Kamenná vila

Kamenná vila je secesná vila v Banskej Bystrici na Hornej ulici 69. V súčasnosti je objekt sídlom pobočky ČSOB. Nachádza sa v zozname kultúrnych pamiatok SR. Historická budova Objekt ľudovo nazývaný Kamennou vilou je jednou z niekoľkých hodnotných secesných pamiatok v Banskej Bystrici. Bol postavený v roku 1920, architektom a firmou Alois Peierbergera, ktorý vilu neskôr predal rodine podnikateľa Leopolda Munelsa, ktorý v meste vlastnil likérku. Priečelie svojím bohatým výtvarným a plastickým prejavom je prehliadkou obľúbených architektonických prvkov secesie. Rekonštrukcia Architektonická súťaž na rekonštrukciu pôvodnej budovy bola v roku 1995, realizovala sa v roku 1997. Autorom víťazného projektu sa stal Ing. arch. Branislav Somora „Ak architekt dostane zákazku, mal by si najmä ctiť prostredie, do ktorého vstupuje“ Ing. arch. Branislav Somora Autorov prístup k rekonštrukcii bol citlivý a dokazuje, že prístavba nemá konkurovať ale dopĺňať pôvodnú hmotu prostredníctvom prostriedkov svojej doby. A takisto by pozorovateľ nemal byť zahltený informáciami, ale mal by pocítiť harmóniu. Zámerom bolo existujúci objekt zachovať a doplniť v pôvodnej secesnej estetike. Dostavbu nechať vyznieť ako samostatný autonómny prvok, ktorý celú stavbu ozvláštňuje. V realizácii sa stretá bohatosť secesie a tendencie neskorej moderny. Rekonštrukcia historickej časti Autor pamiatkársky príkladne akceptuje priečelie historickej budovy a nevstupuje doň novými prvkami. Inšpiruje sa ňou pri chápaní dostavby i detailov. Priestory historickej budovy slúžia pre kontakt s verejnosťou nad ktorými sa nachádzajú riaditeľské priestory. Pre presvetlenie podkrovia bol použitý secesný motív druhej rímsy v podobe pásového radu okien. Za zmienku stojí, že takýto prístup i komunikáciu s architektom si pochvaľujú zainteresovaní pamiatkári. Dostavba Autor svojím riešením preukázal zmysel pre výtvarnú bohatosť a tradičný remeselný detail. Uličná fasáda prístavby nesie v sebe rovnováhu medzi bankovou honosnosťou a materiálmi okolia, čím je viditeľne elegantnejšou ako okolité stavby. Okolie pritom nedegraduje ale nasadzuje vyššiu úroveň pre budúci vývoj okolia. Pôdorysný tvar L pôvodného objektu bol dopovedaný do štvorca. Už v treťom podlaží však v oblúku ustupujúca nová hmota odkrýva pohľad na pôvodnú fasádu, a zároveň vytvára priestor pre terasu doplnenú o zeleň. Prístavba má plochú strechu s výrazne vyloženou rímsou, pod ktorou sa nachádzajú prevýšené štrbinové okná. Dominantne pôsobiacu plnú stenu fasády dopovedá vertikálny prvok preskleného arkieru, dvoch lodžií a šikmý stĺpový prvok. Ideové prepojenie s historickým objektom sa odráža v náznaku pásovej rímsy nad druhým nadzemným podlažím, či v použití výrazne prevýšených secesných okien. Fasádu ozvláštňujú konzolovité, zakrivené lampy. A nachádza sa tu i vjazd pre dotačné vozidlo. Dispozícia Prvé podlažie – obsahuje priestory pre zamestnancov, trezory a priestory rýchlej obsluhy. Druhé podlažie – historickej budovy prístupné exteriérovým schodiskom, poskytuje priestor likvidatúre. Ostatné podlažia – slúžia administratíve pobočky a priestore medzi historickou a novou hmotou sa nachádza zelená terasa prístupná zo zasadacej miestnosti. Referencie Externé odkazy Oficiálna stránka architekta[nefunkčný odkaz] Zdroje časopis ARCH č.11 rok 1997 články: rozhovor s autorom, H.H.Moravčíková; hhm; prof. Matúš Dulla Dulla, M.; Moravčíková, H.; Architektúra Slovenska v 20. storočí. Slovart, Bratislava 2002 rozhovor s autorom