Giobekli Tepė

Giobekli Tepė (Gobekli Tepė, turk. Göbekli Tepe) – archeologinė vietovė pietryčių Turkijoje, 15 km šiaurės-rytų kryptimi nuo Urfos miesto, netoli sienos su Sirija. Giobekli Tepė laikoma seniausia pasaulyje šventykla. 2018 m. įrašyta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Aprašymas Giobekli Tepė yra archeologinė vietovė, kurios radiniai datuojami 10−9 tūkstantmečiais pr. m. e. Vietovė 1995 m. pradėta kasinėti vadovaujant vokiečių archeologui Klaus Schmidt. Joje buvo rasta tai, kas, manoma, buvo vėlyvojo neolito ikipuodininkystės kultūros žmonių ritualinė vieta (šventykla). Iš viso rastos bent keturios apvalios, rato formos struktūros, iškirstos kalvos uolienoje. Kiekvienos struktūros centre buvo du dideli T formos piloriai ir kraštuose bent po 8 mažesnius. Jas supo akmenų sienos. Piloriai atgabenti iš netoliese buvusios skaldyklos. Didieji piloriai svėrė iki 16 tonų, mažieji − apie 7 tonas. Ant kai kurių jų iškalti laukinių gyvūnų reljefai, tačiau nėra žmonių ar naminių gyvūnų vaizdų. Dažni lapės, šerno, gyvatės, gervės reljefai. Manoma, kad struktūras statė neolito medžiotojai-rankiotojai, tačiau jų paskirtis neaiški. Manoma, kad T formos blokinės struktūros tikriausiai yra abstraktus žmogaus vaizdinys. Dėl neaiškių priežasčių struktūros buvo užpiltos. Šalia nerasta sėslios gyvenvietės požymių ir vietovės paskirtis yra diskusijų objektu. Kraštovaizdžio geografija Giobekli Tepė yra netoli Orendžiko kaimo, Urfos provincijoje, Tauro kalnų papėdėje. Vietovė yra iškilusi virš Harano lygumos ir Balicho upės ištakų. Pati radimvietė yra dirbtinis pylimas ant plokščios kalkakmenio plynaukštės. Šiaurėje siauras kyšulys jungia plynaukštę su kaimyniniais kalnais. Visomis kitomis kryptimis kalvagūbris staigiai leidžiasi į šlaitus ir uolas. Tuo metu, kai Giobekli Tepėje buvo gyvenama, šios vietovės klimatas buvo drėgnesnis nei šiandien. Radimvietę supo atvira stepių pieva, kurioje gausiai augo laukiniai vienagrūdžiai kviečiai ir miežiai bei ganėsi gazelės, arkliai, laukinės avys ir ožkos. Sezoninių migracijų metu pro vietovę galėjo praeiti didelės džeiranų bandos. Nėra įrodymų, kad netoliese būtų buvę didelių retmiškių masyvų; 90 % radimvietėje rastų medžio anglių buvo pistacijų arba migdolų medžių. Kaip ir dauguma šio laikotarpio radimviečių Urfos provincijoje, Giobekli Tepė buvo pastatyta aukštoje vietoje ant kalnų pakraščio, iš kurios atsiveria platus vaizdas į žemiau esančią lygumą, o pati vietovė yra gerai matoma iš lygumos. Tokia vieta statytojams taip pat suteikė patogią prieigą prie žaliavų: minkšto kalkakmenio uolienos, iš kurios buvo pastatytas visas kompleksas, ir titnago, reikalingo įrankiams kalkakmeniui apdirbti. Geriamąjį vandenį priešistorinis kaimas išgaudavo per lietaus vandens surinkimo sistemą, kurią sudarė iškirsti kanalai, maitinę kelias po radimviete uolienose iškirstas talpas. Šiose talpyklose galėjo tilpti iki 150 kubinių metrų vandens. Be to, vietiniai gruntiniai vandenys galėjo būti aukščiau, todėl netoli vietovės galėjo trykšti šaltiniai, kurie šiais laikais yra išsekę. Galerija Susiję pasaulio paveldo objektai Malta: Hal Saflynio požemis (1980) Kipras: Chirokitija (1998) Turkija: Čatal Hiujuko neolitinė vietovė (2012) Nuorodos Brian M. Fagan. Ancient Lives: An Introduction to Archaeology and Prehistory. Routledge, 2016, p. 355 gobeklitepe.info Archyvuota kopija 2020-12-24 iš Wayback Machine projekto. europe.newsweek.com smithsonianmag.com nationalgeographic.com Šaltiniai Curry, Andrew (2008b). „Göbekli Tepe: The World's First Temple?“. Smithsonian. November 2008 t. ISSN 0037-7333. „Göbekli Tepe“. UNESCO World Heritage Centre. Išnašos