Sinopas

Sinopas (turk. Sinop) – miestas Turkijoje, šiaurės Anatolijoje, 130 km į šiaurės vakarus nuo Samsuno, į Juodąją jūrą išsišaunančiame Boztepės pusiasalyje ir jį su žemynu jungiančioje sąsmaukoje. Provincijos (ilo) administracinis centras. Šalia miesto esantis Sinopo kyšulys – toliausiai į šiaurę nutolęs Turkijos taškas. Yra uostas, plentai į Samsuną, Bartiną. Verčiamasi žemės ūkiu (apylinkėse auginami kukurūzai, linai, tabakas). Sinope išlikęs gausus architektūros paveldas: tvirtovė (pastatyta VII a. pr. m. e., perstatyta XIII a., 1568–1997 m. veikė kalėjimas), XIII a. Alaedino mečetė ir Alaijė medresė (dabar muziejus), XIX a. vid. Pašos bastionas, VII a. bažnyčios liekanos su freskomis ir mozaikomis. Istorija Dėl savo išskirtinės geografinės padėties siaurame pusiasalyje, Sinopas nuo seno turėjo strateginę reikšmę. Pasak graikų legendų, miestą įkūrusios amazonės ir pavadinusios savo karalienės Sinovos garbei arba Heraklio bendražygis Autolikas. Miestą sugriovę klajokliai kimerai, o VII a. pr. m. e. atkurtas kaip miletiečių kolonija. Graikiškai miestas vadintas Sinope (sen. gr. Σινώπη). Palaipsniui jis tapo svarbiausiu graikų miestu prie Eusinų (Juodosios) jūros. Į Sinopę driekėsi prekybiniai keliai iš Aukštutinės Mesopotamijos, miestas valdė prekybą Ponte, iš čia plėtėsi kolonijos jūros pakrantėse. IV a. pr. m. e. čia gimė kinikų filosofas Diogenas. 183 m. pr. m. e. miestas užimtas Farnako I ir tapo Ponto karalystės sostine. Sinopė suklestėjo čia gimusio karaliaus Mitradato VI Eupatoro laikais (120–63 m. pr. m. e.), kai pastatyti puošnūs statiniai, įrengta krantinė, karinė bazė. 70 m. pr. m. e. Sinopės uostą užėmė romėnų karvedys Lucijus Licinijus Lukulas, miestą nuniokojo gaisras. Vėliau Sinopė priklausė Bizantijai, 858 m. nuniokotas arabų antpuolio. 1214 m. miestą užėmė seldžiukai, 1458 m. – Osmanai. 1853 m. lapkritį, prasidėjus Krymo karui, Rusijos laivynas apgulė Sinopą, sunaikino didelę dalį Osmanų laivyno ir smarkiai apgriovė miestą. Šaltiniai