המכון לאמנות של מיניאפוליס

המכון לאמנות של מיניאפוליס (באנגלית: Minneapolis Institute of Art, בקיצור Mia) הוא מוזיאון לאמנות השוכן בעיר מיניאפוליס שבמדינת מינסוטה, ארצות הברית. המוזיאון מחזיק ביותר מ־100,000 יצירות אמנות המייצגות כ־5,000 שנות היסטוריה של התרבות האנושית, והוא נחשב לאחד ממוזיאוני האמנות הגדולים בארצות הברית. האוסף הקבוע של המוזיאון משתרע על פני תקופה של כ־5,000 שנים וכולל יצירות המייצגות תרבויות מגוונות מכל שש היבשות. פעילות האוצרות במוזיאון מחולקת לחמישה תחומים עיקריים: אמנות אפריקה הגלובלית, אמנות עכשווית גלובלית, אמנות אסיה, אמנות אירופה ואמנויות אמריקה. המוזיאון מושך אליו למעלה מחצי מיליון מבקרים מדי שנה. נוסף על כך מגיעים אליו עוד כ־100,000 ילדים במסגרת תוכנית החינוך Art Adventure, המיועדת לתלמידי בתי ספר יסודיים. הכניסה הכללית למוזיאון היא ללא תשלום, והוא מפעיל מגוון תוכניות ציבוריות, קורסים וסדנאות לילדים ולמבוגרים וכן תוכניות מדיה אינטראקטיביות. תולדות המוסד אגודת האמנויות היפות של מיניאפוליס (The Minneapolis Society of Fine Arts) נוסדה בשנת 1883 במטרה לשלב את האמנויות בחיי הקהילה המקומית. חברי האגודה, שהיו אנשי עסקים ואנשי מקצוע מובילים בעיר, ארגנו במהלך אותו עשור תערוכות אמנות שונות. בשנת 1889 עברה האגודה, שכבר נקראה אז מכון האמנות של מיניאפוליס, למשכנה הקבוע הראשון בתוך בניין הספרייה הציבורית החדש של מיניאפוליס. לצורך הקמת בניין קבוע למוזיאון נתרמו כספים על ידי מספר נדבנים, בהם קלינטון מוריסון וויליאם הוד דאנוודי. בשנת 1911 תרם מוריסון את הקרקע שעליה ניצבה בעבר אחוזת משפחתו, וילה רוזה, לזכר אביו דורילוס מוריסון, בתנאי שהמכון יגייס סכום של 500,000 דולר לבניית המבנה. ימים אחדים לאחר מכן התקבלה במכון תרומה של 100,000 דולר מדאנוודי, שפתחה את מסע גיוס הכספים. זמן קצר לאחר מכן נערכה ארוחת ערב לגיוס תרומות, שבמהלכה נאספו בתוך תשעים דקות 335,500 דולר. המוזיאון החדש, שתוכנן בידי משרד האדריכלים "מק'קים, מיד ווייט" נפתח בשנת 1915. המבנה נחשב לאחת הדוגמאות הבולטות במדינת מינסוטה לאדריכלות בסגנון האמנויות היפות (Beaux-Arts). בין יולי לספטמבר 1971 הוצגה בו התערוכה Art Deco, שאורגנה בידי ההיסטוריון של האמנות ביוויס הילייר, ואשר תרמה להתחדשות העניין הציבורי בסגנון האמנות אר דקו. הבניין תוכנן במקור להיות הראשון מתוך כמה אגפים, אך בפועל נבנה רק החלק הקדמי. עם השנים נוספו למבנה הרחבות שונות, ובהן אגף שנבנה בשנת 1974 בתכנון האדריכל קנזו טנגה. הרחבה נוספת, שתוכננה בידי האדריכל מייקל גרייבס, הושלמה ביוני 2006. לפני הרחבה זו הוצגו בעת ובעונה אחת רק כ־4 אחוזים מתוך כ־100,000 הפריטים שבאוסף המוזיאון, ולאחריה עלה שיעור זה לכ־5 אחוזים. חברת Target Corporation, שעל שמה נקרא האגף החדש, הייתה התורמת המרכזית למיזם והעניקה תרומה של יותר מעשרה מיליון דולר. בשנת 2015 עבר המוסד מיתוג מחדש, ובמסגרתו הושמטה האות הסופית s משמו באנגלית. מאז נקרא המוסד Minneapolis Institute of Art, ונעשה שימוש מודגש בכינוי Mia במקום בראשי התיבות MIA. בשנת 2008 מונתה קייווין פלדמן למנהלת ולנשיאת המכון. בתקופת כהונתה הוכפל מספר המבקרים, הושם דגש על הרחבת הגישה הדיגיטלית לאוספים, והונהגו תוכניות שעסקו בצדק חברתי ובשוויון. בדצמבר 2018 מונתה פלדמן למנהלת הבאה של הגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון, תפקיד שבו החלה לכהן במרץ 2019. באוקטובר 2019 מונתה קתרין לובר, שכיהנה קודם לכן במוזיאון האמנות של סן אנטוניו, למנהלת ולנשיאת המכון.. בינואר 2024 פוטר האוצר רוברט קוזולינו, שנודע בפעילותו לקידום אמנים מקבוצות שאינן מיוצגות די הצורך. החלטה זו עוררה ביקורת מצד עובדים לשעבר ועובדים בהווה שטענו כי המוזיאון הפך ל"סביבה רעילה עבור אנשים צבעוניים ובעלי בריתם" בתקופת הנהגתה של לובר. בעקבות הפיטורים חתמו יותר מ־560 אנשי קהילת האמנות המקומית והבינלאומית, בהם הבמאי דדייוויד לינץ'והאמנית דיאני וייט הוק, על מכתב פתוח שהביע תמיכה בקוזולינו. האוסף המוזיאון מחזיק אוסף אנציקלופדי הכולל כ־100,000 פריטים המתפרשים על פני כ־5,000 שנות היסטוריה עולמית. האוסף כולל ציורים, תצלומים, הדפסים ורישומים, טקסטיל, פריטי אדריכלות ואמנויות דקורטיביות. בין האוספים נמנים גם אוספי אמנות מאפריקה, מאוקיאניה ומיבשות אמריקה, וכן אוסף בולט במיוחד של אמנות אסיה, שתואר כאחד האוספים המשובחים והמקיפים מסוגו בארצות הברית. אוסף האמנות האסייתית כולל בין היתר אדריכלות סינית, חפצי ירקן, ברונזות וקרמיקה. המכון מחזיק גם בבעלות על בית פרסל–קאטס (Purcell-Cutts House), הממוקם ממזרח לאגם לייק אוף דה איילס במיניאפוליס. הבית תוכנן בידי משרד האדריכלים Purcell & Elmslie והוא נחשב לאחת מיצירות המופת של האדריכלות בסגנון Prairie School. המבנה נתרם למוזיאון בידי אנסון ב' קאטס הבן, בנו של בעליו השני. הבית פתוח לסיורים לציבור בסוף השבוע השני של כל חודש. שירותים תערוכות חוץ למכון מספר תערוכות מחוץ לבניין. זוג אריות סיניים יושבים משני צידי הכניסה ברחוב 24. הם ניתנו במתנה מאלה פילסברי קרוסבי בשנת 1998. מכיוון שאוצר המוזיאון קבע שיהיה קשה מדי לייצא פסלים מהמאה ה-18, פסלים חדשים גולפו בסין בסגנון המאה ה-18. פסלים ומיצבים מחוץ למבנה סביב מבנה המוזיאון מוצבים מספר פסלים ומיצבים אמנותיים. משני צדיו של הכניסה ברחוב 24 ניצבים זוג פסלי אריות סיניים. הפסלים ניתנו למוזיאון כתרומה מאת אלה פילסברי קרוסבי בשנת 1998. מאחר שאוצר המוזיאון קבע כי יהיה קשה לייצא פסלים מקוריים מן המאה ה־18, פוסלו בסין פסלים חדשים שנוצרו בסגנון המאה ה־18. אחד הפסלים הבולטים בסמוך לכניסה הוא פסל הברונזה "לוחם הרוח" (The Fighter of the Spirit) מאת האמן הגרמני ארנסט ברלך. הפסל מתאר דמות גבר מכונף האוחזת חרב אנכית כלפי מעלה ועומדת על גבו של יצור חייתי זועם. היצירה הוזמנה במקור עבור אוניברסיטת קילוהוצבה לפני כנסיית רוח הקודש בעיר. בתקופת השלטון הנאצי נחשבה היצירה מנוגדת לאידאולוגיה של המפלגה הנאציונל־סוציאליסטית, הושחתה והוכרזה כ"אמנות מנוונת". בעקבות זאת הוסרה מן האתר ונחתכה לארבעה חלקים לקראת התכתה. חלקי הפסל הוסתרו בחווה כפרית ונמצאו מחדש רק בשנת 1946. לאחר שיקום הפסל הוא הוצב ליד כנסיית ניקולאוס הקדוש, לאחר שכנסיית רוח הקודש נהרסה במלחמה. באותה עת יוצרו שני עותקים של הפסל; אחד מהם נרכש בידי המוזיאון בשנת 1959, ואילו השני מוצב לפני כנסיית גת שמנים בברלין. במתחם המוזיאון נמצא גם הגן הסיני, הנראה מבית הקפה של המוזיאון. בגן משובצות אבני טאיהו, הנחשבות במסורת הסינית כמייצגות את הרי האלמוות של הדתות הבודהיסטית והטאואיסטית. הגן הוקם כתרומה מאת רות וברוס דייטון. מאחורי המוזיאון משתרע Target Park, ובו מספר פסלים מודרניים, ובהם יצירה ללא שם בברונזה (בערך 1968) מאת פייטרו קונסאגרה, הפסל Samba מאבן גרניט אפריקנית (1993) מאת ריצ'רד בתרבות הפופולרית סצנות מהסרט "The Personals" משנת 1982 צולמו במוזיאון, והוקרנו בו סרטים כמו "פרנק" של צ'אק קלוז ו"Blind Man's Buff" של מקס בקמן . תביעות השבה בשנת 2008 השיב המוזיאון ליורשיו של האספן היהודי אלפונס קאן את הציור "עשן מעל הגגות" מאת פרנאן לז'ה. היצירה הייתה חלק מאוספו של קאן שנבזז בידי הנאצים בתקופת מלחמת העולם השנייה. הציור עבר בשנת 1951 דרך גלריית בוכהולץ בניו יורק, ולימים הורש למוזיאון בשנת 1961 על ידי איש העסקים פוטנם דנה מקמילן, סגן נשיא חברת ג'נרל מילס, שרכש אותו מן הגלריה. באפריל 2024 הורה משרד התרבות של איטליה על איסור השאלת יצירות למוזיאון בעקבות מחלוקת משפטית הנוגעת למקורו של הפסל דוריפורוס מסטביה (Stabiae Doriforo), עותק מן התקופה הרומית של הפסל היווני העתיק דוריפורוס מאת פוליקלייטוס. לפי טענת הרשויות באיטליה, הפסל נבזז מאתר סטביה ולאחר מכן נרכש בידי המוזיאון מסוחר פרטי בשנת 1986. המוזיאון פרסם הודעה שבה ציין כי הוא סבור שפעל באופן אחראי ויזום בעת רכישת הפסל. יצירות נבחרות קישורים חיצוניים אתר האינטרנט הרשמי של המכון לאמנות של מיניאפוליס (באנגלית) הערות שוליים