Bitka pri Žltých vodách

Bitka pri Žltých vodách bola vojenským stretom, ku ktorej došlo v dňoch 29. apríla až 16. mája roku 1648 medzi poľskou armádou na jednej strane a vzbúrenými kozáckymi vojskami v spojenectve s tými tatárskymi na strane druhej pri obci Žlté vody (ukr. Žovti Vody). Išlo o úplne prvý boj v rámci kozáckej vojny vedenej hajtmanom Bohdanom Chmeľnyckým. Bitka sa skončila porážkou poľsko-litovskej armády, ktorú viedol hajtman menom Mikołaj Potocki. Predohra V apríli roku 1648 došlo k vypuknutiu kozáckeho povstania pod velením hajtmana Bohdana Chmeľnyckého v oblasti Záporožia. Rozšírilo sa taktiež medzi poddaných obyvateľov a zasiahlo celé územie juhovýchodu Poľsko-litovského kráľovstva. Začala sa tak jedna z najhlbších politických, sociálnych ale aj medzinárodných kríz poľsko-litovskej dŕžavy, ktorá trvala až do obdobia 60. rokov 17. storočia. Verbovanie a vojenský pochod v ústrety osudu Dňa 21. apríla roku 1648 sa začala trestná výprava proti Chmeľnyckého armáde. Poľsko-litovská armáda vyrazila smerom z Čerkas cez stepnú krajinu do Záporožskej Siče. O štyri dni neskôr sa pri Krylove stretla s vojakmi Stanislawa Krzyczewským, ktorá sa mala presunúť do Záporožia na lodiach po rieke Dneper. Divízia mala spolu až 3 500 registrovaných kozákov oblasti čyhyrynského, čerskaského, korsuňského a kanevského pluku. Pripojilo sa k nim taktiež 80 dragúnov. Kozácky hajtman mal k dispozícii spočiatku iba 1 000 ozbrojencov. Väčšia časť jeho vojska boli v tom čase zaneprázdnená presunom tatárskych oddielov pri Tavani na Dnepre, pričom bránila kozácku základňu. Tam bolo k dispozícii až 6 000 ozbrojencov. Krymský chán Tuhaj-bej disponoval silou 6 000 až 7 000 vojakmi. Obidvaja spojenci sa vydali z okolia Čortomlyku a Bazavluku k osídleným oblastiam Kyjevska, kde zahliadli neregistrovaných kozákov, tzv. vypyščycov. Poľsko-litovská armáda pod velením hajtmana Mikolaja Potockého dorazila k Omeľnyku, pričom práve tam prenocovala. Dňa 28. apríla roku 1648 dorazila smerom k obci Kňjaži Bajraky. V stredu dňa 29. apríla sa uprostred ranných hodín dostala poľsko-litovská armáda k povodiu Žltých vôd. Prológ boja V čase, keď dorazila poľská armáda k Žltým vodám a rozhodla sa tam napojiť kone, začal sa vojenský útok tatárskych hôrd na samotné poľské postavenia. Večer sa však tatárski jazdci stiahli. V poľskom vojenskom štábe sa naskytli dve možnosti. Tá prvá znamenala v praxi to, že by došlo k bezodkladnému ústupu smerom do Krylova, ktorý bol ako pevnosť chránený drevenými palisádami. Druhou možnosťou bolo vybudovanie pevného poľného tábora, v ktorom by vojskám malo prísť na pomoc hlavné jadro poľskej armády. Voľba tejto taktiky bola napokon zo strany hajtmana Stefana Czarnieckieho, ktorý získal podporu Potockého. Kocky boli hodené. Krvavá daň Dňa 30. apríla roku 1648 dorazilo kozácke vojsko pod velením hajtmana Bohdana Chmeľnyckého priamo na bojové pole. Spolu s tatárskymi hordami malo až dvojnásobnú prevahu. Obkľúčilo poľné táborisko. Zvyšok tábora chránila elastická vozová hradba, ktorá mohla kedykoľvek uvoľniť jazdecký výpad. Prvý deň bol síce ešte bez boja, lenže práve Chmeľnyckého vojaci pokrikovali pokrikovali na registrovaných kozákov to, aby „odstúpili od Lachov“. Dňa 1. mája roku 1648 začal prvý vojenský útok kozáckych oddielov. Tuhaj-bej mal v pláne vojnovú lesť, ktorá však skončila bez úspechu pre mokrú pôdu, ktorá skomplikovala jazdu na koňoch. Okolo jedenástej hodiny vyrazili kozáci do boja. Vojenské útoky sa opakovali ešte päťkrát ibaže bezvýsledne. V dňoch 2. až 12. mája sa kozáci snažili podkopať k najbližšiemu poľskému šiancu lenže boli zahnaný a stratili delo. Viedli útoky na valy. Počas dňa zvádzali silné útoky tatárske hordy a uprostred noci zas kozáci. Poľské velenie bolo v patovej situácii a čas šiel proti nemu i vojsku. Kozácky hajtman menom Bohdan Chmeľnyckyj viedol tajné rokovania, počas ktorých sa mu podarilo presvedčiť kozákov z čerkaského pluku k vzbure, ktorú zorganizovali stotník Bohdan Topicha a Filon Džedžail. Zatkli svojich veliteľov a vyslali poverených zástupcov k ďalším jednotkám, aby mohli byť na strane vzbúrencov. Dňa 5. mája roku 1648 však boli obaja stotníci popravení. Až dňa 13. mája roku 1648 sa podarilo kozáckym vojskám dobyť Žlté vody. Vojenský tábor kozáckeho hajtmana Bohdana Chmeľnyckého mal už 3 500 kvalitne vyzbrojených mužov. Na ďalší deň takmer 1 200 kozákov a dragúnov rusínskeho pôvodu prešlo na stranu povstalcov. Bohdan Chmeľnyckyj mal už desaťnásobnú prevahu na bojovom poli. Dňa 15. mája roku 1648 vyzval Tuhaj-bej mladého poľského hajtmana Potockého k tomu, aby sa osobne stretli. Bola to však lesť, ktorú poľská jazdná eskorta odhalila a tým svojho veliteľa ubránila pred únosom. Medzitým sa poľsko-litovská bojová strana dopustila vážnej strategickej chyby. Rozhodla sa podľa skorších rokovaní s Tuhaj-bejom predať všetky svoje delá. Hneď po tom začali kozácko-tatárski povstalci kanonádu na poľských vojakov. Potockého divízia zo 600 vojakov skončila s obranou celého poľského táborenia a rozdelila sa proti povstalcom do troch skupín na uzavretých šiancoch. Prvú obrannú pozíciu bránil Jacek Szemberg, známy ako komisár registrovaných kozákov. Druhú pozíciu viedol sám hajtman Potocki a napokon obranu tretej pozície mal na starosti dôstojník menom Jan Fryderyk Saphieha. Poľskí vojaci sa napriek urputnému ostreľovaniu udržali na pozíciách až do neskorého večera. Keď sa už zotmelo, opustili poľské vojská svoje pozície v úplnom tichu a začali takticky ustupovať k obci Kňjaži Bajraky. Spočiatku sa im darilo pokojne a bezpečne obísť kozácko-tatárskych povstalcov v podobe nočných strážcov. Našiel sa však medzi nimi vojak, ktorý ich zradil tým, že dal nepriateľom znamenie, čím vyvolalo paniku. Konečný protiúder a epilóg boja Dňa 16. mája roku 1648, presnejšie počas úsvitu, sa začala posledná kapitola krvavej potýčky pri Žltých vodách. Vojenský veliteľ krymských hôrd menom Tuhaj-bej začal z jednej strany výpady na poľských vojakov. Karaš-bej ako vojenský náčelník zhromaždených nogajských hôrd si doberal protivníkov z druhej strany. Šípy v tvare doslova veľkých mračien zasahovali obranné pozície poľských vojakov. Tí však bránili svoje postavenie pomocou paľby zo strelných zbraní. Hordám sa však nepodarilo zastaviť poľskú vojenskú kolónu. Posunula sa o tri kilometre ďalej. Bohdanovi Chmeľnyckému sa medzitým podarilo presunúť ozbrojencov na miesto známe ako Zelená Balka, ktoré sa nachádzalo pred poľskými vojakmi na ústupe. Tu sa podarilo kozákom rozostaviť vlastné delá, ktoré napokon zmasakrovali poľských vojakov. Popoludní sa boj napokon skončil. Udialo sa tak z toho dôvodu, že začalo pršať, čím poľským obrancom vlhol strelný prach. Podľa slov súčasníka Albrychta Stanislawa Radziwila sa do zajatia dostalo iba 300 poľských vojakov. Vojenská bitka pri Žltých vodách sa stala smutnou prehrou z hľadiska morálky pre armádne sily celého Poľsko-litovského kráľovstva a zároveň prvým víťazstvom kozáckeho hajtmana Bohdana Chmeľnyckého. Súčasníci spomínali na tento bojový stret ako drámu, ktorá bola oveľa horšia než Bitka pri Cecore. Referencie Literatúra FRIEDL, Jiří et al. (2017). Dějiny Polska. Praha: NLN, s.r.o. ISBN 978-80-7422-306-8. RYCHLÍK, Jan - ZYLYNSKYJ, Bohdan - MAGOCSI, Paul Robert. (2015). Dějiny Ukrajiny. Praha: Nakladatelství lidové noviny, s.r.o. ISBN 978-80-7106-409-1. ŘEZNÍK, Miloš. (2010). Dějiny Polska v datech. Praha: Nakladatelství Libri. ISBN 978-80-7277-408-1. Pozri aj Chmeľnyckého povstanie Iné projekty Commons ponúka multimediálne súbory na tému Bitka pri Žltých vodách Zdroj FUKALA, Radek. (2024). Povstání Bohdana Chmelnického: Kozáci na planoucí Ukrajině 1648-1654. Praha: Nakladatelství Epocha s.r.o. ISBN 978-80-278-0173-2.