Zvonica v Kežmarku

Zvonica v Kežmarku je neskororenesančná zvonica postavená medzi rokmi 1586 – 1591, ktorá je situovaná pri Kostole svätého Kríža v Kežmarku. Objekt je súčasťou unikátneho historického súboru spišských renesančných zvoníc. História a stavebný vývoj Zvonica v Kežmarku patrí medzi najvýznamnejšie pamiatky renesančnej architektúry na Spiši. Predstavuje najstaršiu zachovanú renesančnú zvonicu poľsko-spišského typu a zároveň sa považuje za vzorový objekt, ktorý ovplyvnil výstavbu ďalších renesančných zvoníc na Spiši. Jej výstavba prebiehala v rokoch 1586 – 1591. Existenciu staršieho stavebného jadra naznačujú najmä najstaršie vrstvy muriva v prízemí, zvyšky valenej klenby a nadpriemerná hrúbka obvodových múrov. Na možný starší pôvod stavby upozornil už kežmarský kronikár a historik Kristián Genersich, ktorý vo svojom diele Merkwürdigkeiten der königlichen Freystadt Késmark z roku 1804 vyslovil domnienku, že zvonica, podobne ako Kostol svätého Kríža, predstavuje staršiu stavbu. Genersich zároveň uvádza, že za richtára Jakuba Lapicida v rokoch 1515 – 1516 prebiehala v Kežmarku intenzívna stavebná činnosť, v rámci ktorej sa spomína aj výstavba zvonice. Podľa jeho záznamov boli v roku 1525 za richtára Vavrinca Lányho postavené kostolná veža a zvonica, pričom v tom istom období došlo aj k odliatiu nových zvonov. Na zavesenie zvonov a zhotovenie zvonovej stolice bola uzatvorená dohoda s majstrom Jurajom Omezsom zo Spišskej Belej. V roku 1558 postihol Kežmarok rozsiahly požiar, pri ktorom zhorela kostolná veža. V súvislosti s touto udalosťou bola staršia zvonica pravdepodobne čiastočne alebo úplne odstránená, aby sa zabránilo ďalšiemu šíreniu požiaru. Zvonica pravdepodobne bola vážne poškodená. Archívne pramene z roku 1590 uvádzajú, že za richtára Jána Neerera bola zvonica prestavaná do súčasnej podoby. Na financovaní stavby sa podieľali mešťania, pričom ich príspevky dosahovali najviac dva florény na osobu. Vzhľadom na existenciu staršieho stavebného jadra sa predpokladá, že nešlo o úplne novú stavbu, ale o rozsiahlu renesančnú prestavbu pôvodnej zvonice. Dátum dokončenia stavebných prác, 18. september 1591, je zaznamenaný na severnej fasáde objektu. Autorom prestavby bol taliansky staviteľ Ulrich Materer, ktorý pôsobil v Kežmarku, pričom na kamenárskych prácach sa podieľal Hans Steinmetz. Za vykonané kamenárske práce mesto Hansovi Steinmetzovi vyplatilo 121 florénov. Na realizácii sgrafitovej výzdoby sa podieľal aj majster označovaný iniciálami H. B., ktorého identita zostáva neznáma. V tejto súvislosti sa uvažuje o miestnom umelcovi Hansovi Brechenzweigowi. Po dokončení renesančnej prestavby slúžila zvonica spolu s Kostolom svätého Kríža potrebám evanjelikov. Kostol aj zvonica zostali v rukách evanjelikov až do roku 1673, keď došlo k zmene ich konfesionálnej príslušnosti v rámci rekatolizačnej politiky habsburskej monarchie. Zvonica počas svojej existencie prešla viacerými stavebnými úpravami a rekonštrukciami. O jej zhoršenom technickom stave svedčia aj správy v dobovej tlači z roku 1920, ktoré upozorňovali najmä na poškodenie atiky a sgrafitovej výzdoby. Tá bola na viacerých miestach značne degradovaná alebo úplne zanikla. Ďalšie rekonštrukčné práce boli realizované v roku 1954, následne v rokoch 1963 – 1964 a opätovne v roku 1999. V roku 1981 bola vyhlásená za národnú kultúrnu pamiatku. Posledná rozsiahla obnova prebehla v roku 2021 s celkovými nákladmi približne 247 000 eur. Financovanie bolo zabezpečené prostredníctvom dvoch dotačných výziev Prešovského samosprávneho kraja, pričom zostávajúce prostriedky poskytol vlastník objektu z vlastných zdrojov. Obnova bola rozdelená do dvoch etáp. Prvá etapa zahŕňala opravu a nátery fasád, úpravu spevnených plôch vrátane pokládky zámkovej dlažby a reštaurovanie nástennej maľby. Druhá etapa bola zameraná na komplexné rekonštrukčné a reštaurátorské práce, predovšetkým na obnovu sgrafitovej výzdoby, historických omietok a kamenného portálu so schodmi. Opis Zvonica je trojpodlažná stavba na štvorcovom pôdoryse, ktorá sa nachádza pri Kostole svätého Kríža. Jediný vstup je na východnej strane, ku ktorému vedie murované schodisko. Všetky tri podlažia sú členené trámovou konštrukciou s doskovými podlahami. Prvé a druhé podlažie presvetľujú štrbinové okná. Na prízemí sa nachádzajú pozostatky valenej klenby, druhého vstupu a širších múrov, ktoré sú dokladom staršieho gotického jadra. Vstup do nevyužívaného prízemia je sťažený, keďže vedie popod drevené schody prepájajúce prvé a druhé podlažie. Každé podlažie nesie tesaná trámová konštrukcia. Tvoria ju stolice držané stĺpikmi s pásikmi, medzi ktoré sú vložené drevené schody. Druhé a tretie podlažie vzájomne prepája drevené schodisko. Zosilnená časť tretieho podlažia spočíva na oblúčikovom vlyse na kamenných konzolách po obvode zvonice. Na treťom podlaží sa nachádza zvonová stolica z pretínajúcich sa ondrejských krížov. Zvonica má na južnej a severnej strane trifória a na východnej strane bifória. Na západnej strane sa nachádza malý výklenok. Dnes už zamurovaný otvor bol vsadený do výklenku, ktorý slúžil ako transportný otvor pri vyťahovaní zvonov do zvonice. Trifória a bifórium sú rozdelené kamennými stĺpmi so skosenými hranami, ktoré dosadajú na nábehové štítky podobne ako ostatné kamenné články zvonice. Stĺpy sú ukončené jednoduchými rímsovými hlavicami. Zvonica je zakončená štítkovou atikou, ktorú tvoria striedavo nižšie a vyššie stĺpiky orámované plastickou lištou a ukončené štylizovanými palmetami a polooblúčikmi s tromi krátkymi zúbkami na vrcholoch. Jednotlivé stĺpiky sú prepojené jednoduchými volútami. Riešenie atiky pripomína zvonice v Spišskej Belej, Strážkach, Podolínci a opakuje sa aj na kaštieli v Strážkach. Exteriér zvonice tvorí nanovo zreštaurovaná sgrafitová výzdoba na nárožiach, v pásoch pod atikou a na samotnej atike. Zvonica mala v minulosti pozlátené sgrafito, preto sa zvykla označovať ako „Zlatá veža“. Na nárožiach sa nachádza kvádrovanie tvorené striedajúcimi sa obdĺžnikmi a štvorcami v iluzívnej perspektív. Podobné kvádrovanie je aj na zvonici v Strážkach. Iluzívny ornament sa nachádza tiež na architektonickom orámovaní trifórii a bifória. Podokenná rímsa vytvorená sgrafitom nesie pilastre, ktoré držia bohato zdobenú rímsu. Dominantným prvkom sgrafita je symetrická rastlinná ornamentika. Najvýraznejšou časťou je iluzívna slepá arkatúra pod atikou. Tvorí ju jedenásť arkád vyplnených štylizovaným rastlinným dekórom. V strednom poli severnej fasády sú iniciály HB, ktoré patrili pravdepodobne maliarovi sgrafita. Stredové stĺpiky atiky využil maliar na vyobrazenie heraldických motívov – erby cisárskeho habsburského rodu, Uhorska a Kežmarku. Na severnej strane pod arkatúrou je latinský nápis: ANNO MDXCI.XVIII.SEPTEM (18. septembra 1591). Druhý latinský nápis s chronostikom je na južnej fasáde: Ignca ContIgerat LIbrae soL LVCIDVs astra, hoC aVtor qVanDo ContIVaVit opVs (Jasné slnko, zakrylo žiarivé hviezdy Váh, keď autor pracoval na tomto diele). Vo zvonici sa nachádzajú tri zvony, ktoré nesie drevená zvonová stolica. Najväčší zvon s priemerom 175 cm má podľa latinského nápisu na plášti datovaný do roku 1525. Ďalšie dva zvony sú z 80. rokov 20. storočia. Nahradili pôvodne poškodené zvony z rokov 1732 a 1802. Referencie Ďalšia literatúra KRIŽANOVÁ, Eva. Datovanie zvoníc na Spiši. Pamiatky a múzeá (Bratislava: Slovenské národne múzeum, Pamiatkový ústav), 1995, čís. 4, s. 46 – 49. ISSN 1335-4353. Iné projekty Commons ponúka multimediálne súbory na tému Zvonica v Kežmarku Externé odkazy Zvonica v Kežmarku