בניין סיגראם

בניין סיגראם (באנגלית: Seagram Building) הוא גורד שחקים בשדרה הרביעית מס' 375 במידטאון מנהטן שבניו יורק, השוכן בשדרת פארק בין רחוב 52 לרחוב 53. הבניין תוכנן על ידי לודוויג מיס ון דר רוהה, פיליפ ג'ונסון, אילי ז'אק קאהן ורוברט אלן ג'ייקובס . גובהו של הבניין הוא 157 מטר והוא בעל 38 קומות. הבניין הושלם ב-1958 והוא תוכנן בסגנון הבין-לאומי. הבניין שימש בתחילה כמטה של החברה הקנדית סיגראם, העוסקת בזיקוק. פיליס למברט , בתו של מנכ"ל סיגראם, סמואל ברונפמן , השפיעה רבות על תכנון הבניין. קיר מסך מזכוכית עם עמודים אנכיים של ברונזה ורצועות אופקיות עשויות מתכת מונץ מהווים את המבנה החיצוני. רחבת הגרניט הוורודה הפונה לשדרה הרביעית מכילה שתי מזרקות. מאחורי הרחבה לובי מעליות גבוה בעיצוב דומה לרחבה. הקומות הנמוכות ביותר הכילו במקור את מסעדות ארבע העונות והבראסרי, שהוחלפו בהתאמה במסעדת הגריל והבריכה ובמועדון הלובסטרים. הקומות העליונות מכילות חללי משרדים בבנייה מודולרית. חברה סיגראם חשפה את תוכניותיה לבניין ביולי 1954. אז היא הודעיה על בניית משרדי המטה שלה בתוך הבניין. עם זאת, סיגראם התחרט והחליט במקום זאת לבנות את הבניין בהתבסס על תוכנית אחרת. בניית הבניין החלה ב-1955 ונסתיימה ב-1958, אך הוא נחנך רשמית רק ב-1959. קבוצה אחרת רכשה את הבניין ב-1979. עם זאת, חברת סיגראם הותירה בבניין את משרדיה עד שנת 2001. הקבוצה שרכשה את הבניין מכרה את הבעלות עליו שוב ב-2000 לחברה אחרת, בבעלותו של איש העסקים אבי רוזן. הלה עדיין מחזיק בבניין, נכון ל-2023. עם חנוכת הבניין, הוא זכה לשבחים רבים בזכות האדריכלות שלו. הבניין תואר בניו יורק טיימס כאחד מהבניינים המועתקים ביותר בניו יורק. הבניין היווה השראה לתכנון מבנים אחרים ברחבי העולם. בתוך העיר ניו יורק, בניין סיגראם השפיע על ההחלטות האזוריות משנת 1961. ב-1989, הוועדה לשימור ציוני דרך של העיר ניו יורק ייעדה את החלק החיצוני של בניין סיגראם, הלובי ומסעדה בבניין כנקודות ציון רשמיות של העיר. הבניין התווסף למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים ב-2006. הקמה הבניין תוכנן על ידי האדריכל הגרמני-אמריקאי לודוויג מיס ואן דר רוהה ובשיתוף פעולה עם האדריכל האמריקאי פיליפ ג'ונסון כמעצב פנים, ונועד לשמש משרד ראשי של חברת המשקאות החריפים סיגראם של משפחת ברונפמן. ראשית תכנונו מבוסס של קונספט בלתי-ממומש משנת 1921 של האדריכל ואן דר רוהה בעבור גורד שחקים של פלדה וזכוכית בכיכר פוטסדאם בברלין, אשר עבר התאמה כיאה למקום ולרוח הזמן. גורד השחקים הנועז הוא השלישי שנבנה בניו-יורק ברוח האדריכלות המודרנית, והראשון בקנה מידה גדול. קדמו לו בית ליוור של גורדון בנשפט ובניין מזכירות האו"ם של אוסקר נימאייר ולה קורבוזיה. הבניין נבנה באופן פונקציונליסטי לחלוטין ותכנונו הוא מינימליסטי. כגורד השחקים הראשון שנעזר בקירות מסך והציג חזית זכוכית המנותקת לגמרי משלד הבניין, מה שמכונה "קופסת זכוכית"[דרוש מקור], הפך לאב טיפוס של גורד השחקים המודרני ופתח את הדרך לאינספור מגדלי פלדה וזכוכית שנבנו בארצות הברית ובשאר העולם. על תכנון הבניין אמר האדריכל: בתרבות הפופולרית הבניין והרחבה שלפניו מופיעים ברקע לאחת הסצנות האחרונות בסרט "ארוחת בוקר בטיפאני". ראו גם בניין IBM קישורים חיצוניים אתר האינטרנט הרשמי של בניין סיגראם (באנגלית) בניין סיגראם באתר Architectuul בניין סיגראם באתר המועצה לבניינים גבוהים וסביבת מחיה עירונית (CTBUH) בניין סיגראם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הערות שוליים