Pandžakent

Pandžakent (tadžikiksi Панҷакент) on kaupunki Suğdin maakunnassa Tadžikistanissa. Se sijaitsee Zarafšonjoen laaksossa 290 kilometriä alueen pääkaupungista Xudžandista lounaaseen. Pandžakentin kaupunkialueen pinta-ala on 3 671 neliökilometriä. Vuoden 2020 väestönlaskennan mukaan siellä oli 304 818 ja varsinaisessa kaupungissa 42 592 asukasta. Maantiede ja asutus Pandžakentin kaupunkialue rajoittuu idässä Ainīn piiriin ja muissa ilmansuunnissa Uzbekistaniin. Sen pohjoisosassa ovat Turkestanvuoret, keskiosassa Zarafšonvuoret ja etelässä Hisorvuoret. Korkein kohta on Tšimtarğa Fonvuorilla (5 487 metriä). Turkestan- ja Zarafšonvuorten välissä sijaitsee Zarafšonin laakso ja Zarafšon- ja Hisorvuorten välissä Moğijonin ja Farobin alangot. Hyötykaivannaisiin kuuluvat kulta, hopea, elohopea, antimoni, tina, volframi, fluoriitti, fosforiitti, kivihiili ja marmori. Kaupunkiin kuuluu keskustaajaman lisäksi 14 maalaiskuntaa: Amondara (keskuspaikka Maikatta), Farob (Ruknobod), Jorī, Kosataroš (Novitšomoq), Lojik Šeralī (Ğūsar), Moğijon (Puligirdob), Rūdakī (Kulolī), Sarazm (Tšimqal’a), Šing, Sūdžina, Tšinor (Tšorvodor), Voru (Ruknobod), Xalifa Hasan (Xamirteppaji Nav) ja Xurmī (Xurramobod). Kyliä on yhteensä 143. Kaupunkiväestön osuus on 14 prosenttia. Asukkaista 62 prosenttia on tadžikkeja ja 37 prosenttia uzbekkeja. Historia Kaupungin kaakkoisreunalla sijaitsevat 400-luvulla syntyneen sogdilaisen Pandžakentin rauniot. Muinaisen kaupungin ytimen muodosti muurin ympäröimä šahristan asuinkortteleineen ja torialueineen. Sen keskellä sijaitsi kaksi 400–600-luvulta peräisin olevaa temppeliä. Muurin länsipuolella oli vahvasti linnoitettu sitadelli, jossa oli asuintorni ja hallitsijan palatsi. Kaupungin itäpuolella sijaitsi maaseutukartanoita ja eteläpuolella nekropoli hautakammioineen, joissa säilytettiin vainajien luita sisältäviä ossuaareja. Alueen kaivauksissa on löydetty paljon käsityötuotteita, arabialaisia ja sogdilaisia rahoja, seinämaalauksia sekä savi- ja puuveistoksia. Arabit hävittivät kaupungin 700-luvun alussa, ja se autioitui lopullisesti vuosisadan loppupuolella. Pandžakent oli 1800-luvun lopussa Samarkandin alueeseen ja kihlakuntaan kuulunut pikkukaupunki. Siitä tuli piirikeskus vuonna 1930. Pandžakentiin syntyi 1930-luvulla teollisuutta, ja vuonna 1953 siitä tuli jälleen kaupunki. Liikenne ja talous Pandžakentin kautta kulkee Ainīn ja Uzbekistanin Samarkandin välinen maantie. Matkaa Samarkandiin on 68 ja Tadžikistan pääkaupunkiin Dušanbehen 261 kilometriä. Kaupungissa on myös lentoasema. Seudun pääelinkeinot ovat maatalous ja kaivosteollisuus. Viljan, perunan ja vihannesten viljelyn ohella harjoitetaan karjanhoitoa sekä puutarha- ja viininviljelyä. Suurin teollisuusyritys on kultakaivosyhtiö Zarafšon. Enimmäkseen pienet teollisuusyritykset jalostavat tupakkaa sekä tuottavat elintarvikkeita, rakennustarvikkeita, sähköenergiaa ja kivihiiltä. Kulttuuri ja matkailu Pandžakentissa toimii vuonna 1991 perustettu pedagoginen instituutti. Kulttuurilaitoksiin kuuluvat lasten taidekoulu, kotiseutumuseo ja kansanteatteri. Kaupunki on yksi Tadžikistanin matkailukohteista. Sen historiallisia nähtävyyksiä ovat muinaisen Pandžakentin ja pronssikautisen Sarazmin rauniot, runoilija Rudakin syntymäpaikka Pandžrūd, Mirolim Dodxohin moskeija ja madrasa Pandžakentissa sekä Muhammadi Bašoron mausoleumi Mazori Šarifin kylässä. Matkailijoita houkuttelevat myös vuoriston kuvaukselliset luontokohteet kuten Kūlikalonin ja Haftkūlin järvet, Fanvuoret, Tšimtarğa ja Šerin sola. Matkailun kehittämistä haittasi se, että Uzbekistanin raja oli suljettu vuosina 2010–2018. Lähteet Aiheesta muualla Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pandžakent Wikimedia Commonsissa Encyclopædia Iranica: Panjikant Caravanistan: Panjakent