Çatal Hüyük

Çatal Hüyük je rozsiahle archeologické nálezisko, ktoré sa nachádza na území dnešného Turecka a v roku 2012 bolo zaradené na Zoznam svetového dedičstva UNESCO. Pozostáva z dvoch nálezísk s rozlohou 37 hektárov, ktoré sa týčia na dvoch kopcoch na Juhoanatólskej plošine (10 kilometrov východne od mesta Konya). Vyšší východný kopec obsahuje osemnásť úrovní neolitického osídlenia z obdobia medzi rokmi 7400 až 6200 pred Kristom, ktoré poskytli jedinečný dôkaz o vývoji prehistorickej sociálnej organizácie a kultúrnych praktík a osvetľujú skorú adaptáciu ľudí na sedavý spôsob života a poľnohospodárstvo. Vykopávky západného kopca odhalili predovšetkým úrovne osídlenia z obdobia chalkolitu z obdobia 6200 až 5200 pred Kristom a odrážajú pokračovanie kultúrnych praktík v danom období. Spoločne svedčia o vývoji sociálnej organizácie a kultúrnych praktík, keď sa ľudia na sedavý spôsob života a poľnohospodárstvo. Lokalita je výnimočná svojou značnou rozlohou a dlhou životnosťou osídlenia (viac ako 2 000 rokov), charakteristickým usporiadaním domov za sebou s prístupom cez strechu a prítomnosťou veľkého súboru prvkov (nástenných malieb, reliéfov, sôch a ďalších symbolických a umeleckých prvkov predstavujúcich symbolický svet obyvateľov). Objav V rok 1958 na Çatal Hüyük náhodou narazil tím britských archeológov: David French, Alan Hall a James Mellaart. Nález na Mellaarta tak zapôsobil, že hneď začal plánovať ďalšie vykopávky. Mellaartov prvý výkop sa uskutočnil v roku 1961 a trval celkovo 39 dní. Počas tohto výskumu objavil jeho tím 40 domov, ale aj figúrky, keramiku a nástenné umenie. Odvtedy až do roku 1965 sa tím každé leto vracal a pokračoval vo svojej práci. Nasledujúcich 28 rokov bol však archeologický výskum na tejto lokalite prerušený. Mellaart nastúpil na učiteľské miesto na Londýnskej univerzite a následne inšpiroval jedného zo svojich študentov (Iana Hoddera) k znovu obnoveniu vykopávok v Çatal Hüyüku. Hodder získal na vykopávky povolenie a odvtedy sa na lokalite každé leto stretajú archeologické tímy z celého sveta. Pre ochranu vykopávok pred nepriaznivým počasím boli v rokoch 2002 až 2008 postavené dva prístrešky. Sociálna organizácia Medzi nálezmi z Çatal Hüyük chýbajú akékoľvek skutočné známky hierarchie. Všetky vykopané budovy zrejme slúžili len na domáce účely. Domy z nepálených tehál boli postavené jeden vedľa druhého, takže medzi nimi bolo málo alebo žiadny priestor na vytvorenie ulíc. Z domu von a dovnútra sa dalo dostať len pomocou rebríku cez strechu a po meste sa dalo pohybovať len chôdzou po rovných strechách. Obytný priestor bol plný malieb a sôch – zobrazujúcich predovšetkým býky, jelene, leopardy, supy a ľudské postavy. Na lokalite neboli nájdené žiadne pozostatky pevnosti ani mestských hradieb, ktoré by chránili mesto. Postupom času boli staré domy zasypané alebo vypálené a keď k tomu došlo, nové obydlia boli postavené priamo na už existujúcich. Tento cyklus nahrádzania viedol k postupnému zvyšovaniu výšky nánosu, ktorý vidíme dnes, a tiež umožnil archeológom určiť veľmi odlišné vrstvy osídlenia pri vykopávkach lokality – doteraz bolo objavených ohromujúcich osemnásť vrstiev. Zatiaľ čo niektoré domy sa zdajú byť zdobnejšie ako iné, čo sa týka veľkosti a výzdoby, nedostatok rituálnych a spoločenských priestorov naznačuje relatívne rovnostársku spoločnosť. Zdá sa, že táto rovnosť sa rozšírila aj na rodové roly. V Çatal Hüyüku bolo nájdených mnoho kostier pochovaných pod podlahami domov. Po preskúmaní týchto kostier archeológovia zistili, že pozostatky pochované v Çatal Hüyük patria mužom aj ženám a naznačujú pomerne rovnomerné rozdelenie pracovných a domácich povinností medzi obe pohlavia. Na rebrách mužských aj ženských kostier sa nachádzajú prilepené sadze, čo ukazuje, že všetci jedinci trávili pomerne veľa času v interiéri, kde sa zakladal oheň a vdychoval dym. Elementárne zložky v kostiach naznačujú, že muži a ženy mali prístup k rovnakým druhom potravín. Okrem toho muži a ženy vykazujú pomerne rovnakú úroveň záťaže súvisiacej s prácou. To naznačuje, že muži a ženy mali rovnaké spoločenské úlohy, vykonávali podobné povinnosti a mali rovnaký prístup k zdrojom. Táto rovnosť medzi pohlaviami spolu s absenciou rituálnych alebo hierarchických budov poukazuje na rovnostársku spoločenskú organizáciu. V domoch sa nachádzali štvorcové pece, kamenné lavice vysoké 10 – 30 cm a štvorcové výklenky vo vnútri stien. Steny boli omietnuté. Po natretí omietky na bielo boli na steny namaľované obrazy červenými a čiernymi farbami. Okrem obrazov namaľovaných na týchto stenách sa nachádzajú aj hlavy býkov, baranov a jeleňov vyrobené zo stlačenej hliny a nanesené na steny. Nachádzajú sa tam aj reliéfy ľudí a zvierat. Nástenné maľby v Çatal Hüyüku sa našli vo vrstvách 10 a 11. Najkrajšie a najsofistikovanejšie patria do siedmej a piatej vrstvy. Tieto maľby sú pokračovaním tradície, ktorú začal paleolitický človek, ktorý kreslil maľby na steny jaskýň. Možno tiež verili, že tieto obrázky im prinesú šťastie pri love. V neskorších dobách vidíme, že domáce dekorácie sa obmedzovali na vzory vtákov a geometrické vzory. Obrázky tiež zobrazujú bezhlavých ľudí, ktorých zožierajú supy, čo by mohlo súvisieť s pohrebnými tradíciami obyvateľov. Potom, čo supy zjedli mäso, kosti boli zozbierané, zabalené do slamenej látky a pochované v dome. Vykopávky na takýchto miestach odhalili mnoho kostier. Archeológovia tiež našli dary zanechané pre mŕtvych ľudí, ako napríklad nástroje vyrobené z kostí, ostré nástroje, kamenné sekery a korálky vyrobené z morských mušlí. Ekonomika V čase osídlenia v Çatal Hüyüku umožnili bohaté mokrade rozvoj poľnohospodárstva. Zdá sa, že obživa a ekonomika boli založené na schopnosti pestovať plodiny (napríklad pšenicu) a chovať dobytok. Divoká zver, vrátane divých stád, rýb a vtákov, tiež slúžila ako doplnok stravy obyvateľov Çatal Hüyüku. Rastúcu adaptáciu na sedavý poľnohospodársky spôsob života dokazujú nálezy kamenných, hlinených a kostených nástrojov a náčinia. Náboženstvo V Çatal Hüyüku neexistuje žiadny písomný záznam, čo znamená, že archeológovia nemajú priamy náhľad na ideologické presvedčenie vtedajšieho obyvateľstva. Veľké množstvo indícií nás však vedie k určitým špekuláciám o svetonázoroch týchto neolitických obyvateľov. Steny domov v Çatal Hüyüku boli často zdobené obrázkami ľudí aj zvierat, ako aj zvieracími lebkami alebo rohmi, čo naznačuje bohaté množstvo symbolického a umeleckého vyjadrenia. Na lokalite boli objavené aj sošky Venuše z hliny a kameňa, ktoré merajú na výšku 5-15 centimetrov. Tieto malé sošky často zobrazujú tučnú a kyprú ženskú postavu s veľkými bokmi, občas sediacu vedľa veľkých mačiek. Tie viedli prvých archeológov k teórii, že obyvatelia Çatal Hüyüku uctievali nejakú bohyňu matku. V poslednej dobe sú však archeológovia vo svojich predpokladoch týkajúcich sa tohto starovekého náboženstva oveľa zdržanlivejší. Archeológovia našli tiež dôkazy o tom, že pozostatky určitých jednotlivcov boli použité na ceremoniálne účely. Tieto kostry boli vykopané istý čas po pohrebe, rituálne sťaté (čo zanechalo na kostrovom materiáli zjavné rezné stopy) a neskôr znovu pochované. Možno títo jednotlivci predstavovali hlavy rodín alebo historicky významné osobnosti, a preto mali v očiach verejnosti alebo jednotlivca symbolickú hodnotu. Takéto dôkazy o uctievaní predkov tak ponúkajú vodítka k vnímaniu štruktúry rodiny a posmrtného života. Referencie