Selims I

Selims I (1470–1520) bija Osmāņu impērijas devītais sultāns no 1512. līdz 1520. gadam. Viņa valdīšanas laikā notika impērijas paplašināšanās, tā pieauga par aptuveni 70%. Selima valdīšanas laika beigās 1520. gadā, Osmāņu Impērija bija 1 494 000 km2 plaša. Selima iekarojumi nostiprināja Osmāņu impēriju un novirzīja tās ģeogrāfisko un kulturālo centru no Balkāniem uz Tuvajiem Austrumiem. Selimu mūsdienās bieži atceras kā pirmo Osmāņu Kalifu. Dzīvesgājums Dzimis Amasjā 1470. gadā, Selims bija Bajezida II (1481—1512) jaunākais dēls. Vairākums uzskata, ka viņa māte bija Gulbahara Hatuna, taču hronoloģiskā analīze liecina, ka viņa bioloģiskā māte varēja būt arī Aiše Hatuna. Sultāns Bajezīds, kurš vairs nevēlējās turpināt valdīt pār impēriju, iecēla Ahmedu par troņmantnieku. Sadusmojies par šo paziņojumu, Selims sacēlās un, kaut arī viņš zaudēja pirmo cīņu pret sava tēva spēkiem, Selims galu galā savu tēvu uzvarēja. Selims komandēja 30 000 vīru, bet viņa tēvs - 40 000. Selims aizbēga tikai ar 3000 vīriem. Tas bija pirmais gadījums, kad Osmaņu princis atklāti sacēlās pret savu tēvu ar savu armiju. Selims pavēlēja Bajezīda izsūtīšanu uz tālo "sandžaku" Dimetoku (mūsdienu Grieķijas ziemeļaustrumos). Bajezīds nomira tūlīt pēc tam. Selims pēc kāpšanas tronī nogalināja savus brāļus Ahmedu un Korkutu un brāļadēlus. Viņa brāļadēls Murads, likumīgā troņmantnieka Ahmeda dēls, aizbēga uz kaimiņos esošo Safavīdu impēriju pēc tam, kad gaidītais atbalsts nepienāca. Šīs brāļu slepkavības politikas pamatā bija pilsoņu konflikti, kuras izraisīja nesaskaņas starp Selima tēvu un viņa tēvoci Džemu un Selimu un viņa brāli Ahmedu. Iekarojumi Šahs Ismails mainīja persiešu valsts reliģiju no sunnītu islāma uz šīita islāma Tvelveras atzaru. Līdz 1510. gadam Ismails iekaroja Azerbaidžānu, Dagestānas dienvidu daļu ar tās nozīmīgo pilsētu Derbentu, Mezopotāmiju, Armēniju, Horasānu, Austrumanatoliju un padarīja Gruzijas Kartlijas un Kahetijas valstis par saviem vasaļiem. 1511. gadā Ismails atbalstīja šiītu / Safavīdu atbalstošo sacelšanos Anatolijā. Savas valdīšanas sākumā Selims izveidoja sarakstu ar visiem šiītiem vecumā no 7 līdz 70 gadiem, kuri dzīvoja Anatolijas pilsētās, ieskaitot Tokatu, Sivasu un Amasju. Kad Selims gāja cauri šīm pilsētām, viņa spēki sagūstīja un nogalināja visus šiītus. Lielākajai daļai nocirta galvas. Tas bija vislielākais slaktiņš Osmaņu vēsturē līdz 19. gadsimta beigām. 1514. gadā Selims I uzbruka Persijai un uzvarēja Ismailu Čaldirānas kaujā 1514. gadā. Ismaila armija bija kustīgāka un viņa karavīri bija labāk sagatavojušies, taču Osmaņi uzvarēja, pateicoties viņu efektīvajai armijai, artilērijai, melnajam pulverim un musketēm. Ismailu ievainoja un gandrīz sagūstīja. 5. septembrī Selims ieņēma Tebrīzu. Pēc kaujas Selims, runājot par Ismailu, paziņoja, ka viņa pretinieks bija "vienmēr piedzēries līdz prāta zudumam un pilnīgi novārtā atstāja valsts lietas". Pēc tam Selims iekaroja Ēģiptes Mamluku sultanātu un anektēja Sīriju un Palestīnu, kā arī paplašināja Osmaņu varu līdz musulmaņu svētajām pilsētām Mekai un Medīnai Arābijas pussalā, kas līdz tam bija Ēģiptes pakļautībā. Tā vietā, lai sevi pasludinātu par Divu svēto pilsētu valdnieku, viņš pieņēma dievbijīgāku titulu - Divu svēto pilsētu kalps. Pēdējo Abāsīdu kalifu al-Mutavakkilu III, kas dzīvoja Kairā, nosūtīja trimdā uz Stambulu. 18. gadsimtā parādījās stāsts, ka viņš nodevis savu kalifa titulu Selimam. Pēc Damaskas iekarošanas 1516. gadā Selims pavēlēja atjaunot slavenā sūfiju meistara Ibn Arabi kapu. Selims I nomira 1520. gada 22. septembrī, devītajā savas valdīšanas gadā, būdams 49 gadus vecs. Viņu apglabāja mošejā, kuru Sultāns Suleimans Lieliskais uzcēla par godu tēvam. Raksturs Selimam bija ugunīgs temperaments un viņš bija prasīgs pret sev pakļautajiem. Vairākus vezīrus viņš lika sodīt ar nāvi. Kāda anekdote stāsta, kā viens vezīrs lūdzis sultānam iepriekšēju paziņojumu par viņa nāvessodu, lai viņam būtu laiks nokārtot visas darīšanas. Sultāns iesmējās un atbildēja, ka viņš patiešām domājis par vezīra nogalināšanu, taču viņam nebija neviena, kas varētu ieņemt tā vietu, pretējā gadījumā viņš labprāt lūgumu izpildītu. Populārs osmaņu lāsts bija: "Lai tu būtu Selima vezīrs", atsaucoties uz viņa nogalināto vezīru skaitu. Selims bija arī ievērojams dzejnieks, kurš rakstīja gan turku, gan persiešu valodā ar segvārdu „Mahlas Selimi”; viņa persiešu dzejas krājumi ir saglabājušies līdz mūsdienām. Ģimene Sultāne Hafsa, daži avoti viņu dēvē par sultāna konkubīni, bet citi viņu raksturo kā sievu; Aiše Hatuna, viņa ienāca Selima harēmā pēc pirmā vīra nāves 1507. gadā. Selimam bija vismaz seši dēli un četras meitas: Suleimans Lieliskais; Selima pēctecis; Salihs (miris 1499. gadā, apglabāts Gulbaharas Hatunas mauzolejā, Trabzonā); Orhasn (miris jaunībā); Musa (miris jaunībā); Korkuts (miris jaunībā); Uvejs Pašā; ārlaulības bērns, Jemenas gubernators. Sultāne Fatma, Hafsas meita. Precējusies trīs reizes: ar Mustafa Pašā, ar Kara Ahmedu Pašā, ar Hadimu Ibrahimu Pašā; Sultāne Hatidža, Hafsas meita. Precējusies ar Kapudanu Iskenderu Pašā 1509. gadā, ir arī pretrunīgi apgalvojumi, ka viņa bija Pargali Ibrahima Pašā otrā sieva; Sultāne Šaha, 1523. gadā apprecējies ar Lutfī Pašā (vēlāk izšķīrušies), viņiem bija meita Esmahana; Sultāne Beihana, iespējams, Hafsas meita. Apprecējās ar Ferhadu Pašā 1521. gadā. Ārējās saites Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Selims I. Encyclopædia Britannica raksts (angliski) Visuotinė lietuvių enciklopedija raksts (lietuviski) Encyclopædia Universalis raksts (franciski) Enciklopēdijas Krugosvet raksts (krieviski)