מוזיאון איזבלה סטיוארט גרדנר

מוזיאון איזבלה סטיוארט גרדנר הוא מוזיאון לאמנות בבוסטון, מסצ'וסטס, המציג אמנות אירופאית, אסייתית ואמריקאית. האוסף כולל ציורים, פסלים, שטיחי קיר ואמנויות דקורטיביות. הוא נוסד על ידי האספנית איזבלה סטיוארט גרדנר, שהורתה בצוואתה שאוסף האמנות שלה יוצג לצמיתות "לחינוך ולהנאת הציבור לנצח". המוזיאון נפתח בשנת 1903. ב־2012 הושלם אגף עזר שתוכנן על ידי האדריכל האיטלקי רנצו פיאנו, הסמוך למבנה המקורי ליד בק ביי פנס. בשנת 1990 נגנבו כ־13 יצירות מהמוזיאון. הגניבה לא פוענחה והיצירות, ששוויין מוערך ב-500 מיליון דולר, לא נמצאו. זהו אחד מפשעי האומנות הגדולים ביותר.[דרוש מקור] היסטוריה המוזיאון נבנה בשנים 1898–1901 על ידי איזבלה סטיוארט גרדנר (1840–1924), אספנית אמנות אמריקאית, פילנתרופית ופטרונית אמנויות, בסגנון ארמון ונציאני מהמאה ה-15. הוא נפתח לקהל הרחב בשנת 1903. גרדנר החלה לאסוף יצירות אמנות לאחר שקיבלה ירושה מאביה בשנת 1891. הרכישה הגדולה הראשונה שלה הייתה "הקונצרט" מאת יאן ורמיר (c. 1664) במכירה פומבית בפריז בשנת 1892. בשנת 1894, ברנרד ברנסון סייע לה לרכוש ציור של בוטיצ'לי. בעזרתו, גרדנר הפכה לאמריקאית הראשונה שהחזיקה בציור של אמן הרנסאנס. ברנסון סייעה ברכישת כמעט 70 יצירות אמנות לאוסף שלה.[דרוש מקור] לאחר מות בעלה ג'ון ל. גרדנר בשנת 1898, איזבלה גרדנר הגשימה את חלומם המשותף לבנות חלל מתאים לתצוגת אוצרותיהם. היא רכשה אדמה באזור פנוויי הביצתי בבוסטון, ושכרה את האדריכל וילארד ט. סירס לבנות את פנוויי קורט, בסגנון ארמונות הרנסאנס של ונציה. גרדנר הייתה מעורבת בכל היבט של התכנון, וסירס אף התבדח שהוא היה בסך הכל מהנדס המבנה שאפשר את עיצובה של גרדנר. לאחר השלמת בניית הבניין, גרדנר בילתה שנה בהתקנת האוסף שלה תוך שילוב ציורים, רהיטים, טקסטיל וחפצים מתרבויות ותקופות שונות בין ציורים ופיסול אירופיים ידועים. המוזיאון נפתח ב-1 בינואר 1903, בחגיגה גדולה שכללה הופעה של חברי התזמורת הסימפונית של בוסטון. בשנת 1909 עבר מוזיאון האמנויות היפות למשכנו החדש בקרבת מקום.[דרוש מקור] במהלך חייה של גרדנר, היא ארחה אמנים וחוקרים בבית פנווי כדי שיוכלו לשאוב השראה מהאוסף העשיר ומהסביבה הוונציאנית המרהיבה, ביניהם ג'ון סינגר סרג'נט, צ'ארלס מרטין לופלר ורות סנט דניס, בין היתר. גרדנר גם אירחה מדי פעם תערוכות של אמנים בפנוויי קורט, כולל אחת של אנה קולמן לאד. תוכנית שהיית אמן (רזידנסי) האמנים העכשוויים של המוזיאון, תצוגות גן חצר, קונצרטים ותוכניות חינוך חדשניות ממשיכות את מורשתה של איזבלה גרדנר. כאשר גרדנר נפטרה בשנת 1924, יצרה בצוואתה קרן של מיליון דולר וקבעה תנאים לתמיכה במוזיאון, כולל הדרישה שאוסף המוזיאון יוצג לצמיתות "לחינוך ולהנאת הציבור לנצח" בהתאם לחזונה האסתטי ולכוונותיה. היא מינתה את מזכירה והספרן לשעבר של מוזיאון האמנויות היפות בבוסטון, מוריס קרטר (1877–1965), למנהל הראשון של המוזיאון. קרטר קטלג את האוסף וכתב את הביוגרפיה הסופית של גרדנר, "איזבלה סטיוארט גרדנר ופנוויי קורט". ג'ורג' ל. סטאוט (1897–1978) היה המנהל השני. סטאוט, אבי השימור המודרני, דאג לשימור ארוך הטווח של האוסף והמבנה ההיסטורי. רולין ואן נוסטרנד הדלי (1927–1992) הפך למנהל השלישי בשנת 1970. הדלי הגדילה את שעות הביקור, ייסדה את תוכנית החברות והוסיפה בית קפה. הדלי גם כתבה מספר קטלוגים עבור המוזיאון, הוציאה את "פנוויי קורט", פרסום אקדמי שנתי, וכתבה את הספר משנת 1987 "מכתביהם של ברנרד ברנסון ואיזבלה סטיוארט גרדנר" (הוצאת אוניברסיטת נורת'איסטרן). אן האולי הייתה המנהלת מ-1989 עד 2015. פגי פוגלמן, המנהלת של נורמה ג'ין קלדרווד, החלה את כהונתה כמנהלת המוזיאון בשנת 2016. גניבת האמנות של 1990 מוקדם בבוקר 18 במרץ 1990, שני גנבים מחופשים לשוטרים שדדו מהמוזיאון שלוש עשרה יצירות בשווי של כ-500 מיליון דולר. זו גניבת הרכוש הידועה ביותר בהיסטוריה. בין היצירות היה "הקונצרט" (בסביבות 1664), אחת מ-34 היצירות הידועות על ידי יוהנס ורמיר ונחשבת לציור היקר ביותר שלא נמצא, במחיר של למעלה מ-200 מיליון דולר. כמו כן חסרה "הסערה בים כנרת" (1633), נוף הים הידוע היחיד של רמברנדט. חלק מהבדים נחתכו בגסות מהמתלים שלהם. עד עצם היום הזה היצירות לא נמצאו. המוזיאון הציע בתחילה פרס של 5 מיליון דולר עבור מידע שיוביל לאיתור האמנות, פרס שהוכפל במאי 2017 ל-10 מיליון דולר. מסגרות ריקות תלויות בגלריה בחדר ההולנדי במיקום היצירות החסרות. מבחר היצירות הגנובות בלבל את המומחים, שכן יצירות אמנות יקרות ערך יותר נמצאו במוזיאון. על פי ה-FBI, יצירות האמנות הגנובות הועברו ברחבי האזור והוצעו למכירה בפילדלפיה בתחילת שנות ה-2000. להערכתם הגנבים היו חברים בארגון פשיעה שבסיסו במרכז האוקיינוס האטלנטי ובניו אינגלנד.[דרוש מקור] תקופת ההתיישנות על הגניבה פגה, אך ניתן להגיש כתב אישום פלילי אם יימצא כי אדם מחזיק ברכוש גנוב. באפריל 2021, נטפליקס החלה לשדר סרט תיעודי בן ארבעה חלקים על הגניבה: "This Is a Robbery: The World's Biggest Art Heist". פרויקט הרחבה ושימור בשנת 2002, לאחר תהליך תכנון אב שנמשך שנתיים, קבע מועצת הנאמנים של המוזיאון כי אגף חדש נחוץ כדי לשמר את הבניין ההיסטורי ולספק חללים משופרים לתוכניות הממשיכות את מורשתה של איזבלה גרדנר. בשנת 2004 נבחרו האדריכל רנצו פיאנו, זוכה פרס פריצקר, וסדנת בניית הפסנתר רנצו (גנואה, איטליה) לתכנן את האגף החדש. בשנת 2009 ניתן האישור הסופי לפרויקט ההרחבה, אך התנהל ויכוח רב סביב בית הכרכרות. בית הכרכרות, שנבנה במקור בשנת 1907, נטען כחשוב לכוונת הבעלים הראשונים, אך הבניין נהרס בתקווה שהמוזיאון ישמור על הבניין הראשי. בשנת 2016, האגף החדש זכה לשבחים על מראהו מאגודת האדריכלים של בוסטון וזכה במדליה על יופיו. העיצוב של האגף החדש נתפס כהשלמה מכבדת לבניין המוזיאון ההיסטורי בקנה מידה, בצורה ובחומרים. הפרויקט מוסיף 70,000 רגל רבוע (6,500 מטרים רבועים) המורכב משני בניינים חדשים. הבניין הראשון נצמד למוזיאון המקורי ולובש מראה של ארבע קומות מזכוכית ונחושת. הבניין השני קטן יותר ומשמש לחממות ולמגורים. ההרחבה החדשה כוללת חללים לשירותי מבקרים, קונצרטים, תערוכות מיוחדות ותוכניות חינוך וגינון, ומקדמת מורשתה של איזבלה גרדנר באמנות, מוזיקה וגננות תוך הפחתת העומס של המאה ה-21 על האוסף והגלריות. הפרויקט הושלם בשנת 2012, ועלותו 118 מיליון דולר. עיצוב הבניין, שנבנה בדמות ארמון ונציאני מהמאה ה-15. גארדנר שכרה את וילארד ט. סירס לתכנן את הבניין בסמוך לאזור הביצות של Back Bay Fens, כדי לאכסן את אוסף האמנות הגדל שלה. בתוך המוזיאון, שלוש קומות של גלריות מקיפות חצר גינה המעוטרת בפסיפס רומי, הפורחת לחיים בכל עונות השנה. הקומה הרביעית שימשה כדירתה הפרטית של גארדנר, לאחר כן הפכה למשרד ולעיתים נדירות לחלל תערוכות. הבניין משלב אלמנטים אדריכליים רבים שנלקחו ממבנים גותיים ורנסאנסיים אירופיים, ששולבו בעיצוב הבניין מתחילת המאה. אריחים מיוחדים עוצבו בהתאמה אישית לרצפות, בטון מודרני שימש לחלק מהאלמנטים המבניים, וכותרות עתיקות יושבות על גבי עמודים מודרניים. חצר הגן הפנימית מכוסה בגג זכוכית, עם מבנה תומך מפלדה מקורי לבניין. מוזיאון גרדנר מוערך מאוד בזכות האווירה האינטימית שבה מוצגות יצירות האמנות שלו ובזכות החצר הפרחונית שלו. רוב יצירות האמנות אינן מתויגות, והתאורה הנמוכה בדרך כלל דומה יותר לבית פרטי מאשר למוזיאון לאמנות מודרנית. בשנת 1983, המוזיאון נרשם במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים. בשנת 2013, המוזיאון הוכרז כאתר היסטורי של בוסטון על ידי ועדת ציוני הדרך של בוסטון. האוסף גרדנר אסף והציג בקפידה אוסף של יותר מ-7500 ציורים, פסלים, רהיטים, טקסטיל, כלי כסף, קרמיקה, 1500 ספרים נדירים ו-7000 חפצי ארכיון מרומא העתיקה, אירופה של ימי הביניים, איטליה של הרנסאנס, אסיה, העולם האסלאמי, וצרפת ואמריקה של המאה ה-19. בין האמנים המיוצגים בגלריות נמנים טיציאן, רמברנדט, מיכלאנג'לו, רפאל, בוטיצ'לי, מאנה, דגה, ויסלר וסרג'נט. מאטיס הראשון שנכנס לאוסף אמריקאי שוכן בחדר הצהוב. יצירות אמנות ידועות באוסף המוזיאון כוללות את "חטיפת אירופה" של טיציאן, "אל חלאו" ודיוקן של איזבלה סטיוארט גרדנר של ג'ון סינגר סרג'נט, "מותה ועליית הבתולה" של פרה אנג'ליקו, " דיוקן עצמי בן 23" של רמברנדט, "בינדו אלטוביטי" של צ'ליני, "הרקולס" של פיירו דלה פרנצ'סקה ו"סיפורה של לוקרישיה" של בוטיצ'לי. הארכיון מכיל יותר מ-7,000 מכתבים מ-1,000 כותבים, ביניהם הנרי אדמס, ת"ס אליוט, שרה ברנאר ואוליבר ונדל הולמס, בנוסף לאלבומי נסיעות, קבלות מסוחרים וספרי אורחים. הגלריות מכילות גם את אוסף הספרים הרחב אך הפחות מוכר של אליזבט, הכולל מהדורות מוקדמות וכתבי יד של דנטה, יצירות של המיניאטוריסט ז'אן בורדישון, אינקונבלים וכתבי יד מאוירים. תוכניות נוכחיות המוזיאון מקיים באופן קבוע תערוכות אקדמיות, הרצאות ותוכניות משפחתיות המספקים תובנות על האוסף ההיסטורי. במסגרת תוכנית "אמן הבית", אמנים מתחומים רבים מוזמנים להתגורר במוזיאון ולשאוב ממנו השראה בזמן שהם ממשיכים את יצירתם בזמן אמת. המוזיאון מארח לעיתים קרובות תערוכות של אמנות עכשווית, הופעות ותוכניות של אלו שנבחרו. סדרת הקונצרטים של גרדנר מקדמת בברכה מוזיקאים ואמנים צעירים לבצע יצירות מופת קלאסיות, מוזיקה חדשה וג'אז בימי ראשון אחר הצהריים ובערבי חמישי נבחרים. התוכנית המוזיקלית זמינה גם באמצעות סרטוני קונצרטים, הקלטות שמע ופודקאסט מוזיקה קלאסית חינמי. אוניברסיטאות העילית MIT והרווארד מקיימות אירועים לעיתים תכופות במוזיאון. הגארדנר הוא חלק מרשת המוזיאונים של גברים ונשים אנדרטאות, שהושקה בשנת 2021 על ידי קרן גברים אנדרטאות לשימור אמנות. החצר המרכזית של הגארדנר מציגה תצוגות פרחים עונתיות מתחלפות ללא הרף, המשקפות את טעמה האישי ואת תשוקתה של איזבלה לגינון. רוב הצמחים המוצגים גדלים ונשמרים מחוץ לאתר במשתלה של המוזיאון, ולאחר מכן נשלחים למוזיאון עבור כל תצוגה עונתית. כמה מהתצוגות העונתיות הנוכחיות כוללות; נזיר תלוי, הידרנג'אות, וצמחי אמצע החורף הטרופיים. תערוכות אחרונות תערוכות תערוכותיו של גארדנר מאז 2002 כוללות: תערוכות אמנות עכשווית הגארדנר אירח גם את התערוכות הבאות של אמנות עכשווית. גלריה קישורים חיצוניים אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון איזבלה סטיוארט גרדנר מוזיאון איזבלה סטיוארט גרדנר, ברשת החברתית פייסבוק מוזיאון איזבלה סטיוארט גרדנר, ברשת החברתית X (טוויטר) מוזיאון איזבלה סטיוארט גרדנר, ברשת החברתית אינסטגרם מוזיאון איזבלה סטיוארט גרדנר, סרטונים בערוץ היוטיוב מוזיאון איזבלה סטיוארט גרדנר, באתר פינטרסט City of Boston, Boston Landmarks Commission Isabella Stewart Gardner Museum Study Report FBI theft page and Mar 2013 update הערות שוליים