Karakum

Karakum (turkmeeniksi Garagum, ”Musta hiekka”) on hiekka-aavikko Keski-Aasiassa sijaitsevassa Turkmenistanissa. Sen pinta-ala on noin 350 000 neliökilometriä. Karakum käsittää noin 70 prosenttia maan pinta-alasta. Samanniminen aavikko on Kazakstanissa Araljärven koillispuolella. Karakum sijaitsee Turanin alangon eteläosassa. Se rajoittuu koillisessa ja idässä Amudarjan laaksoon, kaakossa ja etelässä Garabilin ja Bathyzin ylänköihin ja Kopetdagin reunatasankoon, lännessä Pieneen-Balkaniin ja Uzboýn kuivaan jokiuomaan sekä luoteessa ja pohjoisessa Sarygamyşin painanteeseen. Aavikko jakautuu korkeampaan pohjoisosaan (korkeus enimmillään 244 metriä), matalampaan keskiosaan sekä korkeimpaan kaakkoisosaan (enimmillään 450 metriä). Pohjois- ja keskiosaa erottaa Üňüzin painanne. Hiekka-aavikko on muodostunut etupäässä muinaisen Amudarjan kuljettamasta hiekasta ja savesta sekä etelässä Murgab- ja Tejenjokien suistojen sedimentistä. Sen maisemaa leimaavat pohjois- ja keskiosissa tuulen muokkaamat hiekkaharjut ja kaakossa myös hiekkakummut. Liikkuvia hiekkadyynejä eli barkaaneja on 5–10 prosenttia pinta-alasta. Kohoumien välissä on savimaita, suolasoita, muinaisia jokiuomia ja laskujoettomia painanteita. Alueen hyötykaivannaisiin kuuuluvat rikki, maakaasu ja öljy. Karakumin ilmasto on ankaran mantereinen ja kuiva. Tammikuun keskilämpötila on pohjoisessa –5 ja etelässä 3 ja heinäkuun keskilämpötila vastaavasti 28–34 astetta. Talvella lämpötila voi laskea –30:een asteeseen. Vuorokautiset lämpötilanvaihtelut voivat olla jopa 50 astetta. Alueelle ovat ominaisia kuumat ja kuivat tuulet sekä pölymyrskyt. Vuotuinen sademäärä on 60–150 millimetriä. Sateita saadaan etupäässä keväällä. Pohjavesi on usein suolapitoista. Aavikkoa peittää keväisin lyhytaikainen kasvillisuus, joka kuivuu pois huhti-toukokuussa. Tyypillisiä kasvilajeja ovat hietikkosara, untuvaheinät, malvakasvit, saksaulit, hiekkapavut, kurjenherneet ja efedrat. Eläinkuntaan kuuluvat kuhertajagaselli, korsakki, susi, hietakissa, afrikanvillikissa, monet jyrsijät ja lintulajit, käärmeet, liskot, nelivarvaskilpikonna, arolukit ja skorpionit. Alueella sijaitsevat Repetekin, Bereketli Garagumin ja Gaplaňgyrin luonnonpuistot. Aavikolla asuvat turkmeenit ovat perinteisesti harjoittaneet paimentolaisuuteen perustunutta karjanhoitoa. Karjatalouden tehostumisen sekä öljy- ja kaasuteollisuuden myötä alueelle on syntynyt kiinteitä asutuksia. Karakumin pohjois-, kaakkois- ja eteläreunalla on laajoja keinokastelualueita, joilla viljellään puuvillaa, viljaa, rehukasveja, hedelmiä ja vihanneksia. Kaakkoisosan läpi Kopetdagvuorten juurelle virtaa Amudarjasta alkunsa saava Karakumin kanava. Keinokastelun aiheuttamaa maaperän suolaantumista on yritetty ratkaista johtamalla suolainen poistovesi aavikolle. Tämä on puolestaan johtanut pohjaveden ja laidunmaiden pilaantumiseen, mihin on tarjottu ratkaisuna poistovesien johtamista yhtenäisen kanavaverkon kautta Garaşorin painanteeseen suunniteltuun Altyn asyr -tekojärveen. Lähteet