אירו-ויירונמנט

אירו-ויירונמנט (באנגלית: AeroVironment; המוכרת בראשי תיבות AV) היא חברת טכנולוגיה ביטחונית אמריקאית שמטה פעילותה בארלינגטון, וירג'יניה, המתכננת ומייצרת מערכות אוטונומיות, מערכות נגד כטב"ם ומערכות חלל. החברה נוסדה ב-1971 על ידי פול ב' מקריידי ג'וניור, מתכנן כלי טיס מונעים על ידי אדם. החברה מספקת למחלקת ההגנה של ארצות הברית ולצבאות זרים כטב"מים קטנים ובינוניים, במיוחד הרייבן, הסוויצ'בלייד, הוואספ והפומה. באמצעות רכישת חברת בלוהאלו בשנת 2025, החברה מספקת מערכות לייזר ומערכות תקשורת חלל לצבא ארצות הברית ולצבאות זרים. נכון ל-2026, שווי שוק החברה עמד על 10 מיליארד דולר אמריקאי. היסטוריה ב-7 בינואר 2024 הטילה ממשלת סין עיצומים על אירו-ויירונמנט בשל מכירות נשק של ארצות הברית לטאיוואן. ב-4 במרץ 2025, משרד המסחר הסיני הוסיף 15 ישויות אמריקאיות (כולל אירו-ויירונמנט) לרשימת בקרת הייצוא שלו, ובכך אסר על ייצוא של טובין דו-שימושיים לאותה חברה. במאי 2025, אירו-ויירונמנט הודיעה כי השלימה את רכישת BlueHalo, מפתחת של טכנולוגיות חלל, סייבר וטכנולוגיות הגנה נגד כטב"מים, מחברת ההשקעות "ארלינגטון קפיטל פרטנרס", בעסקת חילופי מניות עם שווי מוערך של כ-4.1 מיליארד דולר. כלים בין הכלים שהחברה בנתה ניתן למנות: גוסאמר קונדור – המטוס המוצלח הראשון המונע בכוח אדם. הגוסאמר קונדור מוצג במוזיאון הלאומי לאוויר וחלל (מוכר בראשי תיבות באנגלית: NASM) של ארצות הברית, מאז שזכה בפרס קרמר הראשון ב-1977. גוסאמר אלבטרוס – בשנת 1979, מטוס זה, המונע בכוח אדם, טס 37 ק"מ לרוחב תעלת למאנש וזכה בפרס הגדול ביותר בהיסטוריה של התעופה. מטוס נוסף מאותו דגם מוצג במוזיאון הלאומי לאוויר וחלל. גוסאמר פינגווין – גרסה סולארית של הגוסאמר אלבטרוס. סולאר צ'לנג' – מטוס זה טס 262 ק"מ מפריז, צרפת, לאנגליה בכוח סולארי בלבד. האלוסול – כטב"ם סולארי בעל גובה רב זה מומן על ידי ה-CIA בשנות ה-80 כאב הטיפוס הראשון של כטב"ם סולארי המיועד למשימות ביטחון לאומי. הוא סווג מחדש והועבר לארגון ההגנה מפני טילים בליסטיים בשנת 1993, שם שונה למדגים טכנולוגיות כטב"ם לגובה רב ושהייה ממושכת (HALE) בעל יכולת חימוש להשמדת טילים בליסטיים זירתיים בשלב ההאצה. המטרה הייתה לפתח את כטב"ם ה-HALE הראשון בעולם שיוכל "לטוס לנצח" ויותאם למשימות ביטחון לאומי. התוכנית בוטלה בשנת 1995, עקב קיצוצים בתקציב בתקופת ממשל קלינטון, ובאותו זמן הועבר כלי הטיס, שנקרא פאת'פיינדר, ל-NASA. הפאת'פיינדר ביצע טיסות ניסוי במרכז לחקר טיסה דריידן של NASA לפני ההעברה. נאס"א פאת'פיינדר ופאת'פיינדר פלוס – מטוס לא מאויש זה, שנבנה על ידי אירו-ויירונמנט כחלק מתוכנית מטוסי מחקר סביבתי וטכנולוגיית חיישנים (ERAST) של NASA, הוכיח כי מטוס יכול להישאר באוויר לתקופות ממושכות באמצעות כוח סולארי. לאחר הצלחות ראשוניות, הפאת'פיינדר נבנה מחדש לדגם הפאת'פיינדר פלוס הגדול יותר, המוצג כעת במוזיאון הלאומי לאוויר וחלל. נאס"א צנטוריון – הצנטוריון היה הרחבה של קונספט הפאת'פיינדר, ונועד להשיג את מטרת תוכנית ERAST לטיסה רצופה בגובה של 30,480 מטר. אב טיפוס נאס"א הליוס – נגזרת של הצנטוריון, הכטב"ם הזה, המונע על ידי תאים סולאריים ותאי דלק, קבע שיא עולמי לטיסה בגובה 29,524 מטר. הוא נועד לשמש אב טיפוס לייצור מטוסי הליוס, שנחזו כ"לוויין אטמוספירי". תוכנית ERAST הופסקה בשנת 2003, ונכון ל-2008, ההליוס לא נכנס לייצור. למעשה, הוא נולד מחדש בדמות ה-Global Observer UAS, שנמצא כעת בפיתוח תחת פרויקט הדגמת טכנולוגיה (Joint Concept Technology Demonstration) בהובלת פיקוד המבצעים המיוחדים של ארצות הברית. השינוי הטכנולוגי המרכזי היה המעבר מכוח סולארי לאנרגיית מימן נוזלי. גלובל אובזרבר – לוס אנג'לס טיימס דיווח על טיסת הבכורה של הגלובל אובזרבר במדבר מוהאבי בינואר 2011. המטוס הונע על ידי מימן. נראה שיש לו 4 מנועים עם מדחפים כפולים, מוטת כנפיים של 53 מטר, גובה מרבי של 19,812 מטר, מהירות אווירית של מעל 193 קמ"ש, ומשך טיסה מרבי של 5 עד 7 ימים. סאנרייסר – המכונית הסולארית הזו זכתה במרוץ המכוניות הסולאריות הראשון בעולם שנערך באוסטרליה בשנת 1987. המכונית הבאה הגיעה לקו הסיום יומיים אחריה. המכונית מוצגת במוזיאון הלאומי של סמית'סוניאן להיסטוריה אמריקנית. ג'נרל מוטורס אימפקט – זו הייתה מכונית חשמלית, שפותחה כאב טיפוס למכונית צרכנית בייצור המוני. RQ-11 Raven – כטב"ם צבאי קטן. הוא משוגר מהיד, בעל מוטת כנפיים של 1.4 מטר ומשקל של 1.9 ק"ג, ומספק וידאו צבעוני ואינפרה-אדום לתחנות בקרה קרקעיות ניידות ותחנות צפייה מרחוק. מעל 9,000 כטב"מי רייבן סופקו או הוזמנו נכון ליוני 2008. Wasp III – כטב"ם מיניאטורי, המשוגר מהיד, המספק תצפית אווירית בטווחי קו ראייה של עד 5 ק"מ. ב-2007, נבחר ה-Wasp על ידי חיל האוויר של ארצות הברית עבור תוכנית ה-BATMAV שלהם. נכון לשנת 2008, סופקו למעלה מ-1,000 כלי טיס מסוג Wasp. RQ-20 Puma – כטב"ם ייצור קטן, קל משקל, מונע בסוללות, המשוגר מהיד ומספק תצפית אווירית בטווחי קו ראייה של עד 10 ק"מ. האוויוניקה של הפומה מאפשרת טיסה אוטונומית באמצעות ניווט GPS. הוא תוכנן להדגים טכנולוגיות הנעה מתקדמות. הוא טס ביוני 2007 למשך חמש שעות, כשהוא מונע על ידי מערכת פנימית "היברידית לאחסון אנרגיה באמצעות תא דלק וסוללה". טיסה בנובמבר 2007 נמשכה יותר משבע שעות. ב-2-ביולי 2008, USSOCOM בחרו בגרסת Puma AE כפתרון שלהם עבור היכולת "All Environment Capable Variant" (AECV). ננו האמינגבירד – הוכרז ב-2011, כטב"ם בצורת קוליברי המצויד במצלמה, שיכול לטוס במהירויות של עד 17 קמ"ש. הוא יכול לטפס ולרדת אנכית, לטוס הצידה, קדימה ואחורה, וכן להסתובב עם כיוון השעון ונגד כיוון השעון בשליטה מרחוק למשך כ-8 דקות. SkyTote – כטב"ם היברידי המשלב המראה ונחיתה אנכית (VTOL) עם כנף קבועה, שהציע יכולת המראה אנכית תוך צמצום בצריכת אנרגיה. אירו-ויירונמנט סוויצ'בלייד – משפחה נישאת של חימוש משוטט המופעל חשמלית לשימוש בשטח. הוא נפרס בשתי תצורות, ה-300 לתקיפת צוותים וה-600 לתקיפת שריון. FQM-151 פוינטר RQ-14 עין דרקון פומה LE (פומה ארוכת שהייה, באנגלית: Long Endurance) מסוק VAPOR שרייק – רחפן עם 4 רוטורים המיועד לסיור בשיטת "perch and stare" (התמקמות ותצפית), שוקל 2.27 ק"ג עם משך שהייה של 40 דקות בזמן ריחוף, או יכולת לנחות ולשדר במשך מספר שעות. סנייפ – קוודקופטר (רחפן עם ארבעה רוטורים) בעיצוב קטן מספיק לפריסה על ידי אדם בודד לאיסוף מודיעין תצפית. הוא שוקל 140 גרם, יכול להגיע למהירויות של 32 קמ"ש עם טווח של למעלה מקילומטר אחד. יש לו זמני טיסה של 15 דקות, הוא עמיד לרוחות של 24 קמ"ש, ומצויד במערכות אלקטרו-אופטיות ואינפרא-אדום. הוא בעל יכולת עבודה בתנאי תאורה נמוכה וכולל חיישני אינפרה-אדום באורך גל ארוך לצילום תמונות או וידאו בתנאי יום או לילה. במאי 2017, נמסרו 20 כטב"מי ה-Snipe הראשונים ללקוח צבאי אמריקאי שזהותו לא נחשפה. קוואנטיקס – כטב"ם, טווח של 40 ק"מ, זמן טיסה של 45 דקות, משקל של 2.3 ק"ג, נשלט באמצעות רדיו מוצפן, אוטומטי, מאפשר טיסות אוטונומיות מתוכנתות מראש, וכולל מצלמה רב-תכליתית. רד דרגון – כטב"ם התקפי חד-כיווני המיועד לתקיפה אוטונומית, שוקל 20 ק"ג ויש לו טווח של 402 ק"מ. הוא מצויד בבינה מלאכותית המשתמשת בראייה ממוחשבת לניווט ולזיהוי מטרות אוטומטי במטרה להתמודד עם שיבושי קשר. תוכניות נכון ל-2007, אירו-ויירונמנט החזיקה בחוזה ל-5 שנים במסגרת IDIQ (אספקה בלתי מוגבלת, כמות בלתי מוגבלת) בשווי 4.7 מיליון דולר מטעם מעבדת המחקר של חיל האוויר של ארצות הברית, לפיתוח טכנולוגיות הנעה עבור כטב"מים. החוזה כלל גם משימות ספציפיות כמו שילוב תאים סולאריים בכנפי המטוסים, שיפור יעילות של מנועים חשמליים ומערכות אחסון מימן. בשנת 2023, ישראל הגישה בקשה למחלקת ההגנה של ארצות הברית לאספקת 200 רחפני תקיפה מסוג Switchblade 600. נכון ל-7 בנובמבר, לא היה ברור אם הבקשה אושרה. האפס-מובייל (HAPSMobile) HAPSMobile היא חברת-בת של סופטבנק המתכננת להפעיל רשתות תחנות פלטפורמה בגובה רב (HAPS), כאשר אירו-ויירונמנט מחזיקה בבעלות חלקית בה. HAPSMobile מפתחת את כלי הטיס הבלתי מאויש הסולארי Hawk30 לתקשורת אסטרטוספרית, ויש לה קשר אסטרטגי עם פרויקט לון, חברת-בת של חברת האם של גוגל, אלפאבית. חברות בנות אירו-ויירונמנט היא הבעלים של חברת סקיי טאוור (באנגלית: Skytower), שהוקמה בשנת 2000 כדי לפתח את הטכנולוגיות ולקבל אישורי ממשלה לשימוש בכטב"מים טסי רום כ"לוויינים אטמוספיריים" או פלטפורמות ממסר תקשורת בגובה רב. ביולי 2002, כטב"ם הפאת'פיינדר פלוס של נאס"א/אירו-ויירונמנט נשא ציוד ממסר תקשורת מסחרי שפותח על ידי חברת סקיי טאוור כדי לבחון את השימוש במטוס כ"לוויין אטמוספירי". חברת סקיי טאוור, בשיתוף עם NASA ומשרד הפנים והתקשורת היפני, השתמשה במטוס כדי לשדר הן אותות HDTV והן אות תקשורת אלחוטי של IMT-2000 מגובה של 19,812 מטר. זה היה שווה ערך למגדל שידור בגובה של 19 ק"מ. בשל זווית הטיסה הגבוהה של המטוס, השידור עשה שימוש בוואט אחד בלבד של כוח, שהם 1/10,000 מההספק שנדרש ממגדל קרקעי כדי לספק את אותו האות. לדברי סטיוארט הינדל מחברת סקיי טאוור, "הפלטפורמות של סקיי טאוור הן בעצם לוויינים גאוסטציונריים ללא עיכוב זמן (דיליי)." הינדל הוסיף שפלטפורמות כאלה, הטסות בסטרטוספרה בניגוד ללוויינים רגילים, יכולות להשיג רמות שימוש גבוהות בהרבה בתדרים. "פלטפורמה יחידה של סקיי טאוור יכולה לספק יותר מפי 1,000 מיכולת הגישה המקומית בפס רחב קבוע שמספק לוויין גאוסטציונרי המשתמש באותו פס תדרים, על בסיס בייט לשנייה לכל מייל רבוע." בינואר 2021, החברה רכשה את Arcturus UAV, יצרנית כטב"ם ה-Arcturus T-20 תמורת 405 מיליון דולר. קישורים חיצוניים אתר האינטרנט הרשמי של אירו-ויירונמנט (באנגלית) מידע עסקי על חברת אירו-ויירונמנט באתרים Yahoo! Finance • MarketWatch • CNN Money • Bloomberg Business (באנגלית) אירו-ויירונמנט, בגוגל פיננסים אירו-ויירונמנט, באתר Crunchbase (באנגלית) אירו-ויירונמנט, באתר EDGAR של הודעות ל-SEC (באנגלית) הערות שוליים