Akdamar

Akdamar (Tyrkisk: Akdamar Adası), også kjent som Aghtamar (armensk: Աղթամար) eller Akhtamar (armensk: Ախթամար), er den nest største av de fire øyene i Vansjøen, i det østlige Tyrkia. Cirka 0,7 km² i størrelse, den ligger ca 3 km fra kysten. På den vestlige enden av øya, en hard, grå, kalksteinsklippe stiger 80 meter over innsjøens nivå (1 912 meter over havet). Øya avtar mot øst, til et nivå i området der en kilde gir rikelig med vann. Det er hjem til den armenske Hellige Kors-Katedralen fra 900-tallets, som var sete for den armenske apostoliske Katolikos av Aghtamar fra 1116 til 1895. Etymologi Opprinnelse og betydning av øyas navn er ukjent, men en folkelig etymologisk forklaring finnes, basert på en gammel armensk legende. I henhold til fortellingen bodde en armensk prinsesse som heter Tamara på øya som ble forelsket i en borgerlig. Denne gutten svømte fra fastlandet til øya hver natt, ledet av et lys hun tente for ham. Hennes far fikk nyss om guttens besøk. En natt, mens hun ventet på at hennes elsker skulle komme, ødela han hennes lys, og lot gutten være i midten av innsjøen uten ledesnor for å indikere hvilken retning han skulle svømme. Kroppen hans ble skylt på land og, som legenden konkluderer med, det virket som om ordene "Akh, Tamara" (Oh, Tamara) var frosset på hans lepper. legenden var inspirasjonen for en godt kjent dikt av Hovhannes Tumanjan fra 1891. Akdamar (som betyr "hvit vene" på tyrkisk) er det offisielle navnet på øya. Historie I løpet av sin regjeringstid, valgte kong Gagik I Artsruni (r. 908-943/944) av det armenske Kongedømmet Vaspurakan øya som en av sine bosteder. Han grunnla en bosetning og reiste et stort firkantet palass rikt utsmykket med fresker, bygget en havn kjent for sin komplekse hydrotekniske inginørkunst, planla gatene, hager og frukthager, og plantet trær og designet områder for rekreasjon for seg selv og sitt hoff. Den eneste overlevende struktur fra denne perioden er den Palatine Cathedral of the Holy Cross (armensk: Սուրբ Խաչ եկեղեցի Surb Khach yekeġetsi). Det ble bygget av rosa vulkansk tuff av arkitekt-munk Manuel i årene 915-921, med et interiør som måler 14,80 ganger 11,5 meter og kuppelen som når 20,40 meter over bakken. I senere århundrer, og frem til 1915, var den en del av et kloster komplekse, ruinene som kan fortsatt sees sør for kirken. Mellom 1116 og 1895 var øya lokaliteten til Catholicosate of Aghtamar av den Armenian Apostolic Church. Khachatur III, som døde i 1895, var den siste Catholicos av Aght'amar. I april 1915, under det armenske folkemordet, ble munkene av Aght'amar drept, katedralen ranet og klosterets bygninger ble ødelagt. Katedralen Katedralens arkitektur er basert på en formgivning som har vært utviklet i Armenia flere århundrer tidligere hvor det mest kjente eksemplet er 1600-talls kirken St. Hripsime i Echmiadzin, som innbefatner en dom med et konisk tak. Den unike viktigheten til katedralen kommer fra den store mengden av basrelieff uthugninger av hovedsakelig bibelske scener som utsmykker de utvendige veggene. Meningen med disse relieffene har vært et debattert tema med varrierte forklaringer. Ikke alle disse spekulasjonene har blitt utført i god tro, for eksempel tyrkiske kilder illustrerer at islamisk og tyrkiske påvirkninger ligger bak innholdet i noen av relieffene, slik som den fremhevede illustrasjonen av en prins som sitter med korslagte ben i en tyrkisk stil på en lav trone. Noen lærde hevder at frisenes har sine samtidige tilsvarende motiv i Umajjadkunst, slik som en turbankledd prins, arabisk stil på klær, vinbilder; hentydning til kongelige Sasanide-bilder finnes også. Referanser