Riddarholmskyrkan

Riddarholmskyrkan, Riddarholmenin kirkko, on Tukholman keskustassa Riddarholmenin saarella ja kaupunginosassa, lähellä kuninkaallista linnaa sijaitseva kirkko. Se oli vuosisatojen ajan Ruotsin hallitsijoiden hautajaiskirkko. Rakennus Kirkko on Tukholman vanhin rakennus. Se on Tukholman ainoa säilynyt keskiaikainen luostarikirkko. Sen vanhimmat osat sijoittuvat 1200-luvulle, jolloin se rakennettiin fransiskaaniluostarin kirkoksi. Kirkko on vihitty käyttöön noin vuonna 1300. Uskonpuhdistuksen yhteydessä vuonna 1527 luostari suljettiin ja kirkko muutettiin protestanttiseksi kirkoksi. Kun saarelle alkoi 1600-luvulla muuttaa aatelisia, tulivat käyttöön nimet Riddarholmen ja Riddarholmskyrkan. Nykyisessä kirkossa on kolme laivaa, mutta alun perin se oli kaksilaivainen. Etelälaiva rakennettiin vasta 1400-luvun puolivälissä. Kirkon lattia oli alun perin mukulakivillä päällystetty, mutta nykyään sen lattian muodostavat eri aikakausilta peräisin olevia hautapaadet. Kirkkoon lisättiin torni ensimmäisen kerran Kalmarin unionin unionikuningas Hannun valtakaudella, mutta salaman iskettyä siihen se paloi maan tasalle. Palaneen tilalle rakennettiin 1500-luvulla uusi, todennäköisesti arkkitehti Willem Boyn suunnittelema barokkityyppinen torni, joka paloi vuonna 1835. Uusi torni on uusgoottilainen valurautatorni ja sen on suunnitellut arkkitehti Erik Gustaf Göthe. Nykyinen torni on uudelleenvalettu restauroinnin aikana vuosina 1967–1970. Kirkko restauroitiin perusteellisesti arkkitehti Fredrik Blomin johdolla vuosina 1811–1817. Keskiaikaiset kipsipinnat ja lattiataso restauroitiin vuosina 1914–1922. Kirkossa ei ole vuoden 1809 jälkeen pidetty jumalanpalveluksia, vaan sitä käytetään ainoastaan hautajais- ja muistotapahtumiin. Kirkon seinillä ovat edesmenneiden Serafiimiritarikunnan jäsenten, muun muassa monien Suomen tasavallan presidenttien vaakunat. Hautaukset kirkkoon Ensimmäisenä kirkkoon haudattiin perimätiedon mukaan kuningas Maunu Ladonlukko. Hautamuistomerkit eli tumulit pystytettiin vuosina 1573 ja 1574 Juhana III:n hallituskaudella; kuninkaiden alkuperäiset haudat sijaitsevat niiden alla. Kirkkoon on haudattu 17 kuningasta perheineen eli kaikki Ruotsin hallitsijat vuonna 1632 kuolleesta Kustaa II Aadolfista aina vuonna 1950 kuolleeseen Kustaa V:een asti, lukuun ottamatta Pietarinkirkkoon Vatikaaniin haudattua kuningatar Kristiinaa. Sittemmin Ruotsin kuninkaallisten hautapaikkana on toiminut Kungliga begravningsplatsen Solnassa. Vuosisatojen ajan on uskottu, että kirkossa on vuonna 1290 kuolleen Maunu Ladonlukon hauta, mutta haudan avanneet tutkijat ovat todenneet, että kyseessä on 1400–1500-luvulla eläneen ihmisen jäännökset. Onkin arveltu, että 1500-luvulla hallinnut kuningas Juhana III nimesi vainajat uudestaan vahvistaakseen omaa valtaansa. Tutkimuksia on tarkoitus jatkaa, ja lupahakemus muiden hautojen avaamiseksi on jätetty. Kirkkoon on haudattu myös joitakin kolmikymmenvuotisessa sodassa taistelleita sotilaita. Kustavilainen hautakuori Alttarin oikealla puolella on Kustavilainen hautakuori, joka on rakennettu vuosina 1629–1634. Kuorin suunnitteli arkkitehti Kristian Blume hollantilaiseen renessanssityyliin. Seuraavien vuosikymmenten aikana kirkon keskilaivaan lisättiin hautakuorien muodostama seppele. Arkkitehti Jean de la Valléen suunnitelmat kirkon jälleenrakennuksesta tai uudisrakentamisesta sekä hänen ehdotuksensa karoliinisesta hautakuorista eivät koskaan toteutuneet. Kustaa II Adolf lepää suuressa italialaisessa marmorisarkofagissa. Sarkofagissa on kaiverrus "Gustavus Adolphus Magnus". Alemmassa maanalaisessa kryptassa eli hautaholvissa, jonne ei ole vierailijoilla pääsyä, lepäävät kuninkaat Adolf Fredrik, Kustaa III, Kustaa IV Adolf ja Kaarle XIII. Karoliininen hautakuori Kustavilaista kuoria vastapäätä on Karoliininen hautakuori, joka rakennettiin vuosina 1671–1743. Rakentaminen aloitettiin vuonna 1675 arkkitehti Nicodemus Tessin vanhemman piirustusten mukaan. Kuitenkin vain maanalainen holvi valmistui, ja työ valmistui vasta vuonna 1743 arkkitehti Carl Hårlemanin piirustusten mukaan. Kaarle XII lepää mustasta marmorista valmistetussa sarkofagissa, sen oikealla ja vasemmalla puolella kuningatar Ulrika Eleonora nuorempi ja hänen puolisonsa Fredrik I. Karoliinisessa hautaholvissa, joka sijaitsee Karoliinisen hautakuorin alla, lepäävät Kaarle X Kustaa ja kuningatar Hedvig Eleonora, Kaarle XI ja kuningatar Ulrika Eleonora vanhempi sekä heidän viisi jo pienenä kuollutta lastaan: prinssi Ulrik (1684–1685), prinssi Gustaf (1683–1685), prinssi Carl Gustaf (1686–1687) ja prinssi Fredrik (1685–1685). Myös tytär, prinsessa Hedvig Sofia lepää karoliinisen hautakuorin holvissa. Bernadotten hautakuori Bernadotten hautakuori, joka rakennettiin vuosina 1858–1860 arkkitehti Fredrik Wilhelm Scholanderin suunnittelemien mukaan sijaitsee samalla puolella kuin Kustavilainen kuori. Suvun kantaisä, Kaarle XIV Juhana, lepää majesteettisessa Älvdalin graniitista valmistetussa sarkofagissa. Hänen edessään lepää suvun kantaäiti, kuningatar Desideria vihreästä Kolmårdenin marmorista valmistetussa kapeassa sarkofagissa. Seinillä on ruskeita kalkkikivisarkofageja Bernadotte-suvun muille hallitsijoille. Viimeinen Riddarholmin kirkkoon haudattu monarkki oli Kustaa V, joka kuoli 1950. Lähimpänä Kaarle XIV Juhanan sarkofagia vasemmalla lepäävät Oskar I ja kuningatar Josefina, ja oikealla Kaarle XV ja kuningatar Loviisa. Kauempana Karl Johanin sarkofagista ja lähempänä itse kirkkoa vasemmalla lepäävät Oskar II ja kuningatar Sofia, ja oikealla Kustaa V ja kuningatar Viktoria. Bernadotte-hautakuorin maanalaisessa kryptassa sijaitsevat Oskar I:n ja Josefinan poika prinssi Gustafin (”laulava prinssi”, 1827–1852), Kaarle XV:n ja Lovisan poika prinssi Carl Oscarin, prinsessa Eugénien, Oskar I:n ja Josefinan poika prinssi Augustin (1831–1873), Augustin puoliso prinsessa Theresian (1836–1914) sekä Kustaa V:n ja Viktorian poika prinssi Erikin (1889–1918) haudat. Serafiimi-ritarien vaakunat Serafiimiritarikunnan ritarien vaakunat ovat olleet Riddarholmin kirkon seinillä vuodesta 1748 lähtien. Serafiimi-ritarin hautajaispäivänä Riddarholmin kirkon kello soittaa niin kutsutun serafiimi-soiton. Kun Serafiimi-ritari kuolee, hänen vaakunansa ripustetaan kirkkoon soiton jälkeen. Koska kirkko ei ole ollut seurakuntakirkko lähes 200 vuoteen, nämä soittokerrat ovat yksi harvoista tilanteista, jolloin kirkonkello soi. Kirkko on avoinna serafiimi-soitton aikana. Lähteet Aiheesta muualla Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Riddarholmskyrkan Wikimedia Commonsissa Riddarholmskyrkan Statens fastighetsverketin sivuilla (ruotsiksi) Svenskt Kulturarv (ruotsiksi) (arkistoversio, arkistoitu 20.10.2014)