אא"ה ניו ג'רזי (BB-62)

אא"ה ניו ג'רזי (באנגלית: USS New Jersey; קוד סיווג גוף אונייה: BB-62) הייתה אוניית מערכה מסדרת איווה, והייתה הספינה השנייה של צי ארצות הברית שנקראה על שם מדינת ניו ג'רזי. היא כונתה לעיתים קרובות בחיבה בשם "Big J". ניו ג'רזי זכתה ליותר כוכבי קרב עבור פעולות לחימה מאשר שלוש אוניות המערכה האחרות שהושלמו מסדרת איווה, והייתה אוניית המערכה האמריקאית היחידה שהשתתפה במלחמת וייטנאם. במהלך מלחמת העולם השנייה, ניו ג'רזי הפגיזה מטרות בגואם ואוקינאווה, וחיפתה על נושאות מטוסים שערכו פשיטות באיי מרשל. במהלך מלחמת קוריאה, היא הייתה מעורבת בפשיטות לאורך החוף הצפון קוריאני, שלאחריהן הוצבה בצי העתודה של צי ארצות הברית, הידועה יותר בשם "צי הנפטלין". היא הופעלה מחדש לזמן קצר ב-1968 ונשלחה לווייטנאם כדי לתמוך בחיילים אמריקאים לפני שחזרה לצי הנפטלין ב-1969. ניו ג'רזי, שהופעלה מחדש פעם נוספת בשנות ה-80 כחלק מתוכנית צי 600 הספינות, עברה מודרניזציה לשאת טילים ונכנסה מחדש לשירות. ב-1983 השתתפה במבצעים של ארצות הברית במהלך מלחמת האזרחים בלבנון. ניו ג'רזי הושבתה בפעם האחרונה ב-1991 לאחר ששירתה בסך הכל 21 שנים בצי הפעיל. במהלך הקריירה שלה היא זכתה בציון לשבח יחידתי של הצי על שירות בווייטנאם, ו-19 כוכבי קרב ומערכה עבור פעולות לחימה במהלך מלחמת העולם השנייה, מלחמת קוריאה, מלחמת וייטנאם, מלחמת האזרחים בלבנון ושירות במפרץ הפרסי. לאחר שימור קצר בצי הנפטלין, היא הועברה לקמדן, ניו ג'רזי, שם היא מהווה ספינת מוזיאון מאז 15 באוקטובר 2001. בנייה ניו ג'רזי הייתה אחת מתכנוני "אוניות המערכה המהירות" מסדרת איווה שתוכננו בשנת 1938 על ידי סניף התכנון הראשוני במשרד הבנייה והתחזוקה. היא הושקה ב-7 בדצמבר 1942 (ביום השנה הראשון להתקפה על פרל הארבור) ונכנסה לשירות ב-23 במאי 1943. היא הייתה השנייה מסדרת איווה שהוזמנה על ידי הצי האמריקני. היא הושקה על ידי קרולין אדיסון, אשתו של המושל צ'ארלס אדיסון מניו ג'רזי, בעצמו מזכיר הצי לשעבר; ונכנסה לשירות בפילדלפיה תחת פיקודו של קפטן קרל פ. הולדן. הסוללה הראשית של ניו ג'רזי כללה תשעה תותחי 16 אינץ' (406 מ"מ)/50 קליבר Mark 7, שיכולים לירות פגזים חודרי שריון במשקל 2,700 ליברות (1,200 קילוגרם) לטווח של 20 מיל ימי (23 מיל; 37 קילומטרים). הסוללה המשנית שלה כללה עשרים תותחי 5 אינץ' (127 מ"מ)/38 קליבר בצריחים תאומים, שיכולים לירות לעבר מטרות לטווח של עד 12 מיילים ימיים (22 ק"מ) משם. עם הופעת הכוח האווירי והצורך להשיג ולשמור עליונות אווירית הגיע הצורך להגן על הצי ההולך וגדל של נושאות המטוסים של בעלות הברית; לשם כך, איווה הותקנה עם מערך של תותחי נ"מ של תותחי אורליקון 20 מ"מ ותותחי בופורס 40 מ"מ כדי להגן על נושאות המטוסים של בעלות הברית מפני תקיפות אוויריות של האויב. כשהופעלה מחדש ב-1968, הוסרו מניו ג'רזי תותחי נ"מ 20 מ"מ ו-40 מ"מ והיא הותאמה לשימוש כאוניית הפגזה כבדה. כאשר הופעלה מחדש בשנת 1982, הוסרו מניו ג'רזי ארבעה צריחי תותחים תאומים בקוטר 5 אינץ'/38 קליבר. היא הצטיידה בארבעה צריחי פלנקס (CIWS) להגנה מפני טילים וכלי טיס, ושמונה משגרי תיבות משוריינות ושמונה משגרי תאים מרובעים שנועדו לירות טילי טומהוק וטילי הרפון, בהתאמה. הסיפון הראשי היה 53,000 רגל מרובע של עץ טיק. שלא כמו אוניות המערכה האחרות מסדרת איווה, ניו ג'רזי נקראה על ידי הנשיא פרנקלין ד' רוזוולט כדי להחזיר חוב פוליטי, למושל ניו ג'רזי דאז, צ'ארלס אדיסון. בתקופתו במחלקת הצי, אדיסון דחף לבנות את סדרת איווה ולבנות אחת במספנת הצי של פילדלפיה, מה שהבטיח קולות לרוזוולט בפנסילבניה ובניו ג'רזי בבחירות לנשיאות ב-1940. מלחמת העולם השנייה (1943–1945) שיט ניסויים ושירות עם הצי החמישי, אדמירל ספרואנס ניו ג'רזי השלימה את האבזור והכשירה את הצוות הראשוני שלה במערב האוקיינוס האטלנטי ובים הקריבי. ב-7 בינואר 1944 היא עברה דרך תעלת פנמה לכיוון פונאפוטי, איי אליס. היא התייצבה שם ב-22 בינואר לתפקיד עם הצי החמישי של ארצות הברית, ושלושה ימים לאחר מכן נפגשה עם קבוצת משימה 58.2 להתקפה על איי מרשל. ניו ג'רזי חיפתה על נושאות המטוסים מהתקפה יפנית, כאשר מטוסים מקבוצת משימה 58.2 ערכו תקיפות נגד קווג'לין ואניווטוק ב-29 בינואר–2 בפברואר, ריכוך עמדות לקראת הפלישה ותמיכה בכוחות שנחתו ב-31 בינואר. ניו ג'רזי החלה את הקריירה שלה כאוניית דגל ב-4 בפברואר בלגונת מג'ורו כאשר אדמירל ריימונד א. ספרואנס, מפקד הצי החמישי, הניף עליה את דגלו. הפעולה הראשונה שלה כאוניית דגל הייתה במבצע כדור ברד, תקיפה ימית ואווירית בת יומיים של כוח המשימה שלה נגד בסיס הצי היפני הגדול בטרוק באיי קרוליין. התקפה זו תואמה עם ההסתערות על קווג'לין, ולמעשה בלמה את תגובת הצי היפני לכיבוש איי מרשל. ב-17 וב-18 בפברואר, הטביע כוח המשימה שתי סיירות קלות, ארבע משחתות, שלוש סיירות עזר, שתי מכרזי צוללות, שתי אוניות נגד צוללות, מכמורת חמושה, מעבורת מטוסים ו-23 כוחות עזר נוספים של הצי היפני, לא כולל כלי שיט קטנים. ניו ג'רזי השמידה ספינת מכמורת ועם אוניות אחרות הטביעה את המשחתת מאיקאזה. ניו ג'רזי ירתה גם על מטוס אויב שתקף את המערך שלה. כוח המשימה חזר לאיי מרשל ב-19 בפברואר. בין 17 במרץ ל-10 באפריל, ניו ג'רזי הפליגה לראשונה עם אוניית הדגל של אדמירל האדמירל מארק א. מיצ'ר לקסינגטון להפצצה אווירית וימית של אטול מילי, ולאחר מכן הצטרפה לקבוצת משימה 58.2 לתקיפה נגד הספנות באיי פלאו, והפגיזה את וולאי. עם שובו למג'ורו, אדמירל ספרואנס העביר את דגלו לאינדיאנפוליס. השיוט המבצעי הבא של ניו ג'רזי, 13 באפריל–4 במאי 1944, התחיל והסתיים במג'ורו. היא חיפתה על כוח הפגיעה של נושאות המטוסים שהעניקו סיוע אווירי לפלישה לאייטאפה, מפרץ טאנהמרה ומפרץ הומבולדט, גינאה החדשה, ב-22 באפריל, ולאחר מכן הפגיזה מתקני נמל וחוף בטרוק 29–30 באפריל. ניו ג'רזי והמערך שלה הפילו שני מפציצי טורפדו של האויב בטרוק. מטחי הפגזים 16 אינץ' שלה תקפו את פונאפה ב-1 במאי, הרסו מכלי דלק, גרמו נזק כבד לשדה התעופה והרסו בניין מטה. לאחר חזרות באיי מרשל לקראת הפלישה לאיי מריאנה, ניו ג'רזי יצאה לים ב-6 ביוני בקבוצת החיפוי וההפגזות של כוח המשימה של אדמירל מיצ'ר. ביום השני של תקיפות אוויר טרום הפלישה, 12 ביוני, הפילה ניו ג'רזי מפציץ טורפדו של האויב, ובמהלך היומיים הבאים התותחים הכבדים שלה פגעו בסאיפאן ובטיניאן, לקראת הנחיתה הימית ב-15 ביוני. התגובה היפנית למערכה על איי מריאנה הייתה הוראה לצי השטח העיקרי שלה להשמיד את כוח הפלישה האמריקאי. מעקבים של צוללות אמריקאיות עקבו אחרי הצי היפני אל תוך ים הפיליפינים כאשר אדמירל ספרואנס הצטרף עם כוח המשימה שלו לכוח של האדמירל מיצ'ר כדי לפגוש את האויב. ניו ג'רזי עמדה במסך החיפוי סביב נושאות המטוסים ב-19 ביוני 1944, כאשר טייסים אמריקאים ויפנים התמודדו בקרב ים הפיליפינים. באותו יום ולמחרת איבד הצי הקיסרי היפני כמעט את כל כוחו האווירי במה שייקרא "מטווח תרנגולי ההודו הגדול של איי מריאנה", ובו איבדו היפנים כ-400 מטוסים תמורת פחות משני תריסר מטוסים אמריקאים בתמורה. אובדן זה של טייסים מאומנים ומטוסים הוחמר על ידי טביעת נושאות המטוסים היפניות טאיהו ושוקאקו על ידי הצוללות אלבקור וקוואלה, בהתאמה, ואובדן היו למטוסים ששוגרו מנושאת המטוסים הקלה בלו ווד. בנוסף לאבדות אלו, הצליחו כוחות בעלות הברית לפגוע בשתי נושאות מטוסים יפניות ובאוניית מערכה. אש הנ"מ של ניו ג'רזי ושאר אוניות החיפוי התבררו כמעט בלתי חדירות; שתי אוניות אמריקאיות נפגעו קלות במהלך הקרב. רק 17 מטוסים אמריקאים אבדו בקרב. שירות עם הצי השלישי, אדמירל הולסי תרומתה האחרונה של ניו ג'רזי לכיבוש איי מריאנה הייתה בתקיפות על גואם ואיי פלאו שממנה הפליגה לפרל הארבור, לשם הגיעה ב-9 באוגוסט. כאן היא הניפה את דגל האדמירל ויליאם פ. הולסי ג'וניור, ב-24 באוגוסט, והפכה לאוניית הדגל של הצי השלישי של ארצות הברית. ב-30 באוגוסט יצאה ניו ג'רזי להפלגה מפרל הארבור, ובמשך שמונה החודשים הבאים התבססה באוליטי כדי להעניק תמיכה לכוחות בעלות הברית הפועלים בפיליפינים. בתקופה זו של המלחמה בזירת האוקיינוס השקט, כוחות משימה של נושאות מטוסים מהירות הרחיקו למימי הפיליפינים, אוקינאווה ופורמוזה, וערכו תקיפות חוזרות ונשנות על שדות תעופה, ספנות, בסיסי חוף וחופי פלישה. בספטמבר היעדים היו בוויסאיאס ובדרום הפיליפינים, ולאחר מכן מנילה וקאוויט, פאנאי, נגרוס, לייטה וסבו. בתחילת אוקטובר החלו פשיטות להשמדת כוח אווירי של האויב מבסיסים באוקינאווה ופורמוזה כהכנה לנחיתות בלייטה ב-20 באוקטובר 1944. הפלישה הזו הביאה לגיחה הגדולה האחרונה של הצי הקיסרי היפני. תוכניתה לקרב מפרץ לייטה כללה תקיפה של כוח צפוני של נושאות מטוסים שעד כה התרוקנו מרוב כלי הטיס שלהם כדי למשוך משם את אוניות המערכה, הסיירות ונושאות המטוסים המהירות שאיתם הגן אדמירל הולסי על הנחיתות. זה נועד לאפשר לכוח המרכזי היפני להיכנס למפרץ דרך מצר סן ברנרדינו. עם פתיחת הקרב, מטוסים מנושאות המטוסים שעליהן הגנה ניו ג'רזי פגעו בחוזקה הן בכוח הדרומי והן בכוח המרכזי היפנים, והטביעו אוניית מערכה ב-23 באוקטובר. למחרת, הולסי הנהיג את כוחו צפונה לאחר שזוהה כוח ההטעיה. מטוסים מנושאות המטוסים שלו הטביעו ארבע מנושאות המטוסים היפניות, כמו גם משחתת וסיירת, כאשר הגיעה הודעה שהכוח המרכזי היפני תוקף קבוצת נושאות מטוסים מלוות אמריקאיות ליד סאמאר. האיום הזה על ראשי החוף האמריקאים אילץ את TF 38 לשנות את המסלול ולהפליג כדי לתמוך בצי נושאות המטוסים המלוות הפגיעות, אך התנגדות עזה של הצי השביעי בקרב מול סאמאר כבר גרמה ליפנים לסגת וניו ג'רזי נמנעה מפעולת שטח. ניו ג'רזי הצטרפה שוב לנושאות המטוסים המהירות שלה ליד סן ברנרדינו ב-27 באוקטובר 1944 לתקיפות במרכז ובדרום לוזון. יומיים לאחר מכן, הכוח עבר התקפת קמיקזה. ניו ג'רזי הפילה מטוס שהטייס שלו תמרן אותו לעבר גלריות התותחים השמאליים של אינטרפיד, בעוד אש מקלעים של אינטרפיד פצעה שלושה מאנשי ניו ג'רזי. במהלך פעולה דומה ב-25 בנובמבר, שלושה מטוסים יפנים הופלו מאש משולבת של הכוח, אולם חלק מאחד מהם פגע על סיפון הטיסה של הנקוק. אינטרפיד שוב הותקפה; היא הפילה מטוס קמיקזה אחד, אך נפגעה על ידי אחר למרות פגיעות של תותחנים בניו ג'רזי על התוקף. ניו ג'רזי הפילה מטוס שצלל על קאבוט ופגעה במטוס אחר שהתנפץ בחרטום השמאלי של קאבוט. ב-18 בדצמבר 1944, אוניות כוח המשימה 38 נתקלו בטייפון קוברה במהלך ניסיונן לתדלק בים. באותה עת פעלו האוניות כ-300 מיל (480 קילומטרים) מזרחית ללוזון בים הפיליפינים. נושאות המטוסים השלימו זה עתה שלושה ימים של פשיטות כבדות על שדות תעופה יפניים, דיכוי מטוסי אויב במהלך המבצעים האמפיביים האמריקאים נגד מינדורו בפיליפינים. כוח המשימה נפגש עם קפטן ג'ספר טי אקאף וקבוצת התדלוק שלו ב-17 בדצמבר מתוך כוונה לתדלק את כל האוניות בכוח המשימה ולהחליף מטוסים שאבדו. למרות שהים הלך וגעש כל היום, ההפרעה הציקלונית הסמוכה התריעה מעט יחסית על התקרבותה. לכל אחת מנושאות המטוסים בצי השלישי היה איש מזג אוויר, וכאוניית הדגל של הצי, על ניו ג'רזי, היה איש מזג אוויר מנוסה מאוד: קומנדר ג. פ. קוסקו, בוגר קורס אירולוגיה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, שחקר גם הוריקנים באיי הודו המערבית; למרות זאת, אף אחד מהצוותים הללו לא הצליח לתת לצי השלישי להתריע על סופת הטייפון הממשמשת ובאה. ב-18 בדצמבר, סופת הטייפון הקטנה אך האלימה עקף את כוח המשימה בזמן שרבות מהאוניות ניסו לתדלק. רבים מכלי השיט נתפסו סמוך למרכז הסופה ונפגעו בים קיצוניים ורוחות בעוצמת הוריקן. שלוש משחתות - האל, מונאגן וספנס - התהפכו וטבעו כמעט עם כל צוותן, בעוד שסיירת, חמש נושאות מטוסים ושלוש משחתות ספגו נזק חמור. כ-790 קצינים ומלחים אבדו או נהרגו, ו-80 נוספים נפצעו. שריפות אירעו בשלוש נושאות מטוסים כאשר מטוסים השתחררו בהאנגרים שלהם, וכ-146 מטוסים על אוניות שונות נסחפו אל מעבר לסיפון או ניזוקו מעבר לתיקון חסכוני על ידי שריפות או פגיעות. ניו ג'רזי שרדה את הסופה ברובה ללא פגע. היא חזרה לאוליטי בערב חג המולד כדי לפגוש את אדמירל הצי צ'סטר נימיץ. שירות עם פלגת אוניות המערכה השביעית, אדמירל באדג'ר מ-30 בדצמבר 1944 עד 25 בינואר 1945 ערכה ניו ג'רזי את השייט האחרון שלה כאוניית הדגל של האדמירל הולסי. היא חיפתה על נושאות המטוסים בהתקפותיהם על פורמוזה, אוקינאווה ולוזון, בחופי הודו-סין, הונג קונג, שאנטואו ואמוי, ושוב על פורמוזה ואוקינאווה. באוליטי ב-27 בינואר, האדמירל הולסי הניף את דגלו בניו ג'רזי, אך הוא הוחלף יומיים לאחר מכן בדגלו של אדמירל משנה אוסקר סי. באדג'ר השני בפיקודו על פלגת אוניות המערכה השביעית. כתמיכה במתקפה על איוו ג'ימה, ניו ג'רזי חיפתה על הקבוצה של אסקס בהתקפות אוויריות על האי בין 19 ל-21 בפברואר, ולאחר מכן חיפתה על הפשיטה הראשונה הגדולה של נושאות המטוסים על טוקיו ב-25 בפברואר, פשיטה שמטרתה הייתה במיוחד בתי חרושת לייצור מטוסים. במהלך היומיים הבאים, אוקינאווה הותקפה מהאוויר על ידי אותו כוח תקיפה. ניו ג'רזי הייתה מעורבת ישירות בפלישה לאוקינאווה מ-14 במרץ עד 16 באפריל. בעוד נושאות המטוסים התכוננו לפלישה עם תקיפות שם ובהונשו, ניו ג'רזי נלחמה בהתקפות אוויריות, השתמשה במטוסים הימיים שלה כדי לחלץ טייסים שהופלו, הגנה על נושאות המטוסים מפני קמיקזה, הפילה לפחות שלושה וסייעה בהשמדת אחרים. ב-24 במרץ 1945 היא שוב ערכה את ההפגזות הכבדות, והכינה את חופי הפלישה לתקיפה שבוע לאחר מכן. במהלך החודשים האחרונים של המלחמה, עברה שיפוץ בניו ג'רזי במספנת הצי בפיוג'ט סאונד, שממנה הפליגה ב-4 ביולי לסן פדרו, פרל הארבור ואניווטוק לכיוון גואם. כאן ב-14 באוגוסט היא הפכה שוב לאוניית הדגל של הצי החמישי תחת אדמירל ספרואנס. שהות קצרה במנילה ובאוקינאווה הקדימה את הגעתה למפרץ טוקיו ב-17 בספטמבר, שם שימשה כאוניית הדגל של המפקדים הבאים של הכוחות הימיים במימי יפן עד שהוחלפה ב-28 בינואר 1946 על ידי איווה (BB-61). כחלק ממבצע מרבד קסמים המתמשך, ניו ג'רזי העלתה על סיפונה קרוב לאלף חיילים הפונה הביתה, איתם הגיעה לסן פרנסיסקו ב-10 בפברואר. לאחר מלחמת העולם השנייה (1946–1950) לאחר פעולות בחוף המערבי ושיפוץ רגיל בפיוג'ט סאונד, ניו ג'רזי הגיעה הביתה לבייון, ניו ג'רזי, למסיבת יום הולדת רביעית ב-23 במאי 1947. באירוע נכחו המושל אלפרד א. דריסקול, המושל לשעבר וולטר א. אדג' ומכובדים נוספים. בין 7 ביוני ל-26 באוגוסט, ניו ג'רזי היוותה חלק משייטת האימונים הראשונה ששייטה במימי צפון אירופה מאז תחילת מלחמת העולם השנייה. למעלה מאלפיים אנשי האקדמיה הימית של ארצות הברית ו-NROTC קיבלו ניסיון שיט בפיקודו של אדמירל ריצ'רד ל. קונולי, מפקד כוחות הצי במזרח האוקיינוס האטלנטי והים התיכון, שהניף את דגלו בניו ג'רזי ברוזית', סקוטלנד ב-23 ביוני. היא הייתה הזירה של קבלות פנים רשמיות באוסלו, שם הוקון השביעי, מלך נורווגיה סקר את הצוות ב-2 ביולי, ובפורטסמות', אנגליה. צי האימונים הפליג מערבה ב-18 ביולי לתרגילים באיים הקריביים ובמערב האוקיינוס האטלנטי. לאחר שירות בניו יורק כאוניית הדגל של אדמירל משנה הבר ה. מקלין, מפקד פלגת אוניות המערכה הראשונה, 12 בספטמבר – 18 באוקטובר, ניו ג'רזי הושבתה במספנת הצי בניו יורק. היא הושבתה בבייון ב-30 ביוני 1948 והוצבה בקבוצת ניו יורק, צי העתודה האטלנטי. מלחמת קוריאה (1950–1953) ב-1950, קוריאה הצפונית פלשה לקוריאה הדרומית, מה שגרם לאומות המאוחדות לאשר התערבות צבאית. הנשיא הארי ס. טרומן הורה לכוחות האמריקאים שהוצבו ביפן לעבור לקוריאה הדרומית. טרומן גם שלח לאזור חיילים מבסיסים בארצות הברית, טנקים, מטוסי קרב ומפציצים וכוח ימי חזק כדי לתמוך בקוריאה הדרומית. כחלק מהגיוס הימי, ניו ג'רזי הופעלה מחדש בבייון ב-21 בנובמבר 1950, תחת פיקודו של קפטן דייוויד מ' טיירי בפיקודו, והמשיכה לאיים הקריביים. היא הפליגה מנורפוק, וירג'יניה ב-16 באפריל 1951 והגיעה מיפן מול החוף המזרחי של קוריאה ב-17 במאי. תת-אדמירל הרולד מ. מרטין, מפקד הצי השביעי של ארצות הברית, הניף את דגלו בניו ג'רזי לששת החודשים הבאים. התותחים של ניו ג'רזי פתחו את הפגזת החוף הראשונה בקריירה הקוריאנית שלה בוונסן ב-20 במאי. במהלך שני סיורי השירות שלה במימי קוריאה, היא נקראה שוב ושוב עבור ארטילריה ימית ניידת. בתמיכה ישירה לכוחות האו"ם; או כהכנה לפעולות קרקעיות, בשיבוש נתיבי אספקה ותקשורת קומוניסטיים, או בהשמדת אספקה ועמדות חיילים, ניו ג'רזי השתמשה בתותחי ה-16 אינץ' שלה כדי לירות הרבה מעבר ליכולת של ארטילריה יבשתית, נעה במהירות ללא חשש מהתקפה גדולה ממטרה אחת לאחרת, ובאותו זמן יכלה להיות זמינה באופן מיידי לשמירה על נושאות מטוסים אם יזדקקו להגנתה. במשימה הראשונה שלה בוונסן היא ספגה את חללי הקרב היחידים שלה במלחמת קוריאה. אחד מאנשיה נהרג ושניים נפצעו באורח קשה כשספגה פגיעה מסוללת חוף בצריח מספר אחת שלה וספגה כמעט החטאה מאחור בצד השמאלי. בין 23 ל-27 במאי ושוב ב-30 במאי 1951, ניו ג'רזי פגעה במטרות ליד יאנגיאנג וקנסונג, פיזרה את ריכוזי החיילים, הפילה גשר והרסה שלושה מערומי תחמושת גדולים. מטוסי תצפית דיווחו על יאנגיאנג שננטשה בסוף הפעולה הזו, בזמן שמתקני רכבת וכלי רכב הושמדו בקנסונג. ב-24 במאי, היא איבדה את אחד המסוקים שלה לאחר שהצוות דחף את המסוק שלהם עד גבול הדלק שלו בחיפוש אחר טייס שהופל. צוות המסוק הצליח להגיע לשטח ידידותי ולאחר מכן הוחזר לאונייה. עם אדמירל ארתור וו. רדפורד, מפקד צי האוקיינוס השקט, ותת אדמירל סי טרנר ג'וי, מפקד כוחות הצי הרחוק במזרח, ניו ג'רזי הפגיזה מטרות בוונסן ב-4 ביוני. בקנסונג יומיים לאחר מכן היא ירתה עם הסוללה הראשית שלה לעבר גדוד ארטילריה ומחנה משאיות, כשמטוסי הצי השביעי זיהו מטרות ודיווחו על הצלחות. ב-28 ביולי מול וונסן אוניית המערכה ספגה שוב אש מסוללות החוף. כמה החטאות כמעט ניתזו לשמאל האונייה, אבל האש המדויקת של ניו ג'רזי שיתקה את האויב והשמידה כמה עמדות תותחים. בין 4 ל-12 ביולי, ניו ג'רזי תמכה במתקפה של האו"ם באזור קנסונג, תוך ירי לעבר עמדות הצטברות וארגון מחדש של האויב. כשהדיוויזיה הראשונה של הרפובליקה של קוריאה השליכה את עצמה על האויב, תצפיתני בקרת אש מהחוף ראו את המטחים של ניו ג'רזי פוגעים ישירות בעמדות מרגמות של האויב, במערומי אספקה ותחמושת וריכוזי כוח אדם. ניו ג'רזי חזרה לוונסן ב-18 ביולי, שם השמידה חמישה עמדות נשק עם חמש פגיעות ישירות. ניו ג'רזי הפליגה לעזרת חיילי הרפובליקה של קוריאה פעם נוספת ב-17 באוגוסט, וחזרה לאזור קנסונג, שם במשך ארבעה ימים היא סיפקה אש מטרידה בלילה, ושברה התקפות נגד ביום, וגרמה לאבדות כבדות לכוחות האויב. היא חזרה לאזור הכללי הזה שוב ב-29 באוגוסט, כאשר ירתה בפעולה אמפיבית שנערכה מאחורי קווי האויב כדי להקל על הלחץ על חיילי הרפובליקה של קוריאה. למחרת היא התחילה בהפגזה של שלושה ימים על אזור צ'אנגג'ון, כשאחד המסוקים שלה זיהה את התוצאות: ארבעה בניינים שנהרסו, צמתים מנופצים, קרפפי מסילות ברזל בוערות, פסים שנשברו ונעקרו, מערומי פחם מפוזרים ומבנים רבים ומחסנים שהועלו באש. מלבד הפסקה קצרה בירי ב-23 בספטמבר כדי להעלות לסיפון פצועים מהפריגטה הקוריאנית אפנוק (PF-62), שניזוקה מירי, ניו ג'רזי הייתה עסוקה מאוד בהפגזת אזור קנסונג, תוך תמיכה בתנועת הקורפוס ה-10 האמריקאי. הדפוס שוב היה אש הטרדה בלילה, והשמדת מטרות ידועות ביום. תנועת האויב הוגבלה באש התותחים הגדולים שלה. נהרסו גשר, סכר, כמה עמדות תותחים, עמדות מרגמות, פילבוקס, בונקרים ושני מערומי תחמושת. ב-1 באוקטובר 1951, הגנרל עומר בראדלי, יו"ר המטות המשולבים, והגנרל מתיו ב' רידג'וויי, המפקד העליון של המזרח הרחוק, עלו על הסיפון כדי להתייעץ עם אדמירל מרטין. בין 1 ל-6 באוקטובר ניו ג'רזי הייתה בפעולה מדי יום בקנסונג, המהונג, הונגנאם, טאנצ'ון וסונג'ין. בונקרים וריכוזי אספקה של האויב היוו את רוב המטרות בקנסונג; בנוסף ירתה ניו ג'רזי על מסילות ברזל, מנהרות, גשרים, בית זיקוק לנפט, רכבות וסוללות חוף. היא גם השמידה עמדת תותחים של האויב עם תותחי ה-5 אינץ' (127 מ"מ) שלה. אזור קוג'ו היה היעד שלה ב-16 באוקטובר כשהפליגה יחד עם אה"מ בלפסט, וטייסים מ-HMAS סידני לתצפית. המבצע תוכנן ותואם היטב והושגו תוצאות מצוינות. אותו יום היה משביע רצון, כאשר מטוס התצפית מעל אזור קנסונג דיווח על "קליעה יפה בכל ירייה בירי היפה ביותר שראיתי בחמש שנים". הפגזה זו, שנמשכה חמש שעות, יישרה עשר עמדות ארטילריה, ובתעלות לחימה ובונקרים נגרמו כ-500 קורבנות לאויב. ניו ג'רזי פשטה על החוף הצפון קוריאני וירתה על מתקני תחבורה בין 1 ל-6 בנובמבר. היא פגעה בגשרים, כבישים ומסילות ברזל בוונסאן, הונגנאם, טאנצ'ון, איוון, סונג'ין וצ'ונגג'ין, והותירה ארבעה גשרים הרוסים, אחרים ניזוקו קשות, שני מוסכים פגועים קשות, וקטעים רבים של מסילות נהרסו. עם התקפות מחודשות על קנסונג וליד חצי האי צ'אנג-סאן-גוט ב-11 וב-13 בנובמבר, סיימה ניו ג'רזי את סיור התפקיד הראשון שלה בקוריאה. היא הוחלפה כאוניית הדגל על ידי ויסקונסין, ועזבה את יוקוסוקה להוואי, לונג ביץ' ותעלת פנמה, וחזרה לנורפוק ב-20 בדצמבר לשיפוץ של שישה חודשים. בין 19 ביולי 1952 ל-5 בספטמבר, היא הפליגה כאוניית הדגל של אדמירל משנה ה. ר. ת'ארנבר, שפיקד על שייט האימונים של ה-NROTC לשרבור, ליסבון והאיים הקריביים. כעת ניו ג'רזי התכוננה והתאמנה לסבב השירות הקוריאני השני שלה, שלשמו הפליגה מנורפוק ב-5 במרץ 1953. ניו ג'רזי הפליגה דרך תעלת פנמה, לונג ביץ' והוואי, והגיעה ליוקוסוקה ב-5 באפריל, ולמחרת החליפה את מיזורי כאוניית הדגל של תת-אדמירל ג'וזף ה. קלארק, מפקד הצי השביעי. ב-12 באפריל חזרה ניו ג'רזי לפעולה על ידי הפגזת צ'ונגג'ין; תוך שבע דקות היא קלעה שבע פגיעות ישירות, ופוצצה חצי מבניין התקשורת הראשי שם. בפוסאן יומיים לאחר מכן, ניו ג'רזי קיבלה את פני נשיא הרפובליקה של קוריאה ומאדאם רי, ואת השגריר האמריקאי אליס או. בריגס. ניו ג'רזי ירתה על סוללות חוף ובניינים בקוג'ו ב-16 באפריל; על מסילת רכבת ומנהרות ליד הונגנאם ב-18 באפריל; ועל עמדות נשק סביב נמל וונסן ב-20 באפריל, והשתיקה אותם בחמישה אזורים לאחר שהיא בעצמה ספגה כמה החטאות. היא ירתה על מטרות בסונג'ין ב-23 באפריל, שם ניו ג'רזי קלעה שישה פגזי 16 אינץ' (406 מ"מ) ישירים ופגעה במנהרת מסילת ברזל והפילה שני גשרי מסילה. ניו ג'רזי סיפקה תמיכה ארטילרית לתקיפה אווירית וימית גדולה על וונסן ב-1 במאי, כאשר מטוסי הצי השביעי תקפו את האויב וגם פעלו כתצפית עבור אוניית המערכה. היא פגעה באחד עשר תותחי חוף קומוניסטיים באותו יום, וארבעה ימים לאחר מכן השמידה את עמדת התצפית המרכזית באי הודו פנדו, ששלטה על הנמל. יומיים לאחר מכן קלמגאק בוונסאן הייתה המטרה שלה. יום הולדתה העשירי של ניו ג'רזי, 23 במאי 1953, נחגג באינצ'און עם הנשיא ומאדאם רי, לוטננט גנרל מקסוול ד' טיילור, ומכובדים אחרים על הסיפון. יומיים לאחר מכן חזרה ניו ג'רזי לפעול לאורך החוף המערבי בצ'ינאמפו כדי לפגוע בעמדות הגנת הנמל. אוניית המערכה הייתה תחת אש ב-בוונסן 27–29 במאי, אבל תותחי ה-5 אינץ' (127 מ"מ) שלה השתיקו את ירי הנגד, ופגזי ה-16 אינץ' שלה הרסו חמישה עמדות תותחים וארבע מערות תותחים. היא גם פגעה במטרה שהתפוצצה בצורה מרהיבה: או אזור אחסון דלק או מערום תחמושת. ניו ג'רזי חזרה למשימת המפתח של תמיכה ישירה לחיילים בקוסונג ב-7 ביוני. במשימה הראשונה שלה, היא השמידה כליל שתי עמדות נשק, עמדת תצפית ותעלות התומכות שלהן, ואז עמדה מנגד לבקשת עזרה נוספת. לאחר מכן היא הפליגה חזרה לוונסן להפגזה של יום ב-24 ביוני, וירתה לעבר תותחים שהוצבו במערות. התוצאות היו מצוינות, עם שמונה פגיעות ישירות בשלוש מערות, מערה אחת נהרסה וארבע אחרות נסגרו. למחרת היא חזרה לתמוך בכוחות בקוסונג, משימתה עד 10 ביולי, מלבד נסיגה הכרחית לצורך מילוי מחדש. בוונסן 11–12 ביולי, ניו ג'רזי ירתה את אחת ההפגזות המרוכזות ביותר במהלך שירותה בקוריאה. במשך תשע שעות ביום הראשון, ובמשך שבע שעות ביום השני, התותחים שלה פתחו באש על עמדות תותחים ובונקרים בהודו פנדו והיבשת עם השפעה מובהקת. לפחות עשרה תותחי אויב הושמדו, רבים ניזוקו ומספר מערות ומנהרות נאטמו. ניו ג'רזי ריסקה עמדות וגשרים של בקרת מכ"ם בקוג'ו ב-13 ביולי, והייתה שוב על קו הפגזה בחוף המזרחי בין 22–24 ביולי כדי לתמוך בכוחות קוריאה הדרומית ליד קוזונג. בימים אלו התותחנים שלה התגלו כמדויקים ביותר: מערה גדולה, שבה עמדת תצפית חשובה של האויב נאטמה, לאחר מאמץ של חודש של כוחות האו"ם, והרבה מאוד בונקרים, אזורי ארטילריה, עמדות תצפית, תעלות, טנקים וכלי נשק אחרים הושמדו. עם הזריחה ב-25 ביולי 1953, ניו ג'רזי הייתה מחוץ לנמל, הרכבת והתקשורת המרכזית של הונגנאם, כשהיא פוגעת בתותחי חוף, גשרים, אזור מפעל ומכלי אחסון נפט. היא הפליגה צפונה באותו אחר הצהריים, תוך ירי לעבר קווי רכבת ומנהרות מסילת ברזל בזמן שירתה לעבר טאנצ'ון, שם שיגרה לווייתנית בניסיון לזהות רכבת שידועה שנוסעת מדי לילה לאורך החוף. התותחים הגדולים שלה כוונו לעבר שתי מנהרות שביניהן קיוותה לתפוס את הרכבת, אבל בחושך היא לא יכלה לראות את תוצאות המטח שלה עם שישה תותחים. לאחר מלחמת קוריאה (1953–1967) המשימה של ניו ג'רזי בוונסן, למחרת, הייתה האחרונה שלה. כאן היא השמידה תותחים בקליבר גדול, בונקרים, מערות ותעלות. יומיים לאחר מכן, נודע לה על הפסקת האש. הצוות שלה חגג במהלך ביקור בן שבעה ימים בהונג קונג, שם עגנה ב-20 באוגוסט. פעולות ברחבי יפן ומחוץ לפורמוזה בוצעו למשך שארית הסיור שלה, מה שהודגש בביקור בפוסאן. כאן הנשיא רי הגיע לסיפון ב-16 בספטמבר כדי להציג את העיטור הנשיאותי היחידתי הקוריאני לצי השביעי. ניו ג'רזי הוחלפה כאוניית הדגל ביוקוסוקה על ידי ויסקונסין ב-14 באוקטובר, ניו ג'רזי חזרה הביתה למחרת, והגיעה לנורפוק ב-14 בנובמבר. במהלך שני הקיצים הבאים היא חצתה את האוקיינוס האטלנטי עם צוערים לאימונים, ובשאר ימות השנה חידדה את כישוריה בתרגילים ותמרוני אימון לאורך החוף האטלנטי ובאיים הקריביים. ניו ג'רזי יצאה מנורפוק ב-7 בספטמבר 1955 בסיור הראשון שלה בתפקיד עם הצי השישי של ארצות הברית בים התיכון. הנמלים בהם ביקרה כללו את גיברלטר, ולנסיה, קאן, איסטנבול, מפרץ סודה וברצלונה. היא חזרה לנורפוק ב-7 בינואר 1956 לתוכנית האביב של פעולות אימון. באותו קיץ היא נשאה שוב אנשי צוות לצפון אירופה לאימון, והחזירה אותם הביתה לאנאפוליס ב-31 ביולי. ניו ג'רזי הפליגה לאירופה פעם נוספת ב-27 באוגוסט כאוניית הדגל של תת-אדמירל צ'ארלס וולבורן ג'וניור, מפקד הצי השני של ארצות הברית. היא ביקרה בליסבון, השתתפה בתרגילי נאט"ו ליד סקוטלנד, וערכה ביקור רשמי בנורווגיה, שם אירחה את יורש העצר אולף. היא חזרה לנורפוק ב-15 באוקטובר, וב-14 בדצמבר הגיעה למספנת הצי של ניו יורק לצורך השבתתה. היא הוצאה מהשירות והוצבה במילואים בבייון ב-21 באוגוסט 1957. מלחמת וייטנאם (1967–1969) עקב שיעורי אובדן כבדים של מטוסים אמריקאים (שהחל במבצע רעם מתגלגל ב-1965), נערכו מחקרים על דרכים להקל על אבדות האוויר הללו ובו בזמן אספקת מטענים של התחמושת הנדרשת בהסלמה של המלחמה. ב-31 במאי 1967 אישר שר ההגנה רוברט מקנמרה מחקר שמטרתו לקבוע מה יידרש כדי להפעיל מחדש את ניו ג'רזי במצבה הנוכחי, וכאשר התוצאות של המחקר שהוגש הוכחו כחיוביות לקראת ההפעלה מחדש הוא נקט בפעולה. באוגוסט 1967 קיבל שר ההגנה את ההחלטה להפעיל מחדש ספינת קרב "לתעסוקה בצי האוקיינוס השקט כדי להגביר את כוח התמיכה בירי הימי בדרום מזרח אסיה". ניו ג'רזי נבחרה למשימה זו מכיוון שהייתה במצב חומרי טוב יותר מאחיותיה, לאחר שעברה שיפוץ מקיף לפני השבתה. עם הפעלתה מחדש היא עברה תקופה של מודרניזציה שבמהלכה תותחי הנ"מ בקוטר 20 מ"מ ו-40 מ"מ על אוניית המערכה הוסרו, והיא קיבלה מערכות לוחמה אלקטרוניות משופרות ושיפורים במכ"ם שלה. חמושה כזו, ניו ג'רזי הופעלה מחדש רשמית ב-6 באפריל 1968 במספנת הצי של פילדלפיה, תחת פיקודו של קפטן ג'יי אדוארד סניידר. במהלך ניסויים ימיים בעקבות המודרניזציה שלה, ניו ג'רזי קבעה את שיא המהירות העולמי לאוניית מערכה על ידי השגת מהירות של 35.2 קשרים (65.2 קמ"ש), תוך שמירה על מהירות זו במשך שש שעות. ניו ג'רזי, אז אוניית המערכה הפעילה היחידה בעולם, עזבה את פילדלפיה ב-16 במאי, פנתה לנורפוק ועברה את תעלת פנמה ב-4 ביוני לפני שהגיעה לנמל הבית החדש שלה בלונג ביץ', קליפורניה, ב-11 ביוני. אימונים נוספים ליד דרום קליפורניה הגיעו לאחר מכן. ב-24 ביולי ניו ג'רזי קיבלה פגזי 16 אינץ' ומטענים הודפים ממאונט קאטאי בהעברה קונבנציונלית ובהנחתה ממסוקים, הפעם הראשונה שתחמושת אוניית מערכה כבדה הועברה במסוק בים (הידועה כיום בשם תספוק אנכי). ביציאה מלונג ביץ' ב-2 בספטמבר, ניו ג'רזי עצרה בפרל הארבור ובמפרץ סוביק לפני שהפליגה ב-25 בספטמבר לסיור הראשון שלה על קו התותחים לאורך החוף הווייטנאמי. סמוך לקו הרוחב ה-17 ב-30 בספטמבר, ירתה אוניית המערכה את היריות הראשונות שלה בקרב מזה למעלה מ-16 שנה, והוציאה סך של 29 פגזי 16 אינץ' נגד מטרות של הצבא העממי של וייטנאם (PAVN) באזור המפורז (DMZ) ובסמוך לו באזור קו הרוחב ה-17. ניו ג'רזי תפסה את העמדה מול טייגר איילנד ב-1 באוקטובר וירתה לעבר מטרות מצפון ל-DMZ לפני שנעה דרומה באותו אחר הצהריים כדי לירות לעבר מטרות וייטקונג. היא ירתה על שישה בונקרים, משאית אספקה ואתר נגד מטוסים באותו יום; בנוסף, היא סייעה לחלץ את הצוות של מטוס נחתים שהופל בים מאש נ"מ. ב-3 באוקטובר ניו ג'רזי ירתה על מטרות דרומית לאי טייגר, וב-4 באוקטובר ירתה אוניית המערכה על ריכוז כוחות קומוניסטיים והשמידה כמה בונקרים. בערב 7 באוקטובר קיבלה ניו ג'רזי דיווחים על כך שמספר כלי שיט לוגיסטיים נעו דרומה ליד שפך נהר סונג ג'יאנג. ניו ג'רזי הגיבה בסגירה על המערך, והצליחה להטביע 11 מכלי השיט לפני שהצליחו להגיע לחוף. ב-11 באוקטובר פעלה ניו ג'רזי נגד מתקן חוף עם התותחים שלה; עם זאת, היא הסיטה את האש שלה כאשר מטוס סיור שתצפת עבור אוניית המערכה דיווח על ריכוז משאיות אויב צפונית לנה קי. התותחנים של ניו ג'רזי כיוונו במהירות את התותחים הגדולים של אוניית המערכה והצליחו לגרום נזק כבד לשישה מכלי הרכב. מוקדם בבוקר 12 באוקטובר ניו ג'רזי כיוונה את התותחים שלה בציפייה להפגיז את מערות וין המבוצרות והמוגנות היטב. במשך שלושת הימים הבאים ניו ג'רזי הפגיזה את האזור עם פגזי ה-16 אינץ' שלה במאמץ לחסל את נוכחות הווייט קונג באזור. בסיוע מטוסי תצפית של נושאת המטוסים USS אמריקה, ניו ג'רזי התמודדה עם מטרות אויב, השמידה מספר עמדות אויב ואטמה מערה אחת. ב-14 באוקטובר העבירה ניו ג'רזי את הירי שלה לאתרי ארטילריה של החוף באי הון מאט, והשמידה סוללה אחת באי. ב-16 באוקטובר סיפקה ניו ג'רזי תמיכה בדיוויזיית הנחתים השלישית. תוך שימוש בתותחי ה-16 אינץ' ובתותחי ה-5 אינץ' ניו ג'רזי ירתה והשמידה 13 מבנים ואתר ארטילריה, תוך כדי עצירת כיתת אויב נעה דרך ה-DMZ. ניו ג'רזי המשיכה להעניק תמיכה בכוח האש ב-17 עד שעברה לספק תמיכה לכוח השדה הראשון. מזג אוויר גרוע מנע ממטוסי תצפית לטוס עד 20 באוקטובר; עם זאת, ניו ג'רזי השלימה במהירות את הזמן האבוד על קו התותחים על ידי השמדת עמדת פיקוד של וייטקונג ותשעה בונקרים לתמיכה בחטיבה המוטסת 173, שפעלה כ-50 מיל (80 קילומטרים) מצפון לנה טראנג. למחרת תמרנה ניו ג'רזי לתוך מימי ה-Baie de Van Fong כדי לירות לעבר עמדות פיקוד של וייטקונג, אך ראות לקויה של אזור היעד מנעה כל הערכות נזק. בליל 23 באוקטובר ניו ג'רזי הפליגה צפונה כדי להתחמש מחדש לפני שתפסה עמדה לתמיכה בדיוויזיית הנחתים השלישית ב-25 באוקטובר. באותו יום היא הפגיזה חיילי אויב שאותרו ליד מטוס תצפית. למחרת ניצחה ניו ג'רזי מטרות הזדמנויות, והרסה 11 מבנים, שבעה בונקרים, מגדל תצפית בטון וקו תעלות של האויב. היא גם קיבלה אש עוינת כאשר תותחנים צפון וייטנאמים ניסו לתקוף את ניו ג'רזי עם ארטילריה המוצבת ליד קאפ ליי. כעשרה עד שנים עשר מטחי פגזים נורו לעבר ניו ג'רזי; עם זאת, הפגזים שנורו נחתו רחוק מאוניית המערכה. תצפיות אוויר הוזעקו להסתכל על עמדת התותחים החשודה; הם דיווחו לא על נוכחות ארטילריה אלא על עקבות צמיגים טריים שהובילו לאזור נסתר, מה שהצביע על כך שהייתה שם ארטילריה קודם לכן. חמושה במידע הזה ניו ג'רזי ירתה חמישה פגזי 16 אינץ' באתר, אך בחושך הצופים לא הצליחו לאשר פגיעות כלשהן. ב-28 באוקטובר יצאה ניו ג'רזי דרומה כדי לירות לעברמטרות קומוניסטיות. במהלך ההפגזה דיווחו כלי טיס על אוניית המערכה על ירי נ"מ כבד לצפון הקיצוני של אזור המטרה; לאחר מכן, ניו ג'רזי שינתה את האש שלה כדי להשתיק את האתר עם התותחים הגדולים שלה. למחרת ניו ג'רזי תקפה 30 מבנים, הרסה שלושה בונקרים תת-קרקעיים והפגיזה קו תעלות של וייטקונג. באותו אחר הצהריים איתר מטוס תצפית עמדת ארטילריה של האויב על ראש גבעה מדרום-מערב ל-Cap Lay. ניו ג'רזי הגיבה בירי שישה פגזי 16 אינץ' באתר, והרסה אותו. תקיפות המשך ב-30 באוקטובר הרסו אזור אספקה קומוניסטי ואתר נגד מטוסים. ההיסטוריה הרשמית של PAVN טוענת שב-28 באוקטובר הסוללה ה-25 שלהם, גדוד הארטילריה ה-21 שמשתמש בתותחי 130 מ"מ פגעה בניו ג'רזי והציתה אותה. עם השלמת משימה זו, ניו ג'רזי יצאה דרומה, ותפסה עמדה ליד דה נאנג ופוינט דה-דה כדי להעניק תמיכה בירי ימי לדיוויזיית הנחתים הראשונה שפעלה באזור. ב-2 בנובמבר ניו ג'רזי החלה בפעולות ירי נגד תשע עמדות, אך העלווה הכבדה באזור מנעה מהצופים לראות את תוצאות ההפגזה. ב-4 בנובמבר קיבלה ניו ג'רזי פקודות לתגבר את הקורפוס השני הדרום-וייטנאמי ליד Phan Thiết; היא הגיעה לעמדה מאוחר יותר באותו לילה. למחרת היא ענתה לשמונה קריאות למשימות תמיכה באש מהחטיבה המוטסת 173, תוך כדי כך שהרסה שמונה בונקרים של וייטקונג וחמישה מבנים. ב-11 בנובמבר יצאה ניו ג'רזי ממימי וייטנאם כדי לחדש אספקה; היא חזרה לקו הירי ב-23 בנובמבר והחליפה את USS גלווסטון, בתמיכה בדיוויזיית אמריקל של צבא ארצות הברית. באותו אחר הצהריים תותחי ה-5 אינץ' של ניו ג'רזי הפגיזו בנייני אויב והרסו 15 מבנים וגרמו נזק כבד ל-29 אחרים. ב-25 בנובמבר ערכה ניו ג'רזי את הפגזת החוף ההרסנית ביותר בסיור שלה בווייטנאם. במשך היומיים הבאים ריכזה אוניית המערכה את האש שלה באזורי אחסון של וייט קונג ליד קואנג נגאי, והרסה 182 מבנים ו-54 בונקרים, שגרמו נזק כבד ל-93 מבנים, והריסת מספר מתחמי מנהרות לפני היציאה לפוינט בטסי ליד Hue 27 בנובמבר כדי לתמוך בדיוויזיה המוטסת ה-101. בין 2 ל-8 בדצמבר חזרה ניו ג'רזי לסייע לדיוויזיית הנחתים השלישית, והפגיזה מתחמי בונקרים של וייטקונג עבור הנחתים הפועלים סביב אזור דה נאנג לפני יציאתם לסינגפור ב-9 בדצמבר. ב-26 בדצמבר חזרה ניו ג'רזי לקו התותחים, ותפסה את העמדה מול Tuy Hòa לתמיכה ברגימנט ה-47 של הרפובליקה של וייטנאם. במשך שלושת הימים הבאים ניו ג'רזי ירתה בתותחיה כדי לתמוך בקורפוס השני, תוך כדי כך השמידה בונקרים של וייטקונג ומחסני אספקה ונטרלה עמדות מערות אויב. ניו ג'רזי נשארה במימי ה-DMZ עד אחרי ראש השנה, והפגיזה בונקרים קומוניסטיים עבור חיילי צבא היבשה עד שעזבה לתמוך בדיוויזיית הנחתים הראשונה ב-3 בינואר 1969. במהלך חודש ינואר ועד פברואר ניו ג'רזי פעלה בתמיכה בנחתים. ב-10 בפברואר יצאה אוניית המערכה כדי לתגבר את חטיבת הנחתים הקוריאנית השנייה שפעלה ליד דה נאנג. היעד של אוניית המערכה היה אזור היערכות תת-קרקעי חשוד עבור גדוד וייטקונג. התותחים הגדולים של ניו ג'רזי ירו פגזי 16 אינץ' לתוך מנהרות ובונקרים כדי לסייע לכוחות הקרקע. ב-14 בפברואר הפליגה אוניית המערכה מדרום ל-DMZ כדי לספק תמיכה לדיוויזיית הנחתים השלישית, תוך כדי כך שהרסה אתר נ"מ עם התותחים הגדולים שלה. למחרת ירתה ניו ג'רזי על אתר רקטות אויב צפונית מזרחית לקון ת'ין, והרסה את המתקן, ולאחר מכן כיוונה את התותחים שלה על עמדות קומוניסטיות ידועות כדי להציק לכוחות PAVN. ב-22 בפברואר, ניו ג'רזי הגיבה לבקשה דחופה לתמיכה באש מעמדת התצפית הנצורה של Oceanview ליד ה-DMZ. במשך שש השעות הבאות ירתה ניו ג'רזי בתותחים שלה, ובסופו של דבר הדפה את הכוח התוקף. במשך שאר חודש פברואר ועד מרץ הפגיזה ניו ג'רזי מטרות לאורך ה-DMZ. ב-13 במרץ יצאה אוניית המערכה מקו התותחים לכיוון מפרץ סוביק. היא חזרה לפעולה ב-20 במרץ, ופעלה ליד מפרץ קאם ראן בתמיכת דיוויזיית הרגלים הקוריאנית ה-9. במשך השבוע לאחר מכן סיירה ניו ג'רזי במים בין Phan Thiet ו-Tuy Hoa, והפגיזה מטרות מזדמנות לאורך החוף. ב-28 במרץ התייצבה ניו ג'רזי מדרום ל-DMZ כדי לסייע לדיוויזיית הנחתים השלישית, ונשארה שם עד 1 באפריל, ואז יצאה ניו ג'רזי ליפן. במהלך הסבב של אוניית המערכה לאורך קו התותחים בווייטנאם, ניו ג'רזי ירתה 5,688 פגזי 16 אינץ', ו-14,891 פגזי 5 אינץ'. לאחר מלחמת וייטנאם (1969–1982) סיור הלחימה הראשון שלה בווייטנאם הושלם, ניו ג'רזי יצאה ממפרץ סוביק ב-3 באפריל 1969 ליפן. היא הגיעה ליוקוסוקה לביקור בן יומיים, והפליגה לארצות הברית ב-9 באפריל. עם זאת, חזרתה הביתה הייתה אמורה להתעכב. ב-15, בעוד ניו ג'רזי עדיין בים, הפילו מטוסי קרב צפון קוריאנים מטוס מעקב אלקטרוני EC-121 קונסטליישן לא חמוש מעל ים יפן, והרגו את כל הצוות שלו. כוח משימה של נושאת מטוסים הוקם ונשלח לים יפן, בעוד ניו ג'רזי קיבלה הוראה לבוא ולהפליג לעבר יפן. ב-22 היא הגיעה פעם נוספת ליוקוסוקה, ומיד יצאה לים לקראת מה שעלול לקרות. כשהמשבר נחלש, ניו ג'רזי שוחררה להמשיך במסעה הביתה. היא עגנה בלונג ביץ' ב-5 במאי 1969, ביקורה הראשון בנמל הבית שלה מזה שמונה חודשים. במהלך חודשי הקיץ, הצוות של ניו ג'רזי עמל כדי להכין אותה לפריסה נוספת, והליקויים שהתגלו בתותחים שלה תוקנו. עם זאת, על פי דיווחים רשמיים, סיבות כלכליות הכתיבו אחרת: ב-22 באוגוסט 1969 פרסם מזכיר ההגנה של ארצות הברית, מלווין ליירד, רשימה של שמות של אוניות שיושבתו; בראש הרשימה הייתה ניו ג'רזי. חמישה ימים לאחר מכן, קפטן סניידר הוחלף על ידי קפטן רוברט סי פניסטון. תוך פיקוד על אונייה שכבר יועדה ל"צי הנפטלין", קפטן פניסטון וצוותו התכוננו למשימתם. ניו ג'רזי יצאה לדרך במסע ב-6 בספטמבר, ביציאה מלונג ביץ' למספנת הצי פיוג'ט סאונד. היא הגיעה ב-8, והחלה בשיפוץ כדי להכין את עצמה להשבתה. ב-17 בדצמבר 1969 הורדו הנסים של ניו ג'רזי והיא נכנסה לצי הבלתי פעיל, בעקבות דבריו של המפקד האחרון שלה: "תנוחי טוב, אך תישני קלות; ושמעי את הקריאה, אם תושמע שוב, לספק כוח אש עבור חופש." הפעלה מחדש (1982) כחלק מהמאמץ של הנשיא רונלד רייגן ומזכיר הצי ג'ון פ. ליהמן לבניית צי 600 הספינות, ניו ג'רזי נבחרה להפעלה מחדש באביב 1981, והיא נגררה ממספנת הצי פיוג'ט סאונד למספנת הצי לונג ביץ' בסוף יולי 1981 למודרניזציה/הפעלה מחדש. בזמן ההפעלה מחדש תכנן הצי האמריקאי להשתמש בניו ג'רזי ובאוניית האחות שלה איווה כדי לעמוד בדרישות עולמיות מתמשכות ולהקל על העומס על הצי שנוצר עקב עלייה בהתחייבויות של ארצות הברית לאזורי האוקיינוס ההודי והים הקריבי. במהלך תקופה זו פיתח הצי מספר הצעות לעדכן את אוניות המערכה לשאת טילי שיוט וטילים נגד ספינות, כמו גם תושבות למערכת הגנה נקודתית. תוכניות מודרניזציה ראשוניות כללו הסרה של ארבעה מתוך עשרה תותחי ה-5 אינץ' בניו ג'רזי כדי לפנות מקום למשגרי הקופסאות המשוריינות שיידרשו לשאת ולשגר את טילי ה-BGM-109 טומהוק. בשלב מסוים אמורה הייתה להתקין את טילי RIM-7 סי ספארו של נאט"ו על אוניות המערכה שהופעלו מחדש; עם זאת, נקבע כי המערכת אינה יכולה לעמוד בהשפעות לחץ היתר בעת ירי הסוללה הראשית. ב-28 בדצמבר 1982 ניו ג'רזי הופעלה מחדש באופן רשמי בלונג ביץ', קליפורניה, נמל הבית החדש שלה. השבתה מחדש של ניו ג'רזי סימנה את החזרה של אוניות המערכה האחרונות בעולם לאחר היעדרות של 13 שנים מהאוקיינוסים בעולם. ניו ג'רזי, שהושבתה ב-1969, אז הייתה הראשונה שהופעלה מחדש במסגרת תוכנית צי 600 הספינות. המודרניזציה של ניו ג'רזי הייתה ייחודית בכך שהיא הייתה אמורה להיות אוניית המערכה היחידה שהופעלה מחדש מסדרת איווה שאיבדה צריח תותחים. בזמן שהצי פרסם את ההכרזה, היו תוכניות להסרת צריח תותחי 16 אינץ' מס' 3 של ניו ג'רזי (הממוקם מאחורי המבנה העליון). במקומו תכנן הצי להתקין אחת משתי מערכות: מערכת שיגור אנכי שהייתה מאפשרת לניו ג'רזי לשאת 48 טילי טומהוק או הרפון נוספים, או שימוש בחלל שנוצר על ידי צריח התותחים שהוסר עבור עדכונים הקשורים למטוסים המתמקדים במטוס מסוג VTOL או V/STOL. רעיונות אלו הושמטו בסופו של דבר, וניו ג'רזי שמרה על צריח התותחים מספר 3 שלה במהלך הקריירה שלה בשנות ה-80. במהלך החודשים הבאים שודרגה האונייה עם כלי הנשק המתקדמים ביותר שיש; בין מערכות הנשק החדשות שהותקנו היו ארבעה משגרי Mk 141 ארבעה קנים עבור 16 טילים נגד ספינות RGM-84 הרפון, שמונה תושבות Mk 143 משגרי טילים ל-32 טילי שיוט BGM-109 טומהוק, ורביעייה של תותחי גאטלינג להגנה מפני טילים נגד ספינות ומטוסי אויב. ניו ג'רזי קיבלה את הכטב"ם RQ-2 פיוניר ויכלה לשאת עד שמונה מהמל"טים הנשלטים מרחוק, שהחליפו את המסוקים (למרות שהמסוקים לא נישאו על ידי אוניות המערכה) ששימשו בעבר לתצפית עבור תשעת תותחי ה-16 אינץ' (406 מ"מ)/50 קליבר Mark 7. כמו כן נכללו במודרניזציה שלה שדרוגים למערכות מכ"ם ובקרת אש עבור התותחים והטילים שלה, ושיפור יכולות הלוחמה האלקטרונית. מכיוון שניו ג'רזי חזרה לשירות במלחמת וייטנאם המודרניזציה שלה הייתה שונה מאחיותיה מכמה סיבות. כאשר הופעלה מחדש ב-1967 הוסרו מניו ג'רזי תותחי הנ"מ אורליקון 20 מ"מ ובופורס 40 מ"מ, והיא קיבלה יכולות לוחמה אלקטרונית משופרות. השינוי הזה עזר לצמצם את הזמן שנדרש כדי להפעיל מחדש את ניו ג'רזי: מכיוון שהיא לא הייתה במתכונת מלחמת העולם השנייה, השינוי הפיזי הגדול היחיד בניו ג'רזי כלל הסרה של ארבעה מתוך עשרת תותחי ה-5 אינץ' שלה כדי לפנות מקום למשגרי הקופסאות המשוריינות. בנוסף לחיסכון בזמן, זה גם הפך את ניו ג'רזי לזולה יותר להפעלה מחדש, שכן העלות הנדרשת למודרניזציה של אוניית המערכה כללה רק תוספת של תושבות טילים ומערכות תותחים, חבילות לוחמה אלקטרונית וטכנולוגיית מכ"ם ותותחים משופרת. מאחר שמערכת הטילים טומהוק עדיין לא אומצה לשימוש במהלך העדכון המקורי של ניו ג'רזי, הצי הכריז על תוכניות להסיט נכסים משתי משחתות מסדרת ספרואנס על מנת להתקין את משגרי הטומהוק הדרושים. באופן דומה, נכסים הוסטו משתי משחתות טילים מונחות מסדרת פאראגוט כדי לאפשר התקנת משגרי הרפון בניו ג'רזי. מלחמת האזרחים בלבנון (1983–1984) ב-1983 השתוללה מלחמת אזרחים עקובה מדם בלבנון. במאמץ לעצור את האלימות באזור הוקם כוח רב לאומי של שמירה על השלום המורכב ברובו מחיילים אמריקאים, איטלקים וצרפתים ונשלח לאזור כדי לנסות להשיב את הסדר על כנו. כחלק מהכוח הרב לאומי ארצות הברית גייסה כוח משלחת שהורכבה מלוחמי חיל הנחתים של ארצות הברית וגורמים מהצי השישי של ארצות הברית שפעל מחוץ לים התיכון. ב-18 באפריל 1983 טנדר, שנשא מטען של 2,000 פאונד של חומר נפץ, התנגש בשגרירות ארצות הברית במערב ביירות, והרגו 63 לוחמים. באוגוסט 1983 הסיגה ישראל את צה"ל מנפת שוף (דרומית מזרחית לביירות), ובכך הסירה את החיץ בין הדרוזים למיליציות הנוצריות, ועוררה סבב נוסף של לחימה אכזרית. באוגוסט 1983 החלו אנשי מיליציה להפציץ עמדות של נחתים של ארצות הברית ליד נמל התעופה הבינלאומי של ביירות בירי מרגמות ורקטות בזמן שצבא לבנון נלחם בכוחות הדרוזים והשיעים בפרברים הדרומיים של ביירות. ב-29 באוגוסט 1983 נהרגו שני נחתים וארבעה עשר נפצעו; בחודשים שלאחר מכן הנחתים ספגו מתקפה כמעט יומית מירי ארטילריה, מרגמות, רקטות ונשק קל. לאחר מתקפה זו החלו הנחתים להשיב אש. ממשל רייגן החליט לשלוח את ניו ג'רזי, החלטה שהמרינס הריעו לה. ב-16 בספטמבר 1983 התאספו כוחות דרוזים על סף סוק אל גרב, כפר המוגן על ידי צבא לבנון. סוק אל-גרב היה כפר בעל חשיבות אסטרטגית: המיליציות שעלו מדרום נאלצו לחצות את סוק אל-גרב כדי להגיע לכביש ביירות-עלי. יתרה מכך, סוק אל-גרב שלט על רכס שהשקיף על בע'בדה, יארזה, שהיה מקום משרד ההגנה ומזרח ביירות. מהרכס הזה, התותחנים של המיליציה יכלו לירות ישירות במורד אל המקומות האלו עם ארטילריה. ספינות מלחמה של צי ארצות הברית הפגיזו עמדות דרוזיות וסייעו לצבא לבנון להחזיק בעיירה סוק אל-גרב עד שהוכרזה הפסקת אש ב-25 בספטמבר, באותו יום הגיעה למקום אוניית המערכה ניו ג'רזי. הגעתה של ניו ג'רזי הייתה אחד מכמה גורמים שתרמו לצמצום מספר ההתקפות על הנחתים. ב-28 בנובמבר - לאחר הפיגועים בבסיס הכוח הרב-לאומי בביירות ב-23 באוקטובר - הודיעה ממשלת ארצות הברית כי ניו ג'רזי תישאר מחוץ לביירות למרות שהצוות שלה יתחלף. ב-14 בדצמבר, ניו ג'רזי ירתה 11 פגזי 16 אינץ' (406 מ"מ) על עמדות עוינות בפנים הארץ של ביירות. אלה היו פגזי ה-16 אינץ' (406 מ"מ) הראשונים שנורו לכל מקום בעולם מאז שניו ג'רזי סיימה את שירותה על קו התותחים בווייטנאם ב-1969. הפגזה זו הייתה בתגובה להתקפות על מטוסי סיור אמריקאים על ידי סוללות נ"מ סוריות/דרוזיות. כשהוא ממשיך מסורת שהחל במלחמת העולם השנייה של בילוי חג המולד עם כוחות ארצות הברית מעבר לים, בוב הופ וחבורת הבדרנים שלו נתנו מופע על סיפון הניו ג'רזי ב-24 בדצמבר 1983. ארבע מאות נחתים שהוצבו בביירות השתתפו במופע. ב-8 בפברואר 1984 ירתה ניו ג'רזי כמעט 300 פגזים לעבר עמדות דרוזיות ושיעיות בגבעות המשקיפות על ביירות. כ-30 מהפגזים האדירים הללו ירדו על עמדת פיקוד סורית בעמק הבקאע ממזרח לביירות, והרגו את הגנרל המפקד של הכוחות הסורים בלבנון ועוד כמה קצינים בכירים. זו הייתה הפגזת החוף הכבדה ביותר מאז מלחמת קוריאה. אף על פי שניו ג'רזי ביצעה את תפקידה במומחיות במהלך ההתערבות בלבנון, חלק מתחו ביקורת על ההחלטה לאפשר לניו ג'רזי להפגיז כוחות דרוזים וסוריים. חברי מחנה זה טוענים כי פעולה זו שינתה למעשה את הנייטרליות של הכוחות האמריקניים בעבר על ידי שכנוע של מוסלמים לבנונים מקומיים שארצות הברית לקחה את הצד הנוצרי; הפגזים של ניו ג'רזי הרגו מאות אנשים, בעיקר שיעים ודרוזים. בספר הזיכרונות שלו ציין הגנרל קולין פאוול (באותו זמן עוזרו של קספר ויינברגר) כי "כשהפגזים החלו ליפול על השיעים, הם הניחו שה'שופט' האמריקאי לקח צד". הדיוק של התותחים של ניו ג'רזי הוטל גם בספק. חקירה של יעילות הירי של ניו ג'רזי בלבנון, בראשות קולונל הנחתים דון פרייס, מצאה שרבים מהפגזים של האונייה החטיאו את מטרותיהם ב-10,000 יארד (9,140 מטרים) ולכן עלולים להרוג אזרחים בשוגג. טים מקנולטי, כתב של שיקגו טריביון שבסיסו בלבנון אמר: "כולם אהבו את ניו ג'רזי עד שהיא ירתה בתותחיה. ברגע שהיא ירתה, היה ברור שהיא לא יכולה לפגוע בכלום". על פי ההערכות, חוסר הדיוק נגרם בגלל שאבק השריפה העיקרי של הספינה עורבב מחדש על ידי הצי, בניצוחו של קפטן ג'וזף דומיניק מיסלי במרכז התמיכה בנשק ימי, ונשלח מחדש. מנות אבקה (ייצור אינדיבידואלי של אבקה) נשרפות בקצבים שונים. לכן, ערבוב מחדש של מנות האבקה עלול לגרום לתותחים לירות בצורה לא עקבית. הבעיה נפתרה ככל הנראה לאחר שהצי הצליח לאתר אספקת אבקה נוספת שלא נערכה מחדש. פריסה לאחר לבנון (1984–1990) בשנת 1986 ניו ג'רזי החלה את הפריסה הבאה שלה, הפעם פעלה כחלק מצי האוקיינוס השקט וכמרכז קבוצת הקרב שלה. קבוצת הקרב המיועדת רומיאו, המלווים שלה כללו את הסיירת USS לונג ביץ', המשחתת USS מריל, הפריגטות USS קופלנד ו-USS ת'אץ', ומכלית אספקה USS וואבאש. זו הייתה הפעם הראשונה שלניו ג'רזי הייתה שליטה מבצעית על קבוצת המלוות שלה מאז מלחמת קוריאה, והיא שייטה מהוואי לתאילנד ב-1986, והחליפה נושאות מטוסים אמריקאיות למשימות אחרות ותוך כדי כך הפכה לנוכחות הצי האמריקאית הגדולה היחידה באזור ממאי עד אוקטובר. למרות שפיקדה על קבוצת הקרב שלה, ניו ג'רזי, הפליגה עם נושאות המטוסים USS ריינג'ר (CV-61) ו-USS קונסטליישן (CV-64) והפריגטה USS ת'אץ' (FFG-43) בזמן הפריסה ב-1986. על פי היסטוריית פיקוד לא מסווגת של אוניית המערכה ניו ג'רזי, במהלך מעברה דרך ים אוחוצק ב-27–28 בספטמבר 1986, בוצעו "מעברים קרובים" על ידי מפציצים סובייטים בר ובאדג'ר, מסוק הורמון ומטוס סיור ימי מאי. סיירת מסדרת קארה ושתי פריגטות גרישה III גם עקבו אחר האוניות האמריקאיות. התמרון, על פי היסטוריית הפיקוד, "סימן את הפעם הראשונה שאוניית מערכה אמריקאית פעלה בחצר האחורית של הצי הסובייטי". בעקבות שיפוץ בלונג ביץ' שנמשך עד 1988 חזרה ניו ג'רזי לאוקיינוס השקט, הפעם פעלה כחלק מקבוצת פעולה על פני השטח. אוניית המערכה פעלה ליד חופי קוריאה לפני פתיחת אולימפיאדת הקיץ 1988 בסיאול, קוריאה הדרומית, ולאחר מכן יצאה לאוסטרליה כדי להשתתף בחגיגות המאתיים שנה באוסטרליה. באפריל 1989, כשניו ג'רזי התכוננה לשייט המבצעי האחרון שלה, סבלה האונייה האחות איווה מפיצוץ קטסטרופלי בצריח התותח מספר 2 שלה. הנשורת מהאירוע הביאה את פקידי הצי האמריקני להקפיא תרגילי אש חיה עם התותחים עד לסיום חקירת הפיצוץ. בסופו של דבר, האיסור הוסר וניו ג'רזי הורשתה להשתמש שוב בתותחים הגדולים שלה. השיוט האחרון של ניו ג'רזי החל בשנת 1989 כחלק מתרגיל 'פסיפיק 89'. עם השלמת התרגיל, הפליגה ניו ג'רזי דרך האוקיינוס ההודי ואל המפרץ הפרסי, תוך כדי כך הפכה למרכז של קבוצות קרב שונות וקבוצות פעולה על פני השטח. ניו ג'רזי נשארה במפרץ הפרסי למשך שארית השנה, וחזרה לארצות הברית בפברואר 1990. צי מילואים וספינת מוזיאון (1991–הווה) עם קריסת ברית המועצות בתחילת שנות ה-90 והיעדר האיום הנתפס על ארצות הברית, נערכו קיצוצים דרסטיים בתקציב הביטחון ואוניות המערכה נחשבו לא כלכליות. כתוצאה מכך, ניו ג'רזי הושבתה בפעם האחרונה בתחנת הצי לונג ביץ', קליפורניה, ב-8 בפברואר 1991, כאשר האונייה שירתה בסך הכל 21 שנים (הכי הרבה מבין ארבע אוניות הסדרה איווה) בשירות פעיל. ההחלטה לבטל את ניו ג'רזי גזלה מאוניית המערכה את הסיכוי להשתתף במבצע "סערה במדבר" ב-1991, מערכה צבאית להרחקת כוחות עיראקים בכוח מכווית. פעולות האיבה החלו ב-15 בינואר 1991, והאוניות האחיות מיזורי וויסקונסין ירו במטרות עיראקיות עם טילי טומהוק בזמן ביטולה של ניו ג'רזי. לאחר ביטולה נגררה ניו ג'רזי לברמרטון, וושינגטון, שם היא נשארה במילואים עד שנמחקה מרשימות הצי בינואר 1995. סעיף 1011 לחוק ההרשאה להגנה לאומית משנת 1996 חייב את הצי האמריקני להחזיר לרשימות הצי שתיים מאוניות המערכה מסדרת איווה שנמחקו על ידי הצי ב-1995; ספינות אלו היו אמורות להישמר בצי המילואים של צי ארצות הברית (או "צי הנפטלין"). הצי היה אמור להבטיח ששתי אוניות המערכה שהוחזרו יהיו במצב טוב וניתן יהיה להפעיל אותן מחדש לשימוש בפעולות האמפיביות של חיל הנחתים. עקב הצריח הפגוע של איווה, הצי בחר בניו ג'רזי להצבה בצי הנפטלין, למרות שלפי הטענה, מנגנוני הסיבוב של תותחי 16 אינץ' (406 מילימטרים) של ניו ג'רזי היו מרותכים (למעשה היה זה מנגנון הנעילה של הצריחים). העלות לתיקון של ניו ג'רזי נחשבה פחות מהעלות לתיקון איווה; כתוצאה מכך, ניו ג'רזי וויסקונסין הוחזרו לרשימות הצי והוחזרו לצי המילואים. ניו ג'רזי נשארה שם עד שחוק הסמכות ההגנה הלאומית של סטרום ת'רמונד משנת 1999 חייב את מזכיר הצי לרשום ולתחזק את איווה וויסקונסין ברשימות הצי. החוק גם חייב את מזכיר הצי למחוק את ניו ג'רזי מרשימות הצי ולהעביר את אוניית המערכה לישות ללא מטרות רווח. זה גם דרש מהמקבל למקם את אוניית המערכה במדינת ניו ג'רזי. הצי ביצע את המעבר בינואר 1999, וב-12 בספטמבר, ניו ג'רזי נגררה על ידי הגוררת סי ויקטורי מברמרטון, וושינגטון לפילדלפיה, לעבודות שיקום במספנת הצי של פילדלפיה, לפני התרומה המתוכננת לשימוש כמוזיאון. שתי בקשות מתחרות עבור אוניית המערכה הוגשו, אחת על ידי ועדת אוניית המערכה של USS ניו ג'רזי מבייון, ניו ג'רזי, ואחת על ידי ברית נמל הבית מקמדן, ניו ג'רזי. שני הצוותים הגישו תוכניות להפעיל ולתחזק את אוניית המערכה כמוזיאון. לאחר סקירה של שתי התוכניות, הצי בחר בברית נמל הבית כמקום המנוחה האחרון של אוניית המערכה. מזכיר הצי ריצ'רד דנציג פרסם את ההכרזה ב-20 בינואר 2000, וב-15 באוקטובר של אותה שנה הגיעה ניו ג'רזי למקום מנוחתה האחרון בחוף קמדן. פתיחה לקהל הרחב זמן קצר לאחר הגעתה נפתחה ניו ג'רזי לציבור, והחלה רשמית את הקריירה החדשה שלה כספינת מוזיאון עם השם Battleship New Jersey Museum and Memorial. במוזיאון הצף מוצעים סיורים מודרכים עצמיים, סיורים קבוצתיים מודרכים ומאהלי לילה. מאהלי לילה, בדרך כלל לטובת ארגוני הצופים, מציעים הזדמנות לישון ולאכול בדרגשים המקוריים ובסיפון הבלגן. ניו ג'רזי הוכנסה למספר רשימות היסטוריות. בשנת 1997, בזמן שהאונייה עדיין הייתה בצי הנפטלין, המליצה מועצת הביקורת של מדינת ניו ג'רזי לאתרים היסטוריים שהיא "תירשם במרשם המקומות ההיסטוריים של ניו ג'רזי, בכפוף להעברת אוניית המערכה למימי ניו ג'רזי". בשנת 2004, מדינת ניו ג'רזי קבעה באופן רשמי את אוניית המערכה כמקום היסטורי. זה איפשר לניו ג'רזי להיות מוצבת במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים, רשימה אליה נוספה ניו ג'רזי רשמית ב-2004. בשנת 2012 היה מלכ"ר נוסף - USS New Jersey Battleship Foundation, Inc. - שדגל להעביר את ניו ג'רזי ל-Liberty State Park. בסופו של דבר, שום דבר לא יצא מהמאמץ הזה והאונייה נשארה בקמדן. אחד מקנה התותחים המקוריים של USS ניו ג'רזי משנת 1943 עד 1954 ניצב כעת בפינה הצפון-מערבית של ה-Marine Parade Grounds לצד ברוד סטריט ושדרת Intrepid בפילדלפיה. קנה תותח מקורי נוסף ממוקם בקמדן, ליד USS ניו ג'רזי, ושלישי מוצג בבאקינג רידג', ניו ג'רזי. מדחף מוצג מול תחנת הנשק הימי ארל, בקולטס נק, ניו ג'רזי. המוזיאון מפעיל גם ערוץ יוטיוב שבו אוצרים מחנכים את הצופים על פרטים היסטוריים שונים, עובדות ותולדות השירות של האונייה. עיטורים ניו ג'רזי זכתה בתשעה כוכבי קרב עבור שירותה במלחמת העולם השנייה, ארבעה עבור מלחמת קוריאה, שלושה עבור מלחמת וייטנאם, ושלושה עבור פעולה בלבנון ובאזור המפרץ הפרסי. בין יתר העיטורים, היא קיבלה ציון לשבח יחידתי של הצי על שירות בווייטנאם, את ציון לשבח נשיאותי יחידתי של הרפובליקה של הפיליפינים, ואת ציון לשבח נשיאותי יחידתי מרפובליקת קוריאה. על סמך אלה ניו ג'רזי היא אוניית המערכה המעוטרת ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית. קישורים חיצוניים אתר האינטרנט הרשמי של אא"ה ניו ג'רזי (באנגלית) הערות שוליים