גשר סכר מאקומבס

גשר סכר מאקומבס (באנגלית: Macombs Dam Bridge) הוא גשר נפתח מסתובב על פני הארלם ריבר בעיר ניו יורק, המחבר את רובע מנהטן והברונקס. הגשר מחבר את הצמתים שלאורך רחוב 155 לרוחבה של מנהטן, מריברסייד דרייב שבמערב, עם הצומת של שדרת ג'רום ורחוב 161 (הממוקם ליד הינקי סטדיום בברונקס), במזרח. אורכו של הגשר 770 מ' בסך הכל, עם ארבעה נתיבים לכלי רכב ושתי מדרכות. הגשר מופעל ומתוחזק על ידי משרד התחבורה של העיר ניו יורק . היסטוריה הגשר הראשון באתר נבנה בשנת 1814 כסכר אמיתי בשם סכר מאקומבס. שנה קודם לכן, בשנת 1813, רוברט מקומב, בנו של הסוחר אלכסנדר מקומב , ביקש רשות מבית המחוקקים של מדינת ניו יורק לבנות סכר שיוביל מים לטחנת קמח המופעלת על ידי הפרשי גאות ושפל, שייווצרו על ידי הסכר המבוקש, ועל ידי סכר נוסף שהיה בבעלות המשפחה ליד "גשר המלך" (King Bridge) בספייטי דייבל קריק. 50 אזרחים בולטים באזור, שהבינו כי מקומב ככל הנראה יקבל את האישור שביקש, פנו למועצה המשותפת של העיר בבקשה לאפשר גם בניית גשר, כחלק מהמבנה. בקשה זו נענתה, ומקומב הורשה לגבות אגרה על הגשר, שמחציתה תועבר למועצה, כדי לשמש לחינוך העניים. סירות היו אמורות לעבור בחופשיות דרך מעבר/מחלף (lock) בסכר. הגשר הושלם ב-1816, שנתיים לאחר פתיחת הסכר. הסכר לעומת זאת, המשיך להציף כרי דשא במעלה הזרם, ולחסום את השייט בסירות לאורך ההארלם ריבר. כתוצאה מכך, פרצה קבוצת אזרחים בשנת 1839 את הסכר באמצעות כלי שיט נושא פחם. מעשה זה נחשב כחוקי על ידי בית המשפט אז, אשר טען כי "זה מטרד ציבורי לחסום את השייט". הסכר נהרס בשנת 1858 והוחלף שלוש שנים לאחר מכן, בשנת 1861, בגשר נדנדה נפתח מעץ, בשם הגשר המרכזי (The Cental Bridge), שדרש תחזוקה תכופה. הגשר הזה דרש תיקונים ושינויים רבים, עקב ריקבון של רכיבי העץ. בשנת 1892 קיבלה חברת Passaic Rolling Mill Company את החוזה עבור בניית הגשר החדש, שתוכנן על ידי אלפרד פ. בולר . מוטת הפלדה הנוכחית, נבנתה בין השנים 1892 ל-1895, בעוד שדרך רחוב 155 העילי על הוויאדוקט, נבנתה בין השנים 1890 ל-1893. שניהם עוצבו על ידי אלפרד פנקוסט בולר. גשר זה, שעדיין נקרא The Cental Bridge (ראו משמאל את תמונת השלט המתכתי שבראש הגשר) נפתח רשמית בשנת 1895, בעלות של 2,537,312 דולר. בשנת 1902 שונה שמו ל-Macombs Dam Bridge. בשנת 1920, נבנו חיבורי רמפה חדשים בצדו המזרחי של הגשר (בברונקס), כאשר הינקי סטדיום נבנה. גשר סכר מאקומבס הוא הגשר הגדול השלישי בעתיקותו שעדיין פועל בעיר ניו יורק, ויחד עם דרך רחוב 155 על הוויאדוקט, הוגדרו בשנת 1992 על ידי הנציבות לשימור אתרים כנקודת ציון לשימור בעיר ניו יורק. תיאור הגשר הגשר מונח על 3 מזחים, כשהרכיב המרכזי הנייד (המסתובב ונפתח) מונח על מזח הציר, שבנוי כאי קטן במרכז הנהר, וממסבך הנתמך על-ידי קורת תוף כפול. המזח נקרא Pivot Pier . המזחים האחרים, המערבי והמזרחי, הם מבני אבן שבנויים בשולי הנהר ועל היבשה. על המבנים הללו בנויים בכל צד של הגשר זוג "ביתני מחסה" המקורים בגגות רעפים קוניים (ראו את כל המבנים המוזכרים כאן, בתמונה הראשית בראש הערך). "ביתני מחסה" אלה משמשים את הכרוז שמפעיל את המחסומים בכל צד של הגשר, כאשר הוא נפתח. הגשר מורכב ממשטח מעל פני המים ומהוויאדוקט של רחוב 155. אורכו הכולל של הגשר הוא 770 מ', כולל דרכי הגישה אליו מהוויאדוקט של רחוב 155. הגשר נושא שני נתיבי תנועה לכל כיוון. רוחב הכביש (משפת המדרכה האחת לצד המדרכה שבצד השני של הגשר) על הרכיב הנייד והמסתובב הוא 12.19 מ'. רוחב המדרכה להולכי הרגל נע בין 1.83 מ' ל-2.90 מ'. בצד מנהטן, ישנו לוח המציין את שנת 1894 (ראו בתמונה משמאל) והמילים "Central Bridge" (ראו על כך בפרק היסטוריה), ושמות המהנדסים הראשיים של הגשר. משני צדי המזח המרכזי שבמרכז הנהר, וכשהגשר פתוח, יש תעלות שיט עם מרווח אופקי של 46 מ'. כשהגשר סגור, הוא מספק מרווח אנכי (גובה) של 7.6 מ'. הרכיב הנייד המסתובב של הגשר מסוּבָב על ידי שני תופים קונצנטריים: התוף הפנימי בקוטר 11 מ' והחיצוני בקוטר 13 מ'. לגשר שלוש גישות: שניים הם מהצד של מנהטן (הוויאדוקט של רחוב 155 והשדרה השביעית), ואילו השלישי מוביל לצומת של שדרת ג'רום ורחוב 161 בברונקס. תחבורה ציבורית נכון ל-2019, גשר סכר מאקומבס נושא את קווי האוטובוס Bx6 ו-Bx6 SBS של רשות התעבורה של העיר ניו יורק . בשנת 2016, מחלקת התחבורה של העיר ניו יורק דיווחה על נפח תנועה יומי ממוצע בשני הכיוונים של 38,183, עם שיא של 55,609 בשנת 1957. בין 2000 ל-2014, הגשר נפתח לכלי שיט 32 פעמים. אחזקת הגשר עד שנת 1988, מחלקת התחבורה של עיריית ניו יורק רשמה את גשר סכר מאקומבס כאחד מ-17 גשרים ברחבי העיר שזקוקים לשיקום דחוף. העבודה, שהייתה צפויה בתחילה לעלות 34 מיליון דולר, הייתה אמורה לכסות את שיקום תושבות הפלדה ותמיכות הבטון שהושחתו. כאמור, רחוב 155 על הוויאדוקט והגשר, הוגדרו בשנת 1992 על ידי הנציבות לשימור אתרים כנקודת ציון לשימור בעיר ניו יורק. בסופו של דבר בוצע שיפוץ בעלות של 145 מיליון דולר, בין השנים 1999 ל-2004. כחלק מהשיפוץ, הוחלף סיפון הגשר, ושופצו האלמנטים המבניים של תעלות הגישה וארבעת הרמפות אל הכביש המהיר של מייג'ור דיגן וממנו. כמו כן, נצבע מחדש מרחב המים והוחלפו מערכות החשמל במקביל. בוצעה הערכה של הגשר גשר והויאדוקט עבור פרויקט חידוש סיסמי, שבאותה עת היה אמור להסתיים בין 2010 ל-2013 בעלות 36 מיליון דולר. למרות ההסתברות הנמוכה של רעידות אדמה באזור, הפרויקט בוצע לאחר שיושמו חוקי בנייה מחמירים יותר בשנת 2003. גשרים דומים אלפרד פ. בולר תכנן מספר גשרים לאורך ההארלם ריבר, שניים מהם נבנו מדרום לגשר סכר מקומבס. מדובר בגשר רחוב 145 וגשר שדרת מדיסון, שנפתחו במקור בשנים 1905 ו-1910, בהתאמה. אף על פי שגשר רחוב ה-145 הוחלף ב-2006, הסופרת והמבקרת שרון רייר תיארה את גשר הרחוב ה-145 המקורי כ"עותק חסר השראה" של גשר סכר מקומבס. מיד מצפון לגשר סכר מקומבס היה גשר פטנאם, שתוכנן גם הוא על ידי בולר. הקו העילי של השדרה התשיעית של הרכבת התחתית של העיר ניו יורק שנהרסה, עבר על הגשר, והתחבר עם קו IRT ג'רום אווניו (קו 4 הנוכחי שלאורך שד' לקסינגטון). הגשר נפתח בשנת 1880, ונהרס לאחר שחלק זה של קו השדרה התשיעית הפסיק לפעול בשנת 1958. גלריה ראו גם הגשרים לאורך הארלם ריבר קישורים חיצוניים ביאורים הערות שוליים