר ראשמור הוא השוליים הצפון-מערביים של פסגת הארני (Harney Peak), מסלע בָּתוֹלִית גרניטי, שהוא הפסגה הגבוהה ביותר בגבעות השחורות: 2,208 מטרים. את הנוף של הר ראשמור עיצבו במשך מיליוני שנים כוחות הטבע: חום, לחץ, השקעה, התרוממות וסחיפה. הסלעים המרכיבים והמקיפים את האנדרטה הם חלק מהמסלע העתיק של הגבעות השחורות, המכונה "הליבה הגבישית" (crystalline core), שכולל את הסלעים העתיקים ביותר בדרום דקוטה, ובין העתיקים ביותר במערב ארצות הברית. המסלע אומנם עתיק מאוד, אבל הטופוגרפיה (עיצוב פני השטח) צעירה יחסית מבחינה גאולוגית. המסלע שני סוגים עיקריים של סלעים בונים את המסלע של הר ראשמור, סלעים מותמרים קדומים וסלעי גרניט צעירים יותר. סלעים מותמרים – סלעים אלו נוצרו במקור כסלעי משקע על קרקעית ים רדוד בתקופת הפרקמבריון, לפני 2.5 עד 1.6 מיליארד שנים. האזור, שנמצא כיום במערב דקוטה הדרומית, היה קרוב לחוף הים. מכיוון שבתקופה זו לא הייתה תכסית של צמחייה על פני השטח שהייתה יכולה להאט את הסחיפה (תהליך איטי המתרחש על פני שנים רבות של התפרקות והתפוררות של סלעים) פעולה הסחיפה הייתה מהירה, וגרמה ליצירת כמויות רבות של חול וחרסית שנשטפו אל הים במי הגשמים והנהרות. המשקל העצמי של משקעים אלו יצר לחץ וגיבש אותם לסלעי משקע - אבני חול ופצלים, שהגיעו בסופו של דבר לשכבות בעובי של קילומטרים אחדים. סלעי גרניט - לפני כ-1.6 מיליארד שנים התרוממה מסה גדולה של סלע מותך ממעמקי קרום כדור הארץ. כשהסלעים המותכים החלו להתקרר (עדיין עמוק מתחת לפני השטח) הם הפכו לגרניט, הקרוי כאמור "הליבה הגבישית" של אזור הגבעות השחורות. הסלעים המותכים לא התקררו בדפוס אחיד, וכתוצאה מזה התקבלו גושי סלע גרניט דק-גרגיר שנוצרים בקירור מהיר, או - במקרה הנפוץ יותר - גושי גרניט גס-גרגיר ומחוספס הנוצרים בקירור איטי. החלק העליון של הר ראשמור מורכב מגרניט דק-גרגיר, שהוא סלע מעולה לגילוף. כאשר מסת הסלעים המותכים התקרבה לפני השטח, היא באה במגע עם אבן החול והפצלים. החום והלחץ הגבוהים גרמו להתמוססות של חלק מסלעי המשקע, והיתר עברו התמרה. אבן החול הפכה לסלע זגוגי קשה מאוד הידוע כקוורציט, והפצלים, הנפוצים יותר, הפכו לצפחה נציצית, סלע מותמר המתאפיין בתכונת הפצילות ללוחות דקים. הלחץ הגבוה שפעל על הקוורץ והחרסית גרם לשינוי הרכב המינרלים בסלעים. המינרלים החדשים הנפוצים ביותר בהר היו מוסקוביט וביוטיט, אך גם גארנט, סילימניט, סטאורוליט, קורדיאריט ופצלת השדה. הלחץ גרם לסלעים להתעוות ולהתקפל. ניתן לראות את נקודות המגע המדויקות בין הגרניט והסלעים המותמרים במקומות רבים על פני ההר כאי התאמה. פני השטח של האנדרטה בנויים כולם מסלעי הגרניט ומהסלעים המותמרים (בעיקר צפחה נציצית). עיצוב פני השטח ההיסטוריה הגאולוגית של האזור בתקופה שמלפני 1.6 מיליארד עד לפני חצי מיליארד שנים אינה ידועה. ייתכן כי לא נוצרו בזמן הזה סלעים חדשים או שהם התבלו לגמרי. במשך תקופה זו התבלו קילומטרים אחדים של סלעים מעל הגרניט, וחומרי הבליה יצרו את סלעי המשקע הימיים הנמצאים מזרחית לאזור. בתקופה שמלפני 500 מיליון שנים ועד לפני 100 מיליון שנים נוצרו סלעי משקע (בעיקר אבן גיר), אלא שבאזור ההר סלעים אלה התבלו לחלוטין, וניתן לראותם רק בשולי הגבעות השחורות, בכל אחד מהכבישים המובילים אל מחוץ למרכז הגבעות השחורות. סלעים אלה הושקעו בימות רדודות עם מותם של מיליוני אורגניזמים ימיים ששקעו לקרקעית, נקברו והפכו לסלעי משקע. מערות ידועות בגבעות השחורות, כדוגמת מערת הרוח (Wind Cave) או מערת התכשיט (Jewel Cave), נוצרו באבן גיר זו. לפני כ-70 מיליון שנים החלו הגבעות השחורות להתרומם, תהליך שעדיין נמשך כחלק מתופעת ההתרוממות של הרי הרוקי. ההתרוממות הגיעה עד לגובה שיא של כ-6,100 מטרים מעל פני הים, אך בסופו של דבר פחת גובהן הממוצע של הגבעות השחורות לכ-1,200 מטרים בגלל בליה. בתחילת ההתרוממות החלו סלעי המשקע שמעל הגרניט להיסדק, ולבסוף נסחפו כליל. באזור האנדרטה הושלם תהליך הבליה במלואו, וכיום ניתן להבחין שם בגרניט, בפגמטיטים ובסלעים מותמרים בלבד. רוב החומר מבליית הסלעים נסחף למרחק של עד כ-250 קילומטרים מזרחה, ויצר את סלעי המשקע של הפארק הלאומי בדלנדס, שעוברים כיום תהליך נוסף של סחיפה. הגבעות באזור האנדרטה נוצרו מגרניט. הקוורציט, הקשה לא פחות, יוצר פסגות משוננות מסוג גב חדיד, אבל הצפחה הנציצית העמידה פחות נוטה לעבור סחיפה ונוצרים בה גאיות וקניונים. המערכת האקולוגית הפלורה והפאונה של הר ראשמור דומות לאלו של אזור הגבעות השחורות. בין העופות ניתן למנות את הקתרטס התרנגולי, עיטם לבן-ראש ומספר מינים של בזים, המקננים במדפי סלע טבעיים בהר. יערות האורן המקיפים את ההר הם בית גידול עבור עופות קטנים כגון ציפורי שיר, סיטיים, ונקריים. היונקים האופייניים לאזור הם עכבר, טמיאס, סנאי, בואשיים, דרבן, דביבון מצוי, בונה, גירית, זאב ערבות, כבש גדול-קרניים, ושונר מצוי. כמו כן, בהר יש בתי גידול של מספר מינים של חסרי זנב ושל נחשים. בהר זורמים שני נחלים, והם בית גידול עבור אוכלוסיות דגים מגוונות. חלק מבעלי החיים האנדמיים שבאזור ההר אינם מקומיים. לדוגמה, צפירי הקורדילרים הם צאצאים של עיזים שהוענקו כמתנה מממשלת קנדה לפארק הלאומי קאסטר ב-1924, אך מאוחר יותר ברחו משטחי הפארק. האזורים הנמוכים של המונומנט מכוסים בעצים ממחלקת המחטניים, המספקים הגנה מפני נזקי השמש. עצים נוספים הגדלים על ההר הם Quercus macrocarpa (מין של אלון), אשוחית הגבעות השחורות, ו-Aegiros (תת-סוג של צפצפה). בקרבת ההר גדלים תשעה מינים של שיחים. על ההר גדלים מינים רבים של פרחי בר, לוע הארי, חמנית, וסגל. הצמחייה באזורים הגבוהים דלילה יותר. אולם, רק כחמישה אחוזים ממיני הצמחים הנמצאים באזור הגבעות השחורות אינם מקומיים במוצאם. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא כ-460 מילימטרים, והיא לא מספיקה על מנת לקיים את המערכת האקולוגית של ההר. עצים וצמחים אחרים מסייעים בוויסות הסחף העל-קרקעי. המים הזורמים במורד ההר נאגרים על ידי מאגרים שונים שמהם ניזונים בעלי החיים. כמו כן, באזור ההר יש מספר אקוויפרים הנוצרים כתוצאה ממרבצי אבן חול ואבן גיר. ביערות הפונדרוסה של ההר מתרחשות שרפות לעיתים רחוקות. האנדרטה רקע ותכנון האנדרטה ההר היה ידוע לבני הלקוטה מבני הסו בשם ששת הסבים (Six Grandfathers). ארצות הברית השתלטה על האזור לאחר סדרה של התנגשויות צבאיות עם האינדיאנים שהתרחשו בין השנים 1876 ל-1877. נושא הבעלות על ההר עודנו שנוי במחלוקת עקב סעיף בהסכם פורט לראמי שנחתם ב-1868 בין ארצות הברית לשבט הלקוטה, ולפיו הובטחה הבעלות על ההר לבני השבט. אנשי הלקוטה מחשיבים את הגבעות כאתר קדוש, אם כי ישנם היסטוריונים הסוברים כי בני הלקוטה עצמם כבשו את ההר מבני השאיין ב-1776. ב-1885 הוחלט לשנות את שם ההר ולקרוא לו על שמו של צ'ארלס ראשמור, איש עסקים ועורך דין ניו יורקי ידוע. ב-1923 הגה היסטוריון מדרום דקוטה בשם דואן רובינסון את הרעיון להגדיל את נפח התיירות לאזור הגבעות השחורות באמצעות פיסול דמויותיהם של גיבורים ממערב ארצות הברית. רובינסון זכה לתמיכה מקומית בדרום דקוטה, והסתייע בחבר הסנאט פיטר נורבק ובחבר בית הנבחרים ויליאם ויליאמסון. הקונגרס האמריקני קיבל הצעת חוק שהתירה את גילוף ההר בשמורת היער הלאומית הארני, הידועה כיום כיער הלאומי הגבעות השחורות. ב-1924 הצליח רובינסון לשכנע את האדריכל גאטסון בורגלם לבדוק האם האזור מתאים לבניית האנדרטה. התוכנית המקורית הייתה לחצוב את הפסלים באזור ה"מחטים", אזור של סלעי גרניט גבוהים בגבעות השחורות שצורתם עמודים, מגדלים וצריחים. בורגלם פסל תוכנית זאת בגלל האיכות הנמוכה של הגרניט והבליה הגבוהה, ובגלל העובדה שהמחטים לא היו מספיק יציבות כדי לתמוך בפסלים. לאחר מכן הבחין בורגלם בהר ראשמור, והחליט כי המקום יתאים לצרכיו. לבורגלם היו מספר סיבות שבגללן בחר בהר ראשמור. כוחות הבליה העיקריים הפועלים כיום הם רוח, גשם, שלג וטריזי קרח הנוצרים כתוצאה מטמפרטורה נמוכה. הכוחות הללו שוחקים באיטיות את סלעי האנדרטה. אולם, הגרניט עמיד במידה רבה להשפעה זו, וקצב הבליה שלו הוערך בכ-2 מ"מ לכל אלף שנים. מכך הוסק שהוא יהיה עמיד בפני הגילוף. כתוצאה מתהליך הבליה הטבעי של רכס ההרים ניתן היה לחצוב באמצעות "קילוף" הגרניט מההר ומהשיסטים הרכים הסמוכים. ניתן להבחין באזור המגע בין הגרניט לשיסט הכהה מתחת לפסל של וושינגטון. כיוון שההר פונה לכיוון דרום-מזרח נהנו הפועלים מאור השמש לאורך רוב שעות היום. בורגלם החליט להקדיש את המונומנט לנשיאי ארצות הברית, ובחר בג'ורג' וושינגטון, תומאס ג'פרסון, אברהם לינקולן ותאודור רוזוולט. נשיאים אלו נבחרו הודות למאמציהם לשמר את הרפובליקה ולהרחיב את שטחה, ומכיוון שסימלו, לדעת בורגלם, את 150 השנים הראשונות בהיסטוריה של ארצות הברית. וושינגטון ולינקולן נבחרו ראשונים על ידי בורגלם מכיוון שהיו הנשיאים הידועים ביותר. הבחירה בג'פרסון נבעה מכך שהוא היה זה שהכפיל את שטחה של ארצות הברית ב-1803, בעקבות רכישת לואיזיאנה. הנשיא האחרון שנבחר היה תאודור רוזוולט, שהוצע על ידי הנשיא קולידג' על מנת להנציח את תרומתו להקמת שירות הפארקים הלאומיים. בנוסף לכך ביקש קולידג' כי בהר ייחצבו שני פסלים של נשיאים רפובליקניים ואחד דמוקרט, מלבד פניו של וושינגטון. התוכנית המקורית הייתה לפסל את הראש והחזה של ארבעת הנשיאים, אך לבסוף פוסלו רק הראשים כתוצאה ממגבלות תקציביות. פיטר נורבק תמך בהצעה של בורגלם, ושכנע את הנשיא קלווין קולידג' ואת יורשו פרנקלין דלאנו רוזוולט לתמוך בפרויקט. תמיכתם של הנשיאים סייעה לפרויקט לזכות גם בתמיכת הממשל הפדרלי, וב-3 במרץ 1925, לאחר משא ומתן ארוך, אישר הקונגרס את הקמתה של ועדת האנדרטה הלאומית הר ראשמור. בניית האנדרטה ב-4 באוקטובר 1927 החלו עבודות הבנייה בהר. על מנת להסיר את הסלעים העבים מההר נעשה שימוש בדינמיט, עד לקבלת שכבה בעובי של 8 עד 15 סנטימטרים. שכבה זו הוסרה בתהליך חירור, ולאחר מכן שוטחו פני ההר. הפסל הראשון שנבנה היה זה של ג'ורג' וושינגטון. הראש שלו גולף תחילה בצורת ביצה, ומאפייני הפנים שלו הוספו לאחר מכן. לימינו של וושינגטון החלה בניית פסלו של ג'פרסון, אך שנתיים לאחר מכן התברר כי הגרניט נסדק יתר על המידה ובורגלם הורה לפוצץ את הפסל. לאחר מכן החלה בנייתו המחודשת של הפסל, הפעם לשמאלו של וושינגטון. בורגלם ו-400 הפועלים שעבדו תחתיו התמודדו עם תנאי מזג אוויר משתנים, שנעו בין חום גבוה בקיץ לקור מקפיא בחורף. הם טיפסו במעלה גרם של 700 מדרגות לראש ההר, ולאחר מכן הורדו באמצעות כבלים וכיסאות מיוחדים לאזור העבודה. הפועלים השתמשו במערכת כיווניות מיוחדת על מנת לתרגם את הדגם של בורגלם לתנאי השטח שעל ההר, שהיה גדול ממנו פי 12. לאחר שהמידות הדרושות סומנו על ההר, החלו פועלים בקדיחת חורים בגרניט, כך שניתן יהיה להטמין בהם דינמיט. העבודה הייתה מסוכנת מאוד בגלל הדינמיט, ומכיני המטענים היו צריכים לעבוד ברמת דיוק גבוהה ביותר על מנת לפוצץ כמויות מדויקות של סלעים. פיצוצי הדינמיט נמשכו עד שנותרה שכבת סלע בעובי 8 עד 15 סנטימטרים, ולאחר הסרתה נחשפה שכבת הגילוף. בשלב זה קדחו וחצבו העובדים חורים קרובים מאוד בגרניט, שסייעו להסירו בקלות. לאחר מכן שיטחו הפועלים את פני השטח של ההר. כתוצאה מהשימוש בדינמיט נוצרו שברי סלע רבים, ולאור הקושי בשינועם לאתר פסולת הוחלט לבסוף להשאירם כחלק מהאנדרטה. שירות הפארקים קיבל את הסמכות המנהלית על האנדרטה ב-1933. ג'וליאן ספוטס, מהנדס מטעם השירות, נשלח על מנת לעבוד לצידו של בורגלם. הוא ייעץ לבורגלם בסוגיות טכניות אחדות, ושידרג את הקרונית שהובילה את הפועלים לראש ההר כך שתהיה יעילה ובטוחה יותר. פסלו של וושינגטון הושלם ב-4 ביולי 1934. בניית הפסלים התבצעה כלהלן: ג'ורג' וושינגטון: פסל זה נבנה ראשון. כתוצאה מהמשבר הכלכלי שנגרם בשפל הגדול נמשכה הבנייה שבע שנים, והסתיימה רשמית ביום העצמאות של 1934. לפני טקס חנוכת הפסל הונח עליו דגל אמריקני גדול, ומסורת זו נמשכה עם בנייתם של שאר הפסלים. תומאס ג'פרסון: פסל זה נבנה תחילה לימינו של וושינגטון, אך בורגלם הורה לפוצץ אותו כיוון שלא היה מרוצה מאיכות הסלע. הפסל נבנה מחדש, אך הפעם לשמאלו של וושינגטון. הפסל נחנך ב-1936. אברהם לינקולן: בנייתו של הפסל בקצה הימני של הצוק הייתה מורכבת יותר בגלל הזקן שאפיין את לינקולן. הפסל נחנך ב-17 בספטמבר 1937, ביום השנה ה-150 לחתימה על חוקת ארצות הברית ב-1787. תאודור רוזוולט: במקביל לבניית הפסל נבנו גם מתקנים שונים עבור התיירים. הפסל נחנך ב-2 ביולי 1939. במקור, רצה בורגלם לחצוב כיתוב לאורך פסלי הנשיאים, המתאר תשעה מהאירועים החשובים ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית. תכנית זו לא יצאה אל הפועל, משיקולי הקושי בזיהוי אותיות הכיתוב ממרחק. עקב פגמים באבן הגרניט, פסלו של ג'פרסון נקבע במקומו הנוכחי, ופסלו של לינקולן מוקם היכן שאמורה הייתה להיחצב הכיתוב. כתחליף לכיתוב החסר, בנה בורגלם את היכל התעודות בקניון שמאחורי פסלי הנשיאים. ההיכל יועד לאחסון מסמכים היסטוריים, כחוקת ארצות הברית ומסמך הכרזת העצמאות, וכן לכלול פסלי ראש של אמריקנים בעלי הישגים חשובים, ותרומות אמריקניות למדע, לאמנות ולתעשייה. ב-1938 החלה בניית הכניסה לחדר, שמידותיו תוכננו ל- 80 על 100 רגל, ולכלול דלתות שגובהן 6 מטרים ורוחבן 4 מטרים. הגרניט התגלה כקשה יותר לחציבה בהשוואה לגרניט של פסלי הנשיאים, ועלה הצורך להחליף מקדחים בתדירות גבוהה. אתגר נוסף שהקשה על עבודת הבניה היה אבק רב. כעבור שנה הסתיימה בניית הכניסה, והחציבה לעומק ההר הגיעה ל-70 רגל. בתקופה זו הייתה ארצות הברית על סף הצטרפות למלחמת העולם השנייה שהתחוללה באירופה, ומימון הפרויקט צומצם. במרץ 1941 נפטר בורגלם מתסחיף שנגרם בעקבות ניתוח שעבר בשיקגו, ואת ניהול הפרויקט המשיך בנו, לינקולן. ב-31 באוקטובר 1941 נעצרו העבודות עקב היעדר מימון, בטרם הושלם ההיכל. העלות הכוללת של הפרויקט הגיעה קרוב למיליון דולרים. ב-1998 הסתיימה בניית ההיכל באמצעות שיתוף פעולה בין מערכת הפארקים הלאומיים למשפחת בורגלם. ההיכל לא נחצב, ובמקומו הותקנה כספת טיטניום ברצפת הגרניט שבכניסה. הכספת מכילה 16 אריחי פורצלן מצופים באמייל. על האריחים נכתבו מילות החוקה, הכרזת העצמאות, היסטוריה וסיבות לחציבה בהר, ביוגרפיה וציטוטים של ארבעת הנשיאים, ביוגרפיה של גאטסון בורגלם, והיסטוריה של ארצות הברית. הקפסולה המכילה את האריחים נאטמה עם פיסת גרניט. באותה שנה הסתיימו עשר שנים של עבודות פיתוח שכללו, בין השאר, הקמת מתקנים עבור המבקרים ובניית שבילי טיולים. ב-15 באוקטובר 1966 הוסף ההר למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים. תיירות התיירות היא אחד הענפים המשמעותיים בכלכלה של דקוטה הדרומית, והר ראשמור הוא אחת מהאטרקציות התיירותיות החשובות ביותר בה. בשנת 2004 ביקרו באנדרטה למעלה משני מיליון תיירים. מוזיאון לינקולן בורגלם הוא חלק מהאנדרטה, ויש בו תיאטרון של 125 מושבים, בו מוצג סרט תיעודי קצר על בניית ההר. מעל המוזיאון נמצאת גראנוויו טראס, שהיא אחת מנקודות התצפית הטובות ביותר על ההר. השביל הנשיאותי, שהוא שביל הליכה וטיילת, מתחיל בגרנדוויו טראס וחוצה את יערות אורן הפונדרוסה, ומספק מבט מקרוב על האנדרטה. בהר יש גם אמפיתיאטרון שבו מוצגת בזמן השקיעה תוכנית בת 30 דקות על בניית ההר, ולאחריה מואר ההר במשך שעתיים. באזור נמצא גם הר המחטים המהווה אתר טיפוס הרים פופולרי. בתרבות הפופולרית במספר סרטים ותוכניות טלוויזיה מתואר ההר כבסיס צבאי סודי של הממשל הפדרלי של ארצות הברית. הר ראשמור שימש כאתר של סצנה בסרטו של אלפרד היצ'קוק משנת 1959, "מזימות בינלאומיות". בסרטים רבים ביצעו פרודיה על ההר בכך שפיסלו עליו ראשים שונים. בסרט ריצ'י ריץ' פיסלו את ראשי משפחת ריץ' על ההר, בגלל הונם הרב. בסרטים קומיים אחדים דמות כלשהי משתלטת על כדור הארץ, והופכת את הר ראשמור להר עם ראשים בדמותה. אחת הדוגמאות הידועות לכך היא בסרט סופרמן 2, בו השתלטו שלושת הפושעים מכוכב קריפטון על כדור הארץ, ובין היתר הרסו את הר ראשמור ופיסלו את דמויותיהם על ההר במקום דמויות הנשיאים. לעיתים מוסף להר פסל חמישי, שמיקומו איננו קבוע. לדוגמה, במהדורה המורחבת של מסע בין כוכבים 5: הגבול האחרון ניתן להבחין בראש של אישה אפרו-אמריקנית בלתי מזוהה. ההר שימש השראה לעטיפת האלבום Deep Purple in Rock של להקת דיפ פרפל. דגמים של ההר נמצאים במספר פארקי שעשועים ברחבי העולם. בסדרה העולם אחרי האנושות הוזכר ההר כדבר המלאכותי האחרון שיישאר בכדור הארץ אחרי מעל 10,000 מאז היכחדות האנושות. ב"ברבי: הסרט" מוצג הר רשמור באחד המסכים שקן רואה, ובהמשך הוא יוצר בברבילנד הר דומה עם ראשי סוסים. באחד מפרקי הסדרה "פיניאס ופרב" פיניאס ופרב החליטו לכבוד יום הולדתה של קנדיס לפסל את ראשה בהר רשמור. באחד מפרקי הסדרה "צבי הנינג'ה" דונאטלו חשב שקראנג מתכנן לפסל את פניו בהר רשמור, אך בעצם התכנון שלו היה לכבוש את תחנת הכוח שנמצאת באזור. בסרט הטלוויזיה "הגרינים בעיר הגדולה הסרט: חופשה בחלל" קריקט תכנן בחופשה בין היתר, לפי עלונו, לפסל את ראשי משפחתו על ההר. בסרט "הקול בראש 2" מוצג בארץ הדמיון הר בשם "הר ההערשמור" שבו חקוקים ראשי חברי הלהקה האהובה על ריילי. בסרט "החבובות" משנת 2011 הארי המטורף פוצץ בסרט את דיוקנו של לינקולן בהר ויצר את דיוקנו שלו במקום. לקריאה נוספת קישורים חיצוניים סיור וירטואלי בהר ראשמור פעולות ההקמה והפיסול, בארכיון הסרטונים של Associated Press‏ הערות שוליים