Punaisen Ristin kansainvälinen komitea

Punaisen Ristin kansainvälinen komitea (engl. International Comittee of the Red Cross eli ICRC, ransk. Comité international de la Croix-Rouge eli CICR) on Sveitsin Genevessä kotipaikkaansa pitävä humanitaarinen järjestö. ICRC:n toiminta-ajatus on auttaa sotien uhreiksi joutuneita ihmisiä. Se on osa Punaisen Ristin ja Punaisen Puolikuun kansainvälistä liikettä, mutta toimii itsenäisesti. ICRC johtaa ja koordinoi Punaisen Ristin ja Punaisen Puolikuun kansainvälisen liikkeen hankkimaa apua kohdealueilla. Järjestön puheenjohtajana toimii Mirjana Spoljaric Egger. Järjestön ylin päättävä elin on yleiskokous. Se valvoo organisaatiota ja varmistaa, että järjestö pystyy toteuttamaan tehtäväänsä. Yleiskokoukseen kuuluu 15-25 jäsentä, jotka ovat Sveitsin kansalaisia. Heidät nimitetään neljän vuoden toimikaudelle, joka voidaan uusia kahdesti. Yleiskokouksen ikäraja on 72 vuotta. Vuonna 2024 järjestöllä oli 17 990 työntekijää. Vuoden aikana selvitettiin 14 682 ihmisen kohtalot tai olinpaikat. Vuoden aikana kirjattiin 56 000 uutta jäljityspyyntöä ihmisiltä, jotka etsivät kadonneita läheisiään. Yhteensä 666 ihmistä yhdistettiin perheidensä kanssa, näistä 537 oli lapsia. Pidätys ja internointipaikoissa tavattiin 18 635 ihmistä. Yhteensä 141 sairaalaa tai kuntoutuslaitosta pääsi osaksi ICRC:n rakennus- tai korjaushanketta. Tukea sai yhteensä 1 416 sairaalaa tai kuntoutuslaitosta. Tukea toimeentuloon sain 2,7 miljoonaa ihmistä. Ruoka-apua sai 3 miljoonaa ihmistä. Puhtaaseen veteen mahdollistettiin pääsy 34,2 miljoonalle ihmiselle. Historia Komitea on perustettu vuonna 1863 sveitsiläisen liikemies ja humanisti Henri Dunantin johdolla. Sen alkuperäisenä tavoitteena oli edistää sodissa haavoittuneiden sotilaiden avustamista tukevan kansainvälisen yhteisön perustamista. Gustave Moynier tuli Dunantin jälkeen 1870-luvulla ICRC:n johtoon. Moynier’ta seurasi vuonna 1910 presidentiksi nimitetty Gustave Ador. Vuoden 1914 elokuussa, jolloin ICRC perusti sotavankien ja heidän omaistensa välistä yhteydenpitoa parantamaan tarkoitetun toimiston, Punaisen Ristin kansainväliseen komiteaan kuului 10 jäsentä, mutta vuoden loppuun mennessä sen henkilökuntaan kuului jo 1200 ihmistä. ICRC myös lähetti edustajiaan tarkastamaan sotavankileirejä ja raportoi niiden olosuhteista ensimmäistä maailmansotaa käyvien maiden hallituksille. Sodan jälkeen se auttoi järjestämään sotavankien palauttamista. Maailmansotien välisenä aikana ICRC:n huomattavimmat avustuskohteet olivat Italian-Etiopian sodan ja Espanjan sisällissodan uhrit. Toinen maailmansota oli avustusjärjestölle raskasta aikaa, ja se joutui rekrytoimaan yli kolme tuhatta uutta työntekijää. Vuosina 1928–1946 ICRC:n presidenttinä toimi Max Huber. Nigerian sisällissodassa (1967–1970) ICRC epäonnistui, koska sen avustustyöntekijät toimivat tavalla, joka edisti kapinallisten asiaa. Nigerian liittovaltion asevoimat ampuivat ICRC:n avustuskoneen alas, Nigerian hallitus julisti ICRC:n johtavan edustajan ei-toivotuksi henkilöksi ja muut humanitaariset järjestöt ottivat avustustehtävän hoitaakseen. ICRC on saanut Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1917, vuonna 1944 ja yhdessä Punaisen Ristin ja Punaisen Puolikuun yhdistysten kansainvälisen liiton kanssa vuonna 1963. Merkitys ICRC on yksi harvoista kansainvälisesti tunnustetuista ei-valtiollisista organisaatioista. Sen asema perustuu Geneven sopimuksiin, jotka ovat yksi kansainvälisen humanitaarisen oikeuden perusasiakirjoista ja joista käytetään usein myös nimitystä ”sodan lait” (jus in bello). Lähteet Aiheesta muualla Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Punaisen Ristin kansainvälinen komitea Wikimedia Commonsissa