Selim II

Selim II, lisänimi Sarı (Sarı = turk. "vaalea, keltainen") ja Juoppo; (28. toukokuuta 1524 – 15. joulukuuta 1574 Konstantinopoli) oli Osmanien valtakunnan sulttaani vuosina 1566–1574. Hänen hallintokautenaan vallitsi rauha Euroopassa ja Aasiassa ja osmanit nousivat Välimeren alueen valtiaiksi, mutta samalla alkoi sulttaanien vallan heikkeneminen. Hän ei kyennyt saamaan janitsaareja kuriin, ja hänen haareminsa naiset kumosivat hänen päätöksiään. Suku Hänen vanhempansa olivat Suleiman I Suuri ja Roxelana eli Hürrem Sultan. Sulttaani Saatuaan vuonna 1566 sulttaanin valtaistuimen isänsä kuoltua 71-vuotiaana ennen Szigetvárin taistelua, palatsin juonittelujen ja veljesriidan jälkeen, hänestä tuli ensimmäinen hallitsija, joka vältti hallinnollisia ja sotilaallisia asioita. Selim II jätti mieluummin hallitsemisen ministereilleen ja pitäytyi harrastuksissaan, kuten metsästys, ratsastus ja viinijuhlat haaremissa. Hänen turkkilaiset aikalaisensa kutsuivat häntä lisänimellä Sarı (Sarı = "vaalea, keltainen"), ja länsimaisessa historiankirjoituksessa hänestä on käytetty lisänimeä Juoppo. Valtion asioita hoiti hänen vävynsä, kyvykäs Mehmed pašša Sokolović, jota pidetään käytännössä Selimin sijaishallitsijana. Kaksi vuotta Selimin valtaistuimelle nousun jälkeen hänen onnistui saada aikaan sopimus Konstantinopolissa 17. helmikuuta 1568 keisari Maksimilian II:n kanssa. Sopimuksessa keisari suostui maksamaan sulttaanille vuosittaisen 30 000 dukaatin "lahjan" ja ennen kaikkea Maksimilian antoi Osmanien valtakunnalle vallan Moldaviassa ja Valakiassa. Idässä Selim II:n ja Iranin safavidihallitsija Tahmasp I:n välit olivat sopuisat, ja Jemenissä puhjennut kapina kukistettiin onnistuneesti vuosina 1569–1570. Astrahanin sotaretki Selim II:n aikana Osmanien valtakunta kohtasi sodassa ensimmäistä kertaa tulevan kiistakumppaninsa Venäjän, joka oli turkkilaisille merkinnyt aiemmin vain kauppakumppania. 1550-luvulla Moskovan Venäjä laajeni Pohjois-Kaukasiaan, jota Osmanien valtakunta ja sen vasalli ja liittolainen Krimin kaanikunta pitivät etupiireihinsä kuuluvana. Krimin kaanikunta oli sotinut Venäjää vastaan jo pitkään, mutta osmanien ensimmäiset sotatoimet alkoivat keväällä 1569, jolloin turkkilaisten ja Krimin tataarien muodostama sotaretkikunta marssi Don- ja Volga-jokien väliselle alueelle. Sotaretkeen sisältyi olennaisesti suunnitelma joet yhdistävän kanavan kaivamiseksi, jonka valmistuttua entinen Astrahanin kaanikunta voitaisiin vallata venäläisiltä. Jokien alajuoksujen hallinta ja niiden välisen kanavan valmistuminen olisi merkinnyt koko niiden eteläpuolisen Kaukasian hallintaa sekä suoraa vesikulkureittiä Mustanmeren ja Kaspianmeren välille. Sotaretkeä ja kanavan kaivamistöitä vaikeuttivat puutteellinen huolto ja aromaastosta johtuvat vaikeat elinolosuhteet sekä tataarien ja turkkilaisten välillä ollut epäluottamus enemmän kuin venäläisten vastatoimet. Syksyn lähestyessä osmani- ja tataariarmeijoille annettiin vetäytymiskäsky ja ne poistuivat Astrahanista marssien suuren ja kuivan aroalueen halki. Turkkilaisten ja tataarien keskinäiset välit heikkenivät kärsivät ja osmaniarmeija koki suurimmat tappionsa nälästä ja vesipulasta johtuen paluumarssin aikana. Ensimmäinen Venäjän ja Osmanien valtakunnan yhteenotto päättyi jälkimmäisen sotilaalliseen tappioon, vaikka seuranneissa neuvotteluissa osmanit saivat ajettua läpi osan sodalle asettamistaan tavoitteista. Sodat Välimerellä Selimin valloitusretket Jemeniin ja Hejaziin onnistuivat paremmin ja Kyproksen valloitus Venetsian tasavallalta vuonna 1570–1571 oli hänen suurimpia saavutuksiaan. Kyproksen valloitus kuitenkin johti laivastotappioon paavi Pius V:n, Italian valtioiden ja Espanjan muodostaman Pyhän liigan liittouman laivastoja vastaan Lepanton meritaistelussa. Vaikka liittouma onnistui tuhoamaan osmanien laivaston Lepanton taistelussa 7. lokakuuta 1571 se ei kyennyt kohtaamaan seuraavana vuonna koottua uutta laivastoa. Imperiumin murskatut laivastot rakennettiin uudelleen nopeasti, noin kuudessa kuukaudessa ja Osmanit saivat pian Välimeren takaisin haltuunsa ja Venetsian tasavalta tunnusti osmanien ylivallan vuonna 1573. Elokuussa 1574, kuukausia ennen Selim II:n kuolemaa, osmanit valloittivat Tunisian Espanjalta, joka oli valloittanut sen vuonna 1572. Vaimot ja jälkeläiset Selim II:lla oli Haseki Sultan -arvonimen kantava laillinen vaimo sekä ainakin seitsemän muuta jalkavaimoa; tunnettuja pääasiallisia jalkavaimoja oli siis ainakin kahdeksan. Nurbanu Sultan (k. 1583), suosikkijalkavaimo, Haseki Sultan eli laillinen vaimo vuodesta 1571 lähtien sekä sulttaani Murad III:n äiti eli Valide Sultan. Hänen päivärahansa oli 1 100 asperia eli akçe (hopearaha). Selim antoi hänelle myötäjäisinä 110 000 dukaattia; summa ylitti ne 100 000 dukaattia, jotka hänen isänsä oli antanut hänen äidilleen Hürrem Sultanille. Fülane Hatun (k. 1574), Şehzade Süleymanin äiti. Tiettävästi teki itsemurhan pian sen jälkeen kun hänen 3-vuotias poikansa murhattiin tämän velipuoli Murad III:n noustessa valtaan vuonna 1574. Fülane Hatun (k. 1572), Şehzade Alin äiti, molemmat kuolivat synnytyksessä. Fülane Hatun (k. 1577), Şehzade Osmanin äiti. Neljä muuta jalkavaimoa, jotka kukin olivat yhden prinssin äitejä. He sekä kolme muuta saivat kukin 40 asperia eli akçe (hopearaha) päivässä. Selim II:lla oli ainakin 12 lasta, joista seitsemän kuoli jo pieninä lapsina, viisi heistä murhattiin velipuolensa Murad III:n käskystä: Şah Sultan (n. 1543– 1580), avioitui 1562 Çakırcıbaşı Hasan paššan kanssa, toinen avioliitto 1574 Zal Mahmud paššan kanssa. Gevherhan Sultan (1544–1624), avioitui 1562 Piali paššan kanssa, toinen avioliitto 1579 Cerrah Mehmed Paššan kanssa. Ismihan Sultan (1545–1585), äiti Nurbanu Sultan; avioitui 1562 Mehmed Pašša Sokolivicin kanssa, toinen avioliitto 1584 Kalaylıkoz Ali paššan kanssa. Murad III (4. heinäkuuta 1546 – ​​15. tammikuuta 1595), äiti Nurbanu Sultan, Osmanien valtakunnan 12. sulttaani. Fatma Sultan (n. 1559–1580), avioitui 1573 Kanijeli Siyavuş paššan kanssa. Şehzade Süleyman (1571 – 22. joulukuuta 1574), velipuoli Murad III murhautti hänet alle 3-vuotiaana; hänen äitinsä teki itsemurhan pian pojan kuoleman jälkeen. Şehzade Abdullah (1571 – 22. joulukuuta 1574), velipuoli Murad III murhautti hänet alle 3-vuotiaana. Şehzade Osman (1573 – 22. joulukuuta 1574), velipuoli Murad III murhautti hänet alle vuoden ikäisenä. Şehzade Mustafa (1573 – 22. joulukuuta 1574), velipuoli Murad III murhautti hänet alle vuoden ikäisenä. Şehzade Cihangir (1574 – 22. joulukuuta 1574), velipuoli Murad III murhautti hänet alle vuoden ikäisenä. Lähteet Stoneman, Richard: Matkaopas historiaan: Turkki. Kuopio: Puijo, 1993. ISBN 951-579-033-6 Viitteet Aiheesta muualla Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Selim II Wikimedia Commonsissa