בונצ'וקלו טרלה

בונצ'וקלו טרלה (בטורקית: Boncuklu Tarla, בתרגום לעברית: שדה חרוזים) הוא אתר ארכאולוגי של ישוב פרהיסטורי, מלפני כ־12,000 שנים, בצפון מסופוטמיה, בנפת דרגצ'יט (Dargeçit), כ-125 ק"מ ממזרח לעיר מרדין (Mardin) בדרום מזרח טורקיה. התל נתגלה בשנת 2008 במהלך הסקר הארכאולוגי, שנערך לפני בניית סכר איליסו (Ilısu) על נהר החידקל. השם, שדה חרוזים, ניתן לו על ידי תושבי הכפר הסמוך בגלל שפע החרוזים שנמצאו שם במהלך פעילותם החקלאית. ואכן, בחפירות שנערכו ביישוב התגלו יותר מ-200,000 פריטי קישוט אישיים, ביניהם תליונים, חרוזים, קישוטים מהחי וצורות ייחודיות כמו "פרפרים" – תגלית חריגה לא רק מבחינה כמותית אלא גם במגוון. הדבר מצביע על שימוש נרחב בעיטורי גוף כחלק מהתרבות המקומית, אולי אף כסמן זהות קולקטיבית. שיעור קישוטי הגוף שנמצאו באתר גבוה משמעותית בהשוואה לאתרים נאוליתיים אחרים בצפון מסופוטמיה, תופעה שעשויה לשקף פרקטיקה תרבותית ייחודית לקהילה שהתיישבה בו ואף לרמז על זהות אזורית מובחנת. האתר מכיל ממצאים עשירים מההיסטוריה של האנושות, מאז התקופה האפיפלאוליתית המאוחרת ועד התקופה הנאוליתית הקדם-קרמית ב' (PPNB - אנ'). האתר טרם נחשף במלואו אך הנתונים שהצטברו בינתיים מציגים שהמקום היה מיושב לאורך יותר מ-5,000 שנים, בין 12,500 ל-7,000 שנים לפני תקופתנו. התמשכות ההתיישבות באתר יכולה להעיד על התהליך של המהפכה הנאוליתית במזרח אנטוליה. האתר מספק את אחת העדויות ההיסטוריות הברורות הראשונות של ארגון חברתי והתמחות באדריכלות, על כיצד עוצבו המבנים החברתיים-תרבותיים-דתיים, והחברתיים-כלכליים של התקופה, שהיו הגורמים הקובעים בהיווצרות וארגון המרחב הכפרי של יישובי התקופה הנאוליתית. כמו כן, האתר מספק מידע חשוב על המעבר מאורח חיים של ציידים-לקטים לחיים של יושבי קבע המייצרים מזון, על תהליך הביות של חיטה ושעורה, ועל ביות עיזים וכבשים. האתר יושב על רמה בגובה של 500 מ', מוקף הרים המתנשאים לגובה של 1,500 מ', ומשקיף על נהר (Nevala Maherk) שנשפך לחידקל כ-2 ק"מ במורד הזרם. מול האתר, ישנו הר געש, שפעילותו מהווה מקור למשאבי בזלת בשפע ולנביעה של מי גופרית, המשמשים כמתקן תרמי מתחת לרמה, במרחק דקות ספורות מהאתר. החפירות הארכאולוגיות התל בונצ'וקלו טרלה נתגלה בשנת 2008 במהלך סקר ארכאולוגי. החפירות באתר החלו בשנת 2012 בחסות מוזיאון מרדין, במסגרת עבודות תיעוד והצלה של נכסי התרבות שנותרו באזור סכר איליסו ופרויקט תחנת הכוח ההידרואלקטרית. בשנת 2017 הצטרף לסבב חפירות שני ד"ר ארגול קודאש (Ergül Kodaş) מאוניברסיטת מרדין ארטוקלו (Artuklu). עונת חפירות שלישית התנהלה בשנת 2019, ועונת החפירות הרביעית הסתיימה בשנת 2021. בונצ'וקלו טרלה נחשב לאתר חשוב ביותר בגלל העושר הייחודי של הממצאים שמלמדים על תהליך הנאוליתיזציה (המהפכה הנאוליתית). לפי ניתוח הממצאים באתר, מחקרי מעבדה ותיארוך על פי פחמן-14, נמצא, שבאתר יש לפחות כשש שכבות התיישבות מאז התקופה האפיפלאוליתית המאוחרת ועד סוף התקופה הנאוליתית קדם קרמית ב'. החפירות חשפו שרידים אדריכליים שונים, בתים פרטיים, מבני ציבור ואכסון, וממצאים שונים אחרים. נמצאו כ־130 שלדים, למעלה מ-200 אלף חרוזים ותכשיטים, וכן כלים וחפצים לשימוש יומיומי, שנמצאו ברבדים תרבותיים שונים. כמו כן נמצאו שרידים ארכיאובוטניים של דגנים, קטניות, אגוזים ועוד. המבנים החוקרים מיינו את המבנים שנחשפו בכפר לארבעה סוגים ייחודיים: מבנים קהילתיים, בתי מגורים, מקומות אחסון, ומרחבים משותפים לא בנויים. המבנים בנויים מאבנים קטנות שטויחו בבוץ, והרצפות עשויות מחלוקי נחל ואדמה חבוטה. המבנה הקהילתי, שנתגלה תחילה, ממוקם במרכז קבוצת בתים בגדלים וצורות משתנות. מבין הבתים שנחשפו, מבנה קהילתי זה, הוא המבנה היחיד בעל צורה רבועה, ואילו מבני המגורים הם עגולים או מעוגלים בפינותיהם. בין הבתים קיימים מרחבים משותפים נוספים שאינם בנויים המאפשרים תנועה. הבניין הקהילתי הבניין הקהילתי שנחשף בבונצ'וקלו טרלה בחפירות 2017 ו-2019, שאותו כינו "מקדש", נבנה כחמש מאות שנה לאחר יישוב האתר והוא מבטא את האלמנט המרכזי של מרקם הכפר. פריסתו מלבנית (קרובה לריבוע) - 8.5 מ' על 8.3 מ' - על שטח של כ-70 מ"ר. הוא נבנה בתוך תעלה שנחפרה בעומק של כ-2 מ'. זהו מבנה קהילתי מהראשונים מסוגו מתקופה זו במזרח הקרוב, ומשקף מעבר מבנייה מעגלית לבנייה מלבנית בכפר של האלף העשירי לפני הספירה. לגבי התעלה שנמצאה בחפירות נטען כי שימשה כמערכת ביוב. טענה שאם תאושר, תהיה זו מערכת הביוב העתיקה ביותר המוכרת בעולם. לאחר נטישתו, המבנה כולו כוסה בסלעים גדולים ולא מעובדים ובאדמה כהה והומוגנית. בעונת החפירות הרביעית, נחשף מבנה ציבורי נוסף, עגול ועם מאפיינים אדריכליים שונים, בקוטר של כ-10 מ' ובעומק של 2.5 מ', שגילו מוערך כבן 12,000 שנה. יש לו מאפיינים דומים למבנים בגבקליטפה ולמבנים אחרים באזור מאותה תקופה. לדעת החוקרים, זהו מקדש הן בשל מאפייניו האדריכליים והן בשל הממצאים שבתוכו. כך למשל, נמצאו בו אח ומזבחות, שהושארו בהם ראשי שוורים בכוונה. כמו כן, נמצא במבנה חלון אבן עגול, שהוא ככל הנראה החלון העתיק ביותר שנמצא אי פעם. המבנים הציבוריים והפרטיים שהתגלו מעידים על רמה גבוהה של ארגון קהילתי ועל קיומה של מורכבות חברתית כבר בתקופה הנאוליתית הקדם-קרמית.על פי מחקרים עדכניים, ייתכן שהאתר אף קדם לאתרים נאוליתיים מוכרים כמו גובקליטפה ונבאלי צ'ורי (אנ'), דבר שעשוי לחייב בחינה מחודשת של סדר ההתפתחות התרבותית באזור הסהר הפורה. מנהגי קבורה הודות לקברים שנמצאו במהלך החפירות בשנים 2017 ו-2019, התקבל מידע חשוב על מסורות הקבורה בתקופה הנאוליתית ועוד לפניה. בתוך הבתים מתחת לרצפות נחשפו כ-130 שלדים של נשים וגברים, מבוגרים וצעירים, בכ-80 קברים. בחלק מהקברים נקברו האנשים בזוגות שלישיות ואף רביעיות, לרוב בתנוחה עוברית. בנוסף, נתגלו שלוש קבורות משניות, כמו גם גולגולות של תשעה פרטים שנחשפו בשבעה קברים שונים המרמזים על "פולחן הגולגולות", שמתבסס על אמונה בלידה מחדש. פולחן שנראה גם במקומות אחרים במזרח הקרוב הנאוליתי, לפיו, זמן מה לאחר הקבורה מפרידים את הגולגולת משאר חלקי הגוף וקוברים אותה במקום אחר. כל הקברים נמצאו בתוך בתי המגורים. לא נחשפו שרידי אדם במבנים 'ציבוריים' או בשטחים הפתוחים. מכאן עולה כי מקומות ציבוריים נחשבו לא מתאימים לקבורה וכי הנפטרים נקברו בבתי המגורים כדי לאכוף את הזהות הקבוצתית והקשר שלהם למקום, לקהילה ואולי לזכויות בירושה. הקבורה במבנים מצביעה גם על קשר בין המרחב הביתי למרחב המתים, וייתכן שמשקפת פרקטיקות של זיכרון משפחתי, פולחן אבות או שמירה על רציפות קהילתית. רוב המתים נקברו עם סוגים שונים של מנחות שנמצאו בקבר, בעיקר חרוזים ותכשיטים. בקברים של תינוקות וילדים היו יותר דברי ערך מאשר למבוגרים, שלעיתים נקברו ללא מנחות כלל. לא נמצאו מנחות בקבורה משנית. ממצאים חפצים פיגורטיביים מגוון החפצים הפיגורטיביים שנמצאו בבונצ'וקלו טרלה, ששמורים במוזיאון מרדין, הם מהתקופה האפיפלאוליתית המאוחרת ועד סוף התקופה הנאוליתית קדם קרמית ב' המאוחרת. האוסף מורכב מחרוזים, תליונים, צמידים, אבזמי חגורה, לוחות עצם, עגילים וחפצי אבן מעוטרים. רוב החפצים עשויים מסרפנטין, אבן גיר, כלוריט, אבן חול, עצם, אובסידיאן, מלכיט וחלוקי נחל שונים. נפוצים בעיקר תליונים בעלי ראש שור, צבאים, נמר, ראשי עז בר וחרוזים בצורת בעלי חיים, כמו נחש, ציפור ועקרב. ממצאים אחרים מלבד החפצים הפיגורטיביים, נמצאו באתר כלים וחפצים לשימוש יומיומי מאבני צור, אבני גיר או עצם, כמו: מכתשים, אבני ריחיים, להבים ראשי חצים ומרצעים המעידים על קיומה של תעשייה ליתית (כלי אבן) מפותחת במקום. מחקר שפורסם בשנת 2025 בחן ריכוז ייחודי של פסולת צור מהתקופה הנאוליתית הקדם-קרמית B באתר, והצביע על קיומו של מרחב ייעודי לעיבוד כלי צור שמעיד על תפקודו של האתר כסדנת ייצור. הניתוח הטכנולוגי העלה שמדובר בפעילות קבועה ולא אקראית, אשר כללה הפקה שיטתית של להבים ומעידה על דפוסי עבודה מאורגנים. החוקרים הציעו שהפעילות שיקפה התמחות טכנית של קבוצות מסוימות באוכלוסייה, דבר שעשוי להעיד על תחילתה של חלוקת עבודה מורכבת בקהילות נאוליתיות. ועוד, בסמוך לשלדים שהתגלו נמצאו תכשיטים מאבן במיקומים המעידים על שימוש בעגילי אוזניים ולעיתים גם עגילי שפתיים. ממצאים אלו מרמזים על פרקטיקות של פירסינג לצרכים טקסיים או סימבוליים. החוקרים מציעים כי עגילי הגוף שימשו כסממן של בגרות חברתית, שכן העדויות מופיעות אך ורק בקברים של בוגרים. נוסף על כך, הובחנה חלוקה מגדרית ברורה בין סוגי קישוטי השפתיים: קישוטים מאורכים ובעלי מבנה גלילי נלוו לגברים, בעוד שנשים נקברו עם קישוטים שטוחים יותר, שקצותיהם מתרחבים לרוחב ומקנים להם צורה של עוגן או האות T. הבחנה זו מודגשת גם בבחירת חומרי הגלם – קישוטים מנחושת התגלו בקבורות גברים בלבד, בעוד שקישוטים משיש ואבן סבון הופיעו רק בקבורות נשים. החוקרים סבורים כי הבחירה בסוג החומר והשימוש בעגילים ובקישוטי שפתיים שיקף פרקטיקות סמליות הקשורות בזהות מגדרית ויוקרה. כמו כן, הימצאותם של קישוטים אלו אך ורק בקברים של אנשים בוגרים (ולא של ילדים או מתבגרים צעירים) עשויה להעיד על תפקידם כסמלים של מעבר לשלב חיים בוגר, כגון טקסי התבגרות או קבלה למעמד חברתי מסוים. במספר שלדים נמצאו סימני שחיקה בלסתות הקדמיות המלמדים על עיטור שהיה בשימוש גם בחיים – ולא רק פריט קבורה טקסי. אתרים חיצוניים Boncuklu Tarla (Beaded Field), the earliest known human settlement 12,000-Year-Old Site in Turkey is OLDER than Göbekli Tepe! New Discoveries at Boncuklu Tarla קישורים חיצוניים הערות שוליים