Bogdan Hmeljnicki

Bogdan Hmeljnicki (ukrajinski: Богдан Зиновій Михайлович Хмельницький; Subotiv pored grada Čigirina, 27. decembra 1596. – Čigirin, 25. jula 1657.) je bio vođa Zaporoških kozaka, koji je između 1648. i 1657. vodio ustanke protiv poljskih vladara koji su tad vladali Ukrajinom. Poznat je i po sklapanju Perejaslavskog sporazuma nakon kojeg su svi krajevi istočno od rijeke Dnjepar, potpali pod vlast Ruskog Carstva. Biografija Rođen je u selu Subotiv, nedaleko od Čigirina najvjerojatnije između 1595. i 1596. Sin sitnoga poljskoga plemića, bio je Kozak i školovan u Poljskoj. Njegov je otac služio pod poljskim hetmanom Stanisławom Żółkiewskim. Nakon što je studirao kod Isusovaca u Lavovu i Krakovu, postao je oficir u službi poljske vojske u borbi protiv Osmanskog Carstva. Sudjelovao je u Poljsko-turskom ratu za Moldaviju i Bukovinu. U Bitka kod Cecore 1620. godine njegov otac je poginuo a Hmeljnicki je bio zarobljen. Dok je bio u zatočeništvu, naučio je turski i tatarski. Godine 1637. postao je vojni tajnik "registriranih kozaka" (ukrajinski: реєстрові козаки, reiestrovi kozaky) i potom zapovjednik kozačke čete. Za vrijeme dok je bio hetman (komandant) kozačkih snaga kod utvrde Čigirin, posvađao se sa poljskim guvernerom tog područja, no posvađao se sa poljskim guvernerom u selu u kojem je živio završio je smrću njegovog desetogodišnjeg sina, te je bio prisiljen pobjeći iz tog kraja u decembru 1647. Pobjegao je na istok do utvrde Zaporoških kozaka na rijeci Dnjepar, poluvojničke zajednice sastavljene od odbjeglih kmetova, hajduka i trgovaca, među kojima je 1648. postao hetman.. U aprilu 1648, uz podršku Krimskih Tatara, organizirao kozački ustanak protiv Poljaka, te je potaknuo ukrajinske seljake na ustanak u nadi da će ih osloboditi kmetstva pod poljskom plemstvom. Ukrajina je već doživjela nekoliko buna, ali ovaj put cilj je bio uspostaviti neovisnu državu. Njegov marš preko ukrajinskih stepa donosio mu je sve veći broj boraca i simpatizera, od nezadovoljnih seljaka, građana i svećenika. Uspjeh Hmeljnickog ustanka bio je ogroman, jer je uspio okupiti vojsku od više od 80.000 ljudi diljem cijele Ukrajine, s kojom je nekoliko puta porazio poljsku vojsku i potkopao možda najmoćniji utjecaj Poljske i Litve u Europi tog vremena. Nakon serija pobjeda nad poljskom vojskom tokom 1649, Hmeljnicki se pomirio s novim poljskim kraljem Janom II Kazimirom, i 18. augusta 1649. sklapio sa njim mir u galicijskom Zborivu. Uvjeti tog sporazuma, omogućavali su mu da oformi gotovo nezavisnu kozačku kneževinu u Ukrajini. Ipak tim sporazumom nisu bili zadovoljni ni poljski plemići, a niti sljedbenici Hmeljnickog, jer su mnogi od njih ostali kmetovi svojih starih poljskih feudalnih vladara. Zbog svega toga, on je obnovio borbe sa Poljacima u proljeće 1651, ali je nakon poraza u Berestečkoj bitci u junu, bio prisiljen prihvatiti novi, manje povoljan ugovor o autonomiji. Zbog tog je zatražio pomoć od ruskog cara Alekseja I. i sklopio sa njim početkom 1654. Perejaslavski sporazum o zajedničkoj borbi protiv poljske dominacije nad Ukrajinom. Perejaslavskom sporazumom je caru dodijeljena istočna obala Dnjepra, koja je još uvijek bila pod kontrolom kozačkog atamana. Kozački ustanak, koji je kasnije prerastao u rusko-ukrajinski, trajao je do 1667. godine, kada je potpisan Andrusov ugovor. Nakon toga su Rusi napali Poljsku, ali Hmeljnicki nije ni tad bio zadovoljan sklopljenim sporazumom sa carem Aleksejom I., pa je ušao u tajne pregovore sa Švedskom, koja je u to vrijeme isto tako bila u ratu s Poljsko-Litavskom Unijom. U Poljskoj su kozačka vojska i njezini saveznici iz Transilvanije pretrpjeli nekoliko poraza. Posljedično, Hmeljnicki se morao suočiti s kozačkom pobunom na domaćem terenu. Zabrinjavajuće vijesti stizale su i s Krima: Tatari, saveznici Poljske, pripremali su se za novu invaziju na Ukrajinu. Iako već bolestan, Hmeljnicki je nastavio s diplomatskim aktivnostima te je čak primao careve izaslanike dok je ležao u krevetu. Umro je Čigirinu 25. jula 1657. u vrijeme dok je bio zauzet pregovorima sa Šveđanima. Hmeljnicki zauzima mitski položaj u ukrajinskoj historiji, kao herojski borac za kozačku samostalnost, koji je u silnoj želji da je dovede do vrhunca, ispao i krivac da se ona vremenom gotovo potpuno izgubila, zbog rastuće ruske dominacije. Povezano Ukrajina Historija Ukrajine Napomene Reference Vanjske veze Bohdan Khmelnytsky na portalu Encyclopædia Britannica (en)