Kiovan tekojärvi

Kiovan tekojärvi (ukr. Київське водосховище, Kyjivske vodosh’ovyštše) on Ukrainan pohjoisosassa sijaitseva, pinta-alaltaan Euroopan 14. suurin tekojärvi ja 27. suurin makeanveden allas. Se muodostaa osan Dneprin pääuomaa, ja sijaitsee eteläosiltaan 15 kilometriä pääkaupunki Kiovan ydinkeskustasta pohjoiseen. Tekojärvi on hallinnollisesti Kiovan ja Tšernihivin alueilla. Suurin rantakaupunki on voimalapadon äärellä sijaitseva Vyšhorod (runsas 28 000 as., vuonna 2017), joskin miljoonakaupunki Kiovan pohjoisraja on vain kolmen kilometriä Kiovan tekojärven voimalapadosta etelään. Tekojärvi syntyi Dnepriin vuonna 1965 ja oli seurausta Kiovan vesivoimalaitosta palvelevien patojen rakentamisesta vuosina 1960–1966. Tekojärven keskimääräinen virtaama on 33,1 kuutiometriä vuodessa. Varsinaisen voimalapadon ohella tekojärven laidoille on rakennettu yhteensä 75 kilometriä patorakenteita. Toisen lähteen mukaan padon pituus olisi 42,3 kilometriä. Vesivoimalan 20 generaattorin yhteiskapasitetetti on 361,2 MW (toiaen lähteen mukaan 433 MW), ja voimala tuottaa vuosittain keskimäärin 0,767 TWh sähköenergiaa. Vesivoimalan luoteispuolelle on rakennettu pienehkö pumppuvoimalaitos (Kiovan pumppuvoimalaitos). Tekojärven pituus on 110 kilometriä ja leveys enimmillään 12 kilometriä keskileveyden ollessa 8,4 kilometriä. Altaan vesipinta-ala on 922 neliökilometriä, keskisyvyys 4,0 metriä ja vesitilavuus on 3,7 kuutiokilometriä, josta 1,2 km3 on käytettävissä. Tekoaltaan rakentaminen mahdollisti osaltaan riittävän syvän vesitien muodostumista Dneprin laivaliikenteelle. Tekoaltaan avulla Dneprin alajuoksun virtaamaa voidaan säädellä; tämä on synnyttänyt myös ekologisia ongelmia (vähentynyt virtaama heikentää veden hapettumista, jolla on vaikutuksensa vesikasvien ja -eliöiden tasapainoon). Vettä käytetään sähköntuotantoon, teollisuuden ja julkisiin tarpeisiin sekä kasteluun. Voimalapadon itäpuolella on laivaliikenteen mahdollistava sulutus. Kiovan tekoallas sijaitsee lähellä suljettua Tšernobylin ydinvoimalaitosta, jonka vieressä virtaava Pripetjoki yhtyy Dnepriin Kiovan tekoaltaan alueella. Kiovan tekoaltaan luoteisin osa kuuluu ydinonnettomuuden jälkeen perustettuun Tšernobylin suojavyöhykkeeseen. Tekoaltaan veden, pohjamudan ja kalojen radioaktiivisuutta ja muita ympäristömuuttujia on seurattu ydinonnettomuuden jälkeen. Esimerkiksi Yakimenko (2013), joka arvioi Kiovan tekoaltaan veden turvallisuutta juomavedeksi tai kastelukäyttöön, toteaa tekojärven veden radioaktiivisuudella olevan vuodenaikaisvaihtelua. Radioaktiivisuuden minimitaso saavutetaan helmikuussa ja maksimitaso huhtikuussa säteilyturvallisuuden indekseillä (kokonaisbeta-aktiivisuus ja kokonais alpha-aktiivisuus) arvioituna. Kuvia Lähteet Aiheesta muualla Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kiovan tekojärvi Wikimedia Commonsissa Kiovan vesivoimala (Kyjivska HES) (Arkistoitu – Internet Archive) (ukrainaksi) (uge.gov.ua) Radiation continues to ‘muddy the waters’ in the Sea of Kyiv (22.4.2016) (englanniksi) (euronews.com/)