Zvonica v Strážkach

Zvonica v Strážkach je neskororenesančná zvonica z roku 1629, ktorá je situovaná pri Kostole svätého Anny v Strážkach. Objekt je súčasťou unikátneho historického súboru spišských renesančných zvoníc. História a stavebný vývoj Jej výstavba sa datuje do roku 1629. Predpokladá sa, že súčasná stavba vznikla na mieste staršej, pravdepodobne drevenej zvonice. Ďalšia úprava staršieho objektu prebehla asi v prvej štvrtine 16. storočia, keď bola ukončená neskorogotická prestavba Kostola sv. Anny. Výstavbu dnešnej zvonice inicioval Baltazár Horvát-Stančič. Autorom stavebných prác bol pravdepodobne taliansky staviteľ Ulrich Materer z Kežmarku. Sgrafitovú výzdobu realizoval údajný majster s iniciálami H. B., ktoré zanechal na nápise: Soli deo HB 1629 Gloria (Jedine Bohu sláva HB 1629). Nápis je na južnej strane nad trifóriom a pásom bohatej rozvilinovej ornamentiky. Portál na juhovýchodnej strane bol pravdepodobne použitý zo staršej stavby a zakomponovaný do zvonice. Podobné riešenie bolo použité aj na zvonici vo Vrbove. Najnovší reštaurátorský výskum dokázal, že kamenný portál pravdepodobne stál na mieste dnešnej zvonice alebo v okolí kaštieľa. Archeologický výskum odkryl stredoveké fortifikačné stavby s pôvodnou funkciou strážnej obce na severných hraniciach Uhorska. Sgrafitová výzdoba bola v zlom stave už na začiatku 20. storočia. Avšak neskoršie odborné zásahy zničili ich autenticitu. Omietkové vrstvy dnes nie sú pôvodné renesančné. Namiesto nich je fasáda zvonice pokrytá novodobými sgrafitami z viacerých obnov z druhej polovice 20. storočia a začiatku 21. storočia. Okrem toho boli pravdepodobne pozmenené, prípadne nepochopené niektoré pôvodné renesančné motívy. Opis Zvonica je trojpodlažná stavba na štvorcovom pôdoryse, ktorá tesne susedí s Kostolom svätej Anny. Objekt je riešený dvoma vstupmi umiestnenými v jednej vertikálnej osi. Na úrovni prízemia sa nachádza kamenný portál s lomeným oblúkom, ktorého tvarovanie je len mierne akcentované a naznačuje prechod k polkruhovému zakončeniu. Portál má skosené hrany, ktoré dosadajú na sokel nábehových štítkov. Interiér je zaklenutý valenou klenbou. Miestnosť je presvetlená malými oknami na východnej a západnej strane. Okenné ostenia s rovným prekladom vykazujú obdobné skosenie hrán. V osi nad prízemným vstupom je situovaný druhý vstup vedúci do vyšších podlaží, prístupný prostredníctvom krytého dreveného schodiska. Horné dve podlažia oddeľuje rovný trámový strop. Druhé a tretie podlažie prepája drevené schodisko. Druhé podlažie je osvetlené jediným štrbinovým oknom na severozápadnej strane. Na treťom podlaží je umiestnená drevená zvonová stolica. Okná na treťom podlaží sú riešené ako trifóriá na juhovýchodnej a severovýchodnej strane a ako bifórium na juhozápadnej strane. Zadná strana zvonice bola od obce odvrátená, a preto nemá žiadne okno. Trifória a bifórium delia kamenné stĺpy so skosenými hranami, ktoré dosadajú na nábehové štítky podobne ako ostatné kamenné články zvonice. Stĺpy sú ukončené jednoduchými rímsovými hlavicami. Zvonica je zakončená štítkovou atikou, ktorú tvoria striedavo nižšie a vyššie stĺpiky orámované plastickou lištou a ukončené štylizovanými palmetami, polooblúčikmi s tromi krátkymi zúbkami na vrcholoch. Stĺpiky spájajú jednoduché volúty. Riešenie atiky pripomína zvonice vo Vrbove, v Spišskej Belej, Kežmarku, Podolínci a opakuje sa aj na kaštieli v Strážkach. Exteriér zvonice sa vyznačuje pomerne striedmym plastickým členením, pričom dominantným výtvarným prvkom je nanovo zreštaurovaná sgrafitová výzdoba na nárožiach, v pásoch pod atikou a na samotnej atike. Sgrafito je dvojvrstvové, pozostávajúce zo spodnej béžovej vrstvy a vrchnej bielej preškrabávanej omietky. Na základe reštaurátorského výskumu z roku 1985 sa predpokladá, že súčasné farebné riešenie spodnej vrstvy nezodpovedá pôvodnému stavu, keďže jej odtieň bol pravdepodobne tehlovočervený. Na nárožiach je uplatnený motív kvádrovania, tvorený striedaním diamantových štvorcov a obdĺžnikových polí s listovým sgrafitovým dekorom, analogickým riešeniu na zvonici vo Vrbove. Výzdoba atiky vychádza z obdobných dekoratívnych princípov známych zo zvonice v Kežmarku. Okrem zániku pôvodných vrstiev sgrafitovej výzdoby došlo aj k dezinterpretácii niektorých originálnych ikonografických motívov. Tento fakt je najvýraznejšie doložený na loveckej scéne situovanej v rámci kompozície stočených rastlinných úponkov na južnej fasáde. Pôvodne jednoznačne identifikovateľné zobrazenie dravca v ľavom hornom rohu bolo v priebehu reštaurátorských zásahov realizovaných v 90. rokoch 20. storočia transformované do podoby bližšie neidetifikovateľného vtáka (asi páva), čím došlo k zásadnej zmene ikonografického významu výjavu. Na jednom zo stĺpov na juhozápadnej strane je rastlinný motív nahradený figurálnym motívov. Ide o zobrazenie muža v čelnom, strnulo pôsobiacom postoji, modelovaného prostredníctvom jednoduchého šrafovania. V odbornej literatúre sa táto postava tradične interpretuje ako autoportrét autora sgrafitovej výzdoby, ktorého identifikujú iniciály „BI“ na západnej a „HB“ na južnej fasáde. Autor býva stotožňovaný s majstrom HB, podieľajúcim sa na sgrafitovej výzdobe zvonice v Kežmarku v roku 1591. Túto atribúciu však spochybnili viacerí bádatelia. Zuzana Jánošíková upozornila na výrazný časový odstup medzi výstavbou dotknutých zvoníc, zatiaľ čo Julius Andreas Hefty odmietol priamu účasť kežmarského majstra na výzdobe a iniciály interpretoval skôr ako prevzatý dekoratívny prvok. Podľa Jánošíkovej môžu iniciály odkazovať na objednávateľa prestavby zvonice, Baltazára Horváta-Stančiča, ktorý ich zakomponoval do protestantmi obľúbenej frázy (súčasť tzv piatich sola protestantského učenia): Soli deo HB 1629 Gloria. Totožné iniciály sú aj na ním objednanom zvone z roku 1647. Túto hypotézu podporuje aj figurálny motív umiestnený na jednom zo stĺpikov juhozápadnej časti atiky, interpretovaný ako štylizovaná podobizeň Baltazára Horváta-Stančiča. S týmto výjavom korešpondujú iniciály „BI“ zakomponované nižšie v rastlinných úponkoch pod korunnou rímsou, pričom ich súčasná podoba môže byť výsledkom sekundárnej zmeny (pravdepodobne z pôvodného „BH“) počas niektorej z obnov zvonice v 20. storočí. Zuzana Jánošíková argumentuje podobnými vyobrazeniami donátora v rámci sgrafitovej výzdoby napríklad na veži Kostola narodenia Panny Márie v obci Svinia z roku 1628 alebo v edikule atiky domu s číslom 88 na Hlavnej ulici v Prešove z roku 1600. Vo zvonici sa nachádzajú štyri zvony, ktoré nesie drevená zvonová stolica. Sú tu zachované laná na ručné zvonenie. Najväčší zvon s priemerom 110 cm je z roku 1647. Po obvode má latinské nápisy, ktoré dokladajú meno potulného lotrinského zvonolejára Nicolasa Bezota. K svojmu menu si pridal aj svoj lejársky znak. Jeho zvony možno nájsť vo Francúzsku, Nemecku a Belgicku. Na zvone sa nachádza aj meno jeho pomocníka Jána Lackoviča, ktorý bol Bezotov nevlastný syn. Zvon je doplnený o plaketu s výjavom Kalvárie, reliéfy putti a o kruhový, vo vnútri štvrtený medailón obsahujúci magickú formulu: AGLA. Ide o akronym tvorený prvými písmenami kabalistickej formulky: Atha Gibbor Leolam Adonay (Vo večnosti je Tvoja sila, Pane!). Uvedená ochranná formula sa v renesancii vyskytovala okrem zvonov často aj na amuletoch. Zvon je v súčasnosti poškodený a nefunkčný. Druhý veľký zvon je z roku 1517. Zvon objednal kežmarský kapitán Krištof Vrkoč, čo dokladá erb s iniciálami CW a latinský nápis: O rex gloriæ veni cum pace amen anno domini 1517 (Ó, Kráľ slávy, príď v mieri. Amen. Roku Pána 1517). Jeho autorom bol pravdepodobne zvonolejár Hans Koch, ktorého pôsobenie na Spiši potvrdzujú aj ďalšie zvony v Kostole narodenia Pána v Krížovej Vsi z roku 1517 a zvon v Kostole svätého Juraja v Jurskom z roku 1513. Spoločné znaky, ako gotické písmo, christogram IHS a jednotná výzdoba, poukazujú na ich vznik v jednej dielni. Najmenší zvon je z roku 1588 a odlial viedenský zvonolejár Hans Dinckelmayer. Referencie Ďalšia literatúra KRIŽANOVÁ, Eva. Datovanie zvoníc na Spiši. Pamiatky a múzeá (Bratislava: Slovenské národne múzeum, Pamiatkový ústav), 1995, čís. 4, s. 46 – 49. ISSN 1335-4353. BUJANOVÁ, Iveta. Revizalizácia areálu národnej kultúrnej pamiatky v Strážkach. Pamiatky a múzeá (Bratislava: Slovenské národne múzeum), 2010, čís. 3, s. 56 – 58. ČOVANOVÁ JANOŠÍKOVÁ, Zuzana. Renesančná a manieristická maľba na Spiši (k vybraným problémom renesančného umenia). In: Historia Scepusii. Ed. Martin Homza, Stanisław A. Sroka. Vol. 2.. Bratislava, Kraków : Katedra slovenských dejín UK FiF, Instytut Historii Uniwersytetu Jagiellońskiego, 2021. ISBN 978-83-65548-93-1. S. 810 – 813. Iné projekty Commons ponúka multimediálne súbory na tému Zvonica v Strážkach Externé odkazy Zvonica v Strážkach