תל תעינאת

תל תעינאת (Tell Tayinat; נכתב גם תל תעינת, תל תעיינת ותל תעיינאת) הוא אתר ארכאולוגי, תלולית נמוכה, על גדתו הצפונית-מזרחית של נהר האורונטס, במקום שבו הנהר פונה מערבה. התל מזוהה עם העיר כִנַלִיַ (Kinalia) או כִנַלֻוַ (Kunulua), המוכרת במקורות אשוריים כבירת ממלכת פתינה. לאחר סיפוח ממלכת פתינה לאימפריה האשורית החדשה, הוקם באזור מחוז על שם העיר כִנַלֻוַ, המכונה במקורות אשוריים מאוחרים יותר גם בצורות כֻלַּנִּ או כֻלַּנִּיַ, והיא ככל הנראה כלנה (בראשית י', י'; עמוס ו', ב') וכלנו (ישעיהו י', ט') הנזכרות במקרא. התל שוכן בנפת האטיי בדרום טורקיה, כ-25 ק"מ צפונית-מזרחית לאנטקיה, בצידו הדרום מערבי של עמק אמוק, כ-800 מטר מהעיר הקדומה אללחֿ. היסטוריה האתר היה מרכז עירוני גדול בשתי תקופות: בתקופת הברונזה הקדומה ובתחילת תקופת הברזל. העיר החליפה בתחילת המאה ה-12 לפנה"ס את העיר אללחֿ כעיר המרכזית באזור, לאחר שהאחרונה חרבה על ידי גויי הים. באתר שכנה עיר הבירה של אחת הממלכות הנאו-חתיות/ארמיות שנקראה פלסתין או וַלסתין, ובהמשך "פתינה" ו"אונקי" בפי האשורים. עדויות ארכאולוגיות ואפיגרפיות מתעדות את עלייתה של ממלכה אזורית חזקה, שהייתה קשורה עם השם ארץ פלסתין ובעלת קשרים עם תרבויות הים האגאי. בתקופת הברזל II (המאות ה-10–6 לפנה"ס) נקראה העיר כינַלוַה (Kinalua). עם התחזקותה של ממלכת אשור, ערכו מלכיה מסעות כיבוש. בשנת 877 לפנה"ס כבש אשורנצירפל השני את כרכמיש והמשיך דרומה. הוא כבש את כינלוה ובזז אותה. הוא לקח זהב, כסף, כמויות בדיל שהוא הכרחי לייצור ברונזה, ברזל, 1,000 שוורים ו-10,000 כבשים. גלימות עשויות מבד פשתן, מיטות מעוטרות עשויות מעץ. בנוסף לקח איתו 10 נשים מזמרות וכן את בת אחיו של המלך כולל הנדוניה העשירה שלה, נקבת קוף גדול וברווזים. בעקבות מסעות הכיבוש של תגלת-פלאסר השלישי במערב סוריה ודרום אנטוליה, סופחה ממלכת פתינה לאשור. ארכאולוגיה החפירות הארכאולוגיות הראשונות באתר נערכו בין השנים 1935–1938, על ידי המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו. החפירות נערכו בראשותו של רוברט ג'ון בריידווד. אחד מהממצאים החשובים היה מקדש שהזכיר בתוכניתו את התיאורים של מקדש שלמה. בנוסף נחפרו מספר מבני ארמון גדולים בסגנון בית חֿילני. בשנת 1999 נערך באתר סקר ארכאולוגי על ידי המכון האוריינטלי, כן נבחנו החפירות המקוריות. חלק מהאתר נהרס בפעולות חקלאיות של תושבים מקומיים, כולל בניית מבנה תעשייתי על התל בשנת 1950. בשנת 2003 נערך באתר סקר על ידי אוניברסיטת טורונטו שהוביל לחפירות שהחלו באתר בשנת 2004 בראשותו של פרופ' טימותי הריסון (Timothy Harrison). החפירות המשיכו עד שנת 2012. החפירות כללו המשך חפירת המקדש מתקופת הברזל וכן המשך חפירה של אחד ממבני בית חילאני המתוארך לתקופת ברזל II. החפירות האלו הניבו גם ממצאים משמעותיים מתקופת ברזל I וכן כמות ממצאים קטנה ומבנים ראשוניים מתקופת הברונזה הקדומה. בנוסף נמצאו מספר לוחות בכתב יתדות מהאלף הראשון לפנה"ס. בשנת 2012 הכריז הצוות מאוניברסיטת טורונטו שהם חשפו את ראשו וגוו של פסל בדמות אדם המתוארך למאה ה-9 לפנה"ס. הפסל עשוי בזלת היה שלם ללא פגע מהמותניים ומעלה. גובה הפסל שנחשף הוא 1.5 מטר, ומכאן ניתנה הערכה שגובהו של הפסל בשלמותו היה בין 4–3.5 מטר. הדמות בעלת זקן, העיניים משובצות אבנים. גלגל העין מאבן לבנה, והאישון מאבן שחורה. השיער מעוצב ככיפה עם שורות תלתלים. הזרועות מקופלות מהמרפק ונישאות קדימה כשכפות הידיים קפוצות. על כל זרוע שני צמידים עם ראש אריה. כף היד השמאלית אוחזת בגבעול של חיטה, וכף היד הימנית אוחזת בחנית. החזה של הדמות מעוטר בשרשרת בצורת חצי סהר. על גב הדמות כתובת בכתב הירוגליפי בשפה הלווית המתעדת את הישגיו של המלך שופליוליומה, כנראה המלך שכחלק מהקואליציה הסורית-חתית נגד אשור, לחם נגד פלישתו של מלך אשור שלמנאסר השלישי בשנת 858 לפנה"ס. חלק מממצאי האתר מוצגים במוזיאון הארכאולוגי של האטיי. הקשר לפלשתים החפירות באתר העלו ממצאים רבים של קרמיקה הדומה לקרמיקה פלשתית. ממצאים אלה עלו כבר בחפירות של שנות ה-30 על ידי משלחת של המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו שלא ידעו להסביר זאת, והעלו השערה על קשר עם תרבויות הים האגאי וכי התושבים החתים המקומיים ייבאו כלים אלה כמוצרי יוקרה. בעקבות החפירות האחרונות הועלתה השערה שהעיר לא הייתה נאו-חתית, אלא באתר הייתה התיישבות מוקדמת של הפלשתים שהיו אחד מגויי הים, שהקימו במקום ממלכה. בדיקות פטרוגרפיות שנעשו בחומר ממנו יוצרו כלי הקרמיקה העלו שהחומר הוא מקומי וכי הכלים נוצרו במקום ולא יובאו מהים האגאי. השערת העיר הנאו-חתית התקבלה בעבר בגלל מיקומה של העיר במרחב שבו התקיימו מלכויות מקומיות אלה. ההשערה שהועלתה על ידי החופרים היא שהעיר הייתה הבסיס של גויי הים שממנו הם החלו את פלישתם, ולא מתוך הים האגאי. קרמיקה בסגנון הקרמיקה הפלישתית שנמצאה בישראל נמצאה גם באתרים נוספים הקרובים לתל תעינאת. ההשערה היא שבאתר התקיימה עיר בירה פלישתית. בנוסף נמצאו באתר בשכבה של תקופת הברזל, כמויות גדולות של משקולות נול גליליות בלתי מחוררות. זהו גם מאפיין של התרבות הפלשתית. להשערת החוקרים, סחר בינלאומי לא יכול להסביר את הכמויות הגדולות של הממצאים שנמצאו באתר. באזור עמק אמוק התגלו ממצאים המזהים את השם הלווי הקדום של הממלכה באזור כ־Wala/istin ו־Pala/istin. הוצע שההופעה של p ו־w בעיצור הראשון הוא תוצאה של הגייתו כ־f. אחד המלכים שהתגלו בכתובת הלוויות של ממלכת פלסתין הוא תַיתַ (Taita). פרופ' גרשון גליל מאוניברסיטת חיפה מעלה את ההשערה שאותו תַיתַ הוא המלך "תעי" המופיע בספר שמואל, כמלך חמת המודה למלך דוד על כך שהכה את הדדעזר מלך צובא (ספר שמואל ב', פרק ח', פסוקים ט'–י'). פרופ' ישראל פינקלשטיין מאוניברסיטת תל אביב מסכים עם קיומה של ממלכת פלסתין בצפון סוריה, אך שולל את הפרשנות של גליל לגבי הזהות בין המלכים. גלריית תמונות ראו גם פלסתין עין דארה (אתר ארכאולוגי) מבנה בית המקדש קישורים חיצוניים גיל קלנר, ‏ממצאים חדשים: פלישתין המקראית הייתה בצפון סוריה, באתר "סרוגים", 9 בדצמבר 2014 Tayinat Archaeological Project. אתר משלחת החפירות של אוניברסיטת טורונטו Tell Ta'yinat באתר "המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו" Tell Tayinat and The Amuq Valley Tell Tayinat - Ancient Kunulua באתר The Crane Project שיחה עם פרופ' טימותי הריסון על הממצאים באתר והפרשנות לקשר עם הפלשתים הערות שוליים