Kostol svätého Mikuláša biskupa (Sazdice)

Kostol svätého Mikuláša biskupa v Sazdiciach je ranogotický jednoloďový kostolík postavený okolo roku 1330. Stavba kostola sa okrem lode skladá z kvadratického presbytéria, severnej sakristie a strešnej vežičky. Kostol je situovaný na úpätí strmého pahorku Veľká Morda (238 m) na juhozápadnom okraji dediny. Sazdice sa nachádzajú v okrese Levice na Ipeľskej pahorkatine. Od roku 1842 je pod správou farnosti v Demandiciach. História objektu Historický význam lokality Dedina Sazdice bola jednou z 21 stredovekých osídlení Hontianskej župy. Práve táto lokalita mala vysoký význam už v stredoveku, keďže ležala na ceste z Ostrihomu, sídla najvyššieho predstaviteľa uhorskej cirkvi, do Tekova a ďalej do banských miest na území dnešného stredného Slovenska. Dobové majetkové vzťahy V období predpokladaného vzniku kostola sa vystriedalo množstvo majiteľov obce, ktorých by bolo možné považovať za iniciátorov výstavby sakrálneho objektu. V čase prelomu 13. a 14. storočia patrili medzi významnejších majiteľov reprezentanti strednej šľachty, Iborovi synovia zo susedných Demandíc. Medzi ďalších podstatných majiteľov obce je možné zaradiť významné osobnosti kráľovského dvora. Jedným z nich bol lekár uhorského kráľa Karola I. Róberta, Gekmin pôvodom z Valónska, ktorý bol zaznamenaný ako majiteľ v roku 1351. Druhého predstavoval lekárnik a finančník Ľudovíta I., Jakub Saracén, pochádzajúci z Padovy s vlastníctvom datovaným do roku 1352. Stredoveká výstavba kostola Prvá fáza stredovekej výstavby je približne stanovená do roku 1330. V tejto etape mala vzniknúť primárna hmota kostola, pozostávajúca z lode a presbytéria. V ďalšej fáze nasledoval vznik vysokokvalitnej freskovej výzdoby okolo 70. rokov 14. storočia. Fresky je možné považovať za jeden z najhodnotnejších príkladov stredovekého maliarstva na našom území. Avšak prvá písomná zmienka o sazdickom kostole je datovaná až do roku 1414, kedy bol kostol zasvätený patrónovi kupcov, cestujúcich a pútnikov, sv. Mikulášovi. V znení neskorej gotiky na prelome 15. a 16. storočia došlo k menším úpravám. Prvotná hmota bola doplnená o sakristiu. V období poslednej stredovekej prestavby bol vlastníkom obce podžupan Hontianskej stolice, Pavol z Kolár. Neskoršie úpravy, dostavby a výskumy Okolo roku 1700 nastali neveľké barokové úpravy. S najvyššou pravdepodobnosťou bola nahradená klenba presbytéria novým prestropením a boli pridané nové oltáre. V druhej polovici 19. storočia bola zriadená obnova vnútorného vybavenia. Na sklonku tohto storočia bol vymenený krov, v lodi vybudovaná empora s vlastným vstupom a novými oknami. V roku 1911 stavba získala status pamiatky. Ďalšie opravy prebiehali priebežne aj počas celého 20. storočia, kedy zároveň nastala dostavba predsiene na západnej strane kostola. Posledný realizovaný architektonický a reštaurátorský výskum bol ukončený v roku 2023. Architektonický popis exteriéru (stredoveké zameranie) Základná hmota stavby Sakrálna stavba bola postavená s nezvyčajnou orientáciou hlavnej pozdĺžnej osi v smere od juhozápadu po severovýchod. Primárna hmota stavby bola vybudovaná už v najstaršej vývojovej fáze. Tvorili ju dnešná obdĺžniková loď s vonkajšími rozmermi 10 x 8-8,5 m a pravouhlé presbytérium s rozmermi 5,5 x 6,5 m. Obvodové murivo kostola meralo hrúbku 83 cm a skladalo sa z lomového šedého tufu s ojedinelým použitím tehál. Tento stavebný materiál bol kladený do jednozrnnej sivo-okrovej vápennopieskovej malty. Dekoratívne prvky vyhotovované z kameňa, medzi ktoré patrili ostenia a lemovania otvorov alebo opracované kvádre tvoriace oporné piliere, či nárožia stavby, boli zhotovené prevažne z opracovaného tufu. Lomový kameň bol taktiež použitý aj na výstavbu základov s dnom približne v hĺbke 100 cm pod úrovňou pôvodnej maltovej dlážky. Po celom obvode stavbu obiehal predstupujúci murovaný sokel, ktorý ukončovala šikmá rímsa z opracovaného kameňa. Na bočných fasádach presbytéria bol sokel prispôsobený členitosti terénu, na základe čoho vznikol jeho skokovitý tvar. Zastrešenie Za pôvodný tvar striech je možné považovať ten dnešný, najmä vďaka forme štítov fasád. Loď bola prekrytá sedlovou strechou a nad presbytériom stála polvalbová strecha. Strešnú krytinu tvoril drevený šindeľ. Povrchové úpravy Nahrubo rozotieraná omietka predstavovala pôvodnú povrchovú úpravu všetkých fasád kostola. Až na sklonku 14. storočia ju nahradila nová hladená omietka s vápenným náterom. Súčasne s novou omietkou vznikla aj geometrická výzdoba umiestnená na nárožiach objektu. Išlo o maľované nárožné kvádrovanie s tmavočerveným pásikovým vymedzením. Bolo zhotovené technikou predkreslenia rysiek na vápenný náter, ktorý prekrýval povrch stužujúcich nárožných kvádrov. Loď kostola Originálne funkciu hlavného vstupného priečelia kostola tvorila bočná juhovýchodná fasáda lode. V strede fasády bol umiestený portál s lomeným oblúkom, ktorý je možné zaradiť medzi najozdobnejšie kamenárske prvky stavby. Rozmanitá profilácia lemujúca celý obvod nadpražia sa skladala z diagonálne orientovanej hrušky oddelenej od okrajových prútov pomocou výžľabkov. Na vonkajšom povrchu ostenia portálu boli zároveň zistené pigmenty modrého azuritu, čo naznačuje výskyt pestrofarebnej maľovanej výzdoby. Jeho pôvodná svetlá výška 199 cm je v súčasnosti skreslená kvôli neskoršiemu znižovaniu prahu. Loď bola presvetlená iba dvoma malými otvormi s lomenými oblúkmi. Ich ostenia boli formované nenáročnou profiláciou zo šikmého okosu po celom obvode. Odvrátená fasáda lode od obce bola doplnená malým pravouhlým oknom v štíte. Murivo štítu lode dosadalo na nárožné konzoly vyhotovené z opracovaného kameňa. Presbytérium Presbytérium presvetľovali tiež dve okná. Jedno menšie jednodielne okno s lomeným oblúkom bolo situované v strede severovýchodnej fasády. Druhé okno, rovnako s lomeným oblúkom bolo doplnené vrcholovou výzdobou tvorenou trojlístkovým motívom a bolo umiestnené na juhovýchodnej stene presbytéria. Nárožia presbytéria boli podopierané opornými piliermi s pultovými strieškami. Sakristia Najneskoršia stredoveká úprava sa datuje na prelom 15. a 16. storočia, kedy bol kostol doplnený o stavbu sakristie. Išlo o pravouhlú prístavbu napojenú na severozápadnú stranu presbytéria, s vonkajšími rozmermi 6,5 x 5,5 m. Jej murivo bolo vyhotovené obdobne ako predošlé časti kostola, jeho hrúbka je približne 80 cm a je spevnené nárožnými kamennými kvádrami. Analogicky sa tu zopakovalo aj lemovanie stavby soklom. Architektonický popis interiéru (stredoveké zameranie) Interiér lode kostola Interiér hlavnej lode v jeho stredovekej forme meral 8 x 6,5 metra. Do lode sa vstupovalo skrz hlavný vstupný portál nachádzajúci sa v juhovýchodnej stene. Jeho prah bol v stredoveku o 140 cm vyššie ako úroveň pôvodnej podlahy. Vznikajúci výškový rozdiel sa dorovnal v interiéri vyrovnávacím schodiskom s piatimi stupňami. Portál obsahoval aj vnútorné špalety s lôžkami s dreveným obložením pre trámové závlačky, ktoré umožňovali zablokovanie vstupu z interiéru. Podobu stredovekej podlahy sa doposiaľ nepodarilo stanoviť, avšak boli nájdené zvyšky maltovej vrstvy. Nájdené vrstvy v lodi a presbytériu mohli tvoriť podklad pre dlažbu alebo s najvyššou pravdepodobnosťou predstavovať samotnú maltovú poterovú dlážku. Kostolná loď bola prestropená rovným trámovým stropom už v prvej fáze svojho vývoja. Interiér presbytéria Do presbytéria sa z lode prechádzalo popod víťazným oblúkom. Charakteristický je svojím hrotitým tvarom, svetlou šírkou 3 metre a tvoria ho opracované kamenné kvádre s šikmo okosenými čelnými hranami. Interiér presbytéria pravouhlého tvaru dosahoval rozmery 4,7 x 4,7 metra. Prvým oltárom v presbytériu bol už zaniknutý murovaný oltárny stôl, tzv. stipes. V severovýchodnej stene sa nachádzalo pastofórium, ktoré malo pôvodne štvoruholníkový tvar, neskôr v stredoveku zväčšené a doplnené o kamennú kružbu ostenia s vrcholovým trojlístkom. Stena s pastofóriom bola ešte doplnená o menšie odkladacie niky. Presbytérium ďalej obsahovalo vo svojej juhovýchodnej stene sedíliu so šírkou 140 cm s polkruhovým zaklenutím, vytvorené z opracovaného kameňa s okosenou profiláciou. Strop nad priestorom presbytéria prvotne tvorila krížová klenba s rebrami s klinovou výžľabkovou profiláciou. V súčasnosti z klenby zostali na svojich miestach iba konzolové nábehy, keďže bola zo statických dôvodov v 18. storočí odstránená. Interiér sakristie Polkruhovým portálom v severozápadnej stene presbytéria je možné prejsť do sakristie s rozmermi 4,5 x 4,9 metra. Portál má v polkruhovej časti súvislé výžľabky, ktoré v stojkách plynule prechádzajú do okosenej profilácie. V interiéri sakristie je dodnes zachovaná krížová klenba s rebrami s klinovým vyžľabeným profilom. Vrchol klenby uzatvára kruhový svorník s klasickým kristologickým nápisom „yhs“. Fresková výzdoba Interiér bol primárne zdobený nástennými maľbami. Medzi prvé patrili maľby Posledného súdu a konsekračný kríž v presbytériu. Táto výmaľba bola neskôr citlivo doplnená o gotickú freskovú výzdobu v poslednej tretine 14. storočia. Maľbami bolo pokryté nielen presbytérium, ale aj všetky steny lode, čo naznačuje, že v stredoveku sa v jej západnej časti pravdepodobne nenachádzala empora. Fresky sú odborníkmi považované za vyspelejšie ako v Ostrihomskej bazilike a sú pripisované neznámemu talianskemu majstrovi, ktorý mohol pochádzať z oblasti Lombardie. Popis zariadenia v interiéri objektu Pre najlepšiu predstavu stredovekého vybavenia kostola je možné vychádzať z najstaršieho zachovaného záznamu o vizitácii kostola z roku 1697. V kostole sa nachádzali tri kamenné oltáre. Jeden veľký oltár bol doplnený o dosky s obrazmi sv. Mikuláša a neskôr o tabernákulum umiestnené v strede. Ďalšie dva nachádzajúce sa po stranách neboli zdobené. O výskyte kamenných a murovaných oltárov svedčia aj nálezy základov oltárneho stola v presbytériu, inak nazývaného stipesu. Medzi najstaršie vybavenie stavby patrili ešte drevená kazateľnica, dvojitý chór a dva rady lavíc, ale nie krstiteľnica. Jeden neblahorečený zvon sa nachádzal v drevenej zvonici. Význam a jedinečnosť freskovej výzdoby Fresky pokrývajúce interiérové steny kostola je možné datovať do dvoch období. Na základe reštaurátorského výskumu v roku 2000 až 2007 prof. akad. mal. Vladimír Úradníček stanovil datovanie prvej vrstvy figurálnych fresiek do obdobia približne po roku 1300. Prvú fázu výmaľby nachádzajúcu sa na východnej strane lode kostola tvorí len obrysová kresba ryskami. Presnejšie ide o mandorlu, vyobrazujúcu trón Krista s gloriolou a postranné glorioly svätcov. V poslednej tretine 14. storočia vznikla druhá fáza freskovej výmaľby, kedy neznámy majster v lokálnej gotike priniesol už vplyv začínajúcej talianskej renesancie. Pre tvorbu pravej freskovej výzdoby bola využitá technika náčrtov využívajúcich presnú geometriu. Práve vplyv renesancie je možné vidieť na spôsobe vyobrazenia scén, ktorý sa líši od jeho stredovekých postupov. Známe výjavy neboli tvorené podľa šablón alebo predlôh, ale umelec vytváral scény pomocou osobných jedinečných motívov. Najlepšie zachované fresky druhej fázy sa nachádzajú v južnej a východnej stene presbytéria a na víťaznom oblúku. V presbytériu je možné vidieť vyobrazenie Krista, postavy 12 apoštolov a sedílium umiestnené v juhovýchodnej stene má vnútornú plochu zaklenutia zdobenú tiež figurálnou maľbou. Na vnútornej strane víťazného oblúka nájdeme sv. Antona pustovníka a stigmatizáciu sv. Františka z Assisi. Reštaurátorské práce dokonca preukázali pomocou nájdenia rovnakých vrstiev povrchovej omietky, že sa maľby s najvyššou pravdepodobnosťou nachádzali aj na všetkých stenách lode kostola. Fresky sa však v týchto častiach nezachovali kvôli osekaniu omietok počas neskorších úprav. Galéria Referencie ŽAŽOVÁ, Henrieta. 2011. Dějiny staveb: Sborník příspěvků z konference Dějiny staveb – Kostol sv. Mikuláša biskupa v Sazdiciach vo svetle archívnych prameňov. s. 131-140. BÓNA, Martin. 2023. Kostol sv. Mikuláša v Sazdiciach – Architektúra kostola svätého Mikuláša (výsledky najnovších výskumov). s. 33-54. PODOLINSKÁ, Alexandra a Štefan PODOLINSKÝ. 2026. Sazdice [online]. [vid. dňa 22. 2. 2026]. [1] MICHALEW, Janusz. 2023. Sazdice – St Nicholasʼ Church [online]. [vid. dňa 22. 2. 2026]. [2] BÓNA, Martin, Miroslav MATEJKA a Henrieta ŽAŽOVÁ. 2011. Sazdice – Kostol sv. Mikuláša biskupa (č. ÚZPF 1637/0) – architektonicko-historický výskum BÓNA, Martin a Miroslav MATEJKA. 2016. Sazdice – Kostol sv. Mikuláša biskupa (č. ÚZPF 1637/1) – doplnkový architektonicko-historický výskum fasád Literatúra KOLEKTÍV AUTOROV a Martin BÓNA. Kostol sv. Mikuláša v Sazdiciach – Architektúra kostola svätého Mikuláša (výsledky najnovších výskumov). Rožňava: o.z. Georgius Bubek, 2023. 148 s. [s. 33-54]. ISBN: 978-80-972888-4-6 KOLEKTÍV AUTOROV a Henrieta ŽAŽOVÁ. Dějiny staveb 2011: Sborník příspěvků z konference Dějiny staveb – Kostol sv. Mikuláša biskupa v Sazdiciach vo svetle archívnych prameňov. Plzeň: Klub Augusta Sedláčka, 2012. 256 s. [s. 131-140]. ISBN: 978-80-87170-19-9 Pozri aj Sazdice Iné projekty Commons ponúka multimediálne súbory na tému Kostol svätého Mikuláša biskupa (Sazdice) Externé odkazy medievalheritage.eu obnova.eu apsida.sk apsida.sk (kniha) dokostola.sk regionhont.sk stnicholascenter.org cevnad.sav.sk Archivované 2025-12-02 na Wayback Machine