מוזיאון נלסון-אטקינס לאמנות

מוזיאון נלסון-אטקינס לאמנות (באנגלית: Nelson-Atkins Museum of Art) הוא מוזיאון אמנות בקנזס סיטי, מיזורי, הידוע באוסף אנציקלופדי של אמנות מכמעט כל יבשת ותרבות, ובמיוחד באוסף נרחב של אמנות אסייתית. היסטוריה המוזיאון נבנה על שטח ביתו של מו"ל הקנזס סיטי סטאר ויליאם רוקהיל נלסון (1841 – 1915). כאשר נפטר בשנת 1915, קבע בצוואתו כי עם מות אשתו ובתו, כל הכנסות עיזבונו יופנו לרכישת יצירות אמנות להנאת הציבור. לעיזבונו נוספו כספים מעיזבונות בתו, חתנו ועורך דינו. בשנת 1911, הורישה מרי מקאפי אטקינס (1836–1911), אלמנתו של איש הנדל"ן ג'יימס בוריס אטקינס, 300,000 דולר להקמת מוזיאון אמנות. בזכות הצמיחה הכלכלית בשנות העשרים הסוערות, גדל הסכום ל-700,000 דולר עד 1927. נאמני שתי העיזבונות החליטו לאחד אותן יחד עם ירושות קטנות יותר מאחרים כדי ליצור מוסד אמנות אחד גדול . הבניין תוכנן על ידי האדריכלים הבולטים מקנזס סיטי, ווייט ווייט. הנחת אבן הפינה נערכה ביולי 1930, והמוזיאון נפתח ב-11 בדצמבר 1933. הבניין נבנה בסגנון אדריכלות האמנויות היפות, על פי המודל של מוזיאון קליבלנד לאמנות. האדריכל תומאס ווייט אמר:"אנו בונים את המוזיאון על פי עקרונות קלאסיים משום שהם הוכחו על פני מאות שנים. ניתן לפתח עיקרון אמריקאי מובהק המתאים לבניין כזה, אך עד כה, כל דבר מסוג זה הוא ניסיוני. לא עושים ניסויים עם שניים וחצי מיליון דולר."הבניין המקורי נבנה בעלות של 2.75 מיליון דולר. מידות המבנה בן שש הקומות היו 120 מטרים אורך ו-53 מטרים רוחב. המוזיאון, שכונה גלריית נלסון, תפקד למעשה כשני מוזיאונים עד 1983, אז שונה שמו הרשמי למוזיאון נלסון-אטקינס לאמנות. בעבר, האגף המזרחי נקרא מוזיאון אטקינס לאמנויות יפות, בעוד שהאגף המערבי והלובי נקראו גלריית ויליאם רוקהיל נלסון לאמנות. מכיוון שנלסון, התורם העיקרי, הוריש למוזיאון את הונו ולא אוסף אמנות אישי, הצליחו האוצרים להרכיב אוסף מאפס. בשיא השפל הגדול, שוק האמנות העולמי הוצף ביצירות למכירה, אך היו מעט מאוד קונים. אוצרי המוזיאון מצאו שוק עצום פתוח בפניהם. הרכישות נעשו במהירות ובתוך זמן קצר החזיק המוזיאון באחד מאוספי האמנות הגדולים ביותר במדינה. בניין בלוך בשנת 1993 החל המוזיאון לשקול את תוכנית הרחבה ראשונה מאז שנות ה-40. בתחרות אדריכלים שנערכה בשנת 1999 לבניית תוספת למוזיאון, זכה האדריכל סטיבן הול. הצעתו של הול, הייתה לבנות חמישה ביתני זכוכית ממזרח לבניין המקורי, אותם כינה עדשות. העדשות משתרעות על פני 15,300 מטרים רבועים ונקרא על שם הנרי וו. בלוך. בניין בלוך מאכלס את גלריות המוזיאון לצילום עכשווי, אמנות אפריקאית, תערוכות מיוחדות, קפיטרייה, ספריית ספנסר לאמנות של המוזיאון וחצר הפסלים ע"ש איסמו נוגוצ'י. הבנייה עלתה כ-95 מיליון דולר, והמבנה נפתח ב-9 ביוני 2007. בתחרות לתכנון התוספת, כל המשתתפים מלבד הול הציעו ליצור תוספת מודרנית בצד הצפוני של המוזיאון, אשר הייתה משנה או מסתירה באופן דרסטי את החזית הצפונית ששימשה ככניסה הראשית למוזיאון. לעומת זאת, הול הציע למקם את התוספת בצד המזרחי בניצב לבניין הראשי. מטרתם הייתה לשלב את גן הפסלים האייקוני של המוזיאון כדי למזג את חוויית האמנות, האדריכלות והנוף. במהלך הבנייה, תוכניתו של הול נתקלה בביקורת רבה. היא תוארה כ"גרוטסקי, קופסת מתכת". עם זאת, לאחר השלמת המבנה הביקורות הללו: מבקר האדריכלות של הניו יורק טיימס, ניקולאי אורוסוף, כתב:עבור עולם האמנות, התוספת, המכונה בניין בלוך, אמורה לאשר מחדש כי אמנות ואדריכלות יכולות להתקיים יחד באושר. כולנו יכולים לשאוב נחמה מהעובדה שעבודות ציבוריות של ימינו יכולות להשתוות או לעלות על ההישגים הגדולים של הדורות הקודמים... התוצאה היא בניין שאינו מאתגר את העבר כל כך, אלא מציע השקפת עולם חלופית שנמצאת בשינוי מתמיד. במבט מהכיכר הצפונית, הכניסה הראשית של התוספת נמשכת בעדינות אל הבניין הישן, כאשר צורתה הקריסטלית מרמזת על הד דמוי רפאים של חזית האבן הצנועה. משם, העין נמשכת אל הבלוקים השקופים, המובחנים אך המחוברים זה לזה, אשר חלקם נטמעים בנוף... זוהי גישה שכל מי שיעצב מוזיאון מנקודה זו ואילך צריך ללמוד.תכנון המוזיאון נעשה בניגוד לחשיבה השמרנית המסורתית בכך שאפשר לאור טבעי מהעדשות להאיר את יצירותיו. רוב התערוכות בבניין נמצאות מתחת לאדמה, בעומק הוא כ-10 מטרים ביתני זכוכית מעליהם. גורמים רשמיים אומרים כי ההתקדמות בטכנולוגיית הזכוכית אפשרה לחסום את רוב הקרניים האולטרה סגולות המזיקות שעלולות לפגוע ביצירות המוצגות. בשנת 2007, דירג מגזין טיים את בניין בלוך החדש של המוזיאון במקום הראשון ברשימת "10 פלאי האדריכלות הטובים ביותר. אוספים אמנות עתיקה אוסף יצירות העת עתיקה ממצרים, יוון, רומא והמזרח הקרוב. מכילה דיוקנאות של פרעונים ומלכות מצריות כמו סנוסרת השלישי, רעמסס השני, נפרתיתי, ובית תלמי, יצירות מהמזרח הקרוב כוללות תכשיטים מראשית ימי המלכים באור, פסלים מארמון אשורנצירפל השני בכלח מהאלף הראשון לפנה"ס ופסלים מארמונות פרספוליס בהאימפריה הפרסית. יצירות יווניות כוללות פסלים וכלי חרס מהמאה ה-5 עד המאה ה-1 לפני הספירה של אלים יווניים כמו הליוס, אפולו, דמטר, אכילס והרקולס. פסלים רומיים של הקיסרים אלכסנדר סוורוס וואדריאנוס ועוד. אמנות אירופאית אוסף הציורים האירופיים של המוזיאון המוערך כולל יצירות מאת קאראווג'ו, חוסה דה ריברו, ז'אן-בטיסט סימאון שארדן, פטרוס כריסטוס, גוארצ'ינו, אלכסנדר מניאסקו, טיציאן, הירונימוס בוש, רמברנדט, אליזבט ויז'ה-לה ברון, פיטר פאול רובנס, אז'ן פרומנטן, גוסטב קייבוט, אדגר דגה, פול גוגן, קלוד מונה, קמיל פיסארו, וינסנט ואן גוך ועד רבים. במוזיאון גם אוסף נאה של יצירות רנסאנס איטלקי מאת יאקופו דל קאסנטינו, ג'ובאני די פאולו, ברנרדו דאדי, לורנצו מונקו, גררדו סטארנינה ולורנצו די קרדי. אוסף נוסף הוא של ציורים מאת מקס בקמן, קרל הופר, אמיל נולדה, ארנסט לודוויג קירכנר ואוסקר קוקושקה. מוזיאון נלסון-אטקינס עוסק ביצירות אמנות מתקופת הנאצים, שלרוב נוצרו על ידי יהודים, צוענים, קווירים או כל מי שלא התאים לאידיאל הנאצי בשנות ה-20 עד ה-40 של המאה ה-20, אם כי עיקר ההתמקדות היא ביצירות שנוצרו או היו בבעלות יהודים. רבות מהיצירות הושמדו, הוברחו או נמכרו בזול. המוזיאון עוסק בחקר היצירות ומשתף פעולה עם צאצאי הבעלים או האמנים. בהתאם לרצון הצאצאים, היצירות מוחזרות לבעליהן החוקיים או נשארות בתצוגה. אחת היצירות המפורסמות ביותר מתקופת הנאצים היא ציור טבע דומם בשם כדורי שלג (Les Boules de Neige) מאת פייר בונאר, שהוחזק במכרה המלח באלטאוסזה ונלקח מהבנקאי היהודי-צרפתי דויד דוד-וויל. המוזיאון מציג רשימה של היצירות הללו באתר האינטרנט שלו ובפורטל האינטרנט של ברית המוזיאונים האמריקאית לחקר מקור אמנות מתקופת הנאצים (NEPIP). אמנות אסייתית מוזיאון נלסון-אטקינס נחשב ומוערך בזכות אוסף האמנות האסייתית הנרחב שלו, ובמיוחד מתקופת סין הקיסרית, וכן בזכות יצירות מאפגניסטן, הודו, איראן, אינדונזיה, קוריאה, פקיסטן ומדינות אחרות בדרום מזרח/דרום אסיה. רובו נרכש עבור המוזיאון בתחילת המאה ה-20 על ידי לורנס סיקמן, בשעתו עמית הרווארד בסין. במוזיאון יש את אחד האוספים הטובים ביותר של ריהוט סיני עתיק, ופסלי קרמיקה מזוגגים של יישיאן שנוצרו בסביבות שנת 1000. בנוסף לאמנות סינית, כולל האוסף יצירות מיפן, כולל יצירות מסך ומגילות מאת קאיהו יושו, טוואראיה סוטאצו, הישיקאווה מורונובו, איקנו טייגה ושיוקאווה בונרין. אוסף הדפסי העץ מונה כ-500 יצירות של קצושיקה הוקוסאי, הירושיגה ועוד. אמנות אפריקאית רוב יצירות האמנות באוסף האפריקאי של המוזיאון נוצרו על ידי אמנים בעיקר ממערב ומרכז אפריקה, ממדינות מאלי, חוף השנהב, גאנה, ניגריה, קמרון, גבון והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו . אמנות אינדיאנית בשנת 2009 פתח המוזיאון גלריות אמנות אינדיאניות, בשטח כולל של 6,100 רגל מרובע, עם 200 יצירות המוצגות בממוצע. החל אמנים ילידים אמריקאים בני אלפי שנים ועד לאמנים מודרניים. הגלריה מציגה פריטים היסטוריים כמו קדרות, סלים, עבודות חרוזים, נוצות וטקסטיל וציורים משבטים אריקה, מיסיסיפי, אלגונקוויאן, פליינס, לקוטה, קיווה, שאיין, צ'ומאש, נאוואחו ופואבלובמסגרת חוק הגנת והחזרת קברים אינדיאנים (NAGPRA) פועל המוזיאון בשיתוף פעולה עם קבוצות, שבטים וקהילות אינדיאנים אחרות כדי לאפשר החזרה או הצגת אמנות אינדיאנים באופן הולם תרבותית. פריטים שנתבעו על ידי רשויות של השבטים נבחנים כל מקרה לגופו. אמנות אמריקאית הגלריה האמריקאית מכילה אמנות של אמנים אמריקאים שאינם ילידים. האוסף כולל את האוסף הציבורי הגדול ביותר של עבודות מאת תומאס הארט בנטון, מקנזס סיטי. באוסף ציורים של ג'ורג' בלווז, ג'ורג' קיילב בינגהאם, פרדריק אדווין צ'רץ, ג'ון סינגלטון קופלי, תומאס אייקינס, וינסלו הומר וג'ון סינגר סרג'נט. אחת התערוכות הבולטות יותר שהוצגה במוזיאון הייתה "30 אמריקאים", שהציגה את החיים האפרו-אמריקאים דרך עיניהם של 30 אמנים שונים מכל רחבי הארץ, כולל עבודות של ז'אן-מישל בסקיה, קארי מיי ווימס, קרי ג'יימס מרשל, מיקלין תומאס, ראשיד ג'ונסון, קארה ווקר, האנק וויליס תומאס וקהינדה וויילי. הוא הכיל 80 ציורים, רישומים, הדפסים, פסלים, תצלומים וסרטונים. אמנות אמריקאית עכשוויות מוצגת בבניין בלוך ומכילה עבודות מאת וילם דה קונינג, פיירפילד פורטר, וויין תיבאו, ריצ'רד דיבנקורן, אגנס מרטין, ברידג'ט ריילי ואלפרד ינסן. בשנת 2023, הימר המוזיאון נגד מוזיאון פילדלפיה לאמנות על משחק הסופרבול בין קבוצת קנזס סיטי צ'יפס לפילדלפיה איגלס. לאחר ניצחון הקבוצה המקומית העניק לה מוזיאון פילדלפיה לאמנות את הציור "שיט" מאת תומאס אייקינס. אמנות מודרנית אוסף זה מכסה יצירות שנוצרו בין שנות ה-60 של המאה ה-19 לשנות ה-70 של המאה ה-19, כולל יצירות קוביזם, אקספרסיוניזם, פוביזם, דאדא, סוריאליזם, באוהאוס ואקספרסיוניזם מופשט. היצירות כוללות עבודות של פבלו פיקאסו, ג'קסון פולוק, ארנסט ברלך, מקס בקמן, ג'וזף קורנל, חואן גריס, ארנסט לודוויג קירכנר, פאול קלה, ז'אק ליפשיץ, רוברטו מאטה, ג'ואן מירו, בן ניקולסון, אמיל נולדה, איב טנגי, וילם דה קונינג, פיליפ גסטון, גרייס הרטיגן, רוברט מאת'רוול, קונסטנטין ברנקוזי, אלכסנדר קלדר, אלברטו ג'קומטי, הנרי מור, מרסל דושאן, אדולף גוטליב ומאן ריי. צילום גלריות הצילום בבניין בלוך מציגות סקירה של ההיסטוריה היצירתית של המדיום, החל מדגרטיפים ועד לתהליכים של המאה ה-21. המוזיאון מכיל גם את התמונה העתיקה ביותר הידועה של עבדים בארצות הברית, שצולמה בשנת 1850 ככל הנראה בג'ורג'יה על ידי אמן לא ידוע. אמנות עכשווית תצוגת האמנות עכשווית ממוקמת בבניין בלוך ומוגדרת בספר נלסון-אטקינס כאמנות משנת 1960 ועד ימינו. הסגנונות כוללים פופ, מינימליזם, אמנות מושגית וריאליזם, ממקומות שונים בעולם. היא מכילה יצירות אמנות מאמנים מפורסמים כמו: ג'קסון פולוק, אנדי וורהול, אניש קאפור, רוברט ראושנברג, ינקה שוניבר, דואן הנסן, לואיז נוולסון, דונלד ג'אד, רוברט ארנסון, ג'ים דיין, ננסי גרייבס, ברידג'ט ריילי, אליזבת מאריי, רוברט מנגולד, וילם דה קונינג, מארק רותקו, דייוויד סמית', ריצ'רד דיבנקורן, קלאס אולדנבורג, סול לויט, ואגנס מרטין. גן הפסלים על שם דונלד ג'יי הול גן הפסלים שתוכנן על ידי דן קיילי, מכיל את האוסף הגדול ביותר של פסלי ברונזה מונומנטליים מאת הנרי מור בארצות הברית. הפארק כולל גם עבודות של אלכסנדר קלדר, אוגוסט רודן, ג'ורג' סיגל ומארק די סוברו. מעבר לאלה, הגן ידוע בזכות פסל הכדור נוצה מאת קלאס אולדנבורג וקוסייה ואן ברוגן, פסל חוץ בן ארבעה חלקים של כדורי נוצה גדולים במיוחד לבדמינטון, המתנשא לגובה של 5.5 מטרים. חצר הפסלים על שם נוגוצ'י בקצה הדרומי של בניין בלוך מאכלס פסלים עכשוויים שניתנו במתנה על ידי יוזמת הפיסול המודרני של קרן משפחת הול. זהו האוסף השלישי בגודלו של איסמו נוגוצ'י, מחוץ לניו יורק ויפן. קישורים חיצוניים אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון נלסון-אטקינס לאמנות סיור וירטואלי במוזיאון נלסון-אטקינס באמצעות Google Arts & Culture מוזיאון נלסון-אטקינס לאמנות, ברשת החברתית פייסבוק מוזיאון נלסון-אטקינס לאמנות, ברשת החברתית X (טוויטר) מוזיאון נלסון-אטקינס לאמנות, ברשת החברתית אינסטגרם מוזיאון נלסון-אטקינס לאמנות, ברשת החברתית LinkedIn מוזיאון נלסון-אטקינס לאמנות, סרטונים בערוץ היוטיוב מוזיאון נלסון-אטקינס לאמנות, ברשת החברתית Goodreads מוזיאון נלסון-אטקינס לאמנות, באתר פליקר מוזיאון נלסון-אטקינס לאמנות, באתר פינטרסט הערות שוליים