מגדל נבוישה

מגדל נבוישה (בסרבית: Кула Небојша; ביוונית: Πύργος Νεμπόισα; מילולית: "ללא חת"), המוכר גם בשמות המגדלור הלבן (בסרבית: Бела кула) ומגדל טימישוארה (בסרבית: Темишварска кула), הוא המגדל היחיד ששרד מימי הביניים ששייך למצודת בלגרד. המגדל נבנה בתחילת המאה ה-15, והיה מגדל ההגנה הגדול של המבצר במשך מאות שנים. מאוחר יותר, המגדל שימש כצינוק ומ-2010, משמש כמוזיאון. המגדל ממוקם בסמוך ליד הנהרות סאווה ודנובה. היסטוריה המגדל נבנה בתחילת המאה ה-15, במהלך תקופת שלטונו של הדספוט סטפן לזרביץ' , ששלט בבלגרד מ-1403, והפך אותv לבירת סרביה. המגדל לא שימש כמגדל עוז, וככל הנראה היה "המגדל של הרודן". עמדת השמירה של המבצר הוקמה ליד המנזר מנסיה . מגדל זה נהרס מפיצוץ במהלך המצור על בלגרד ב-1690, כאשר האימפריה העות'מאנית כבשה את בלגרד מידי האוסטרים. הפיצוץ השמיד את החלק הגדול של קטע העיר הקטנה במבצר (האזור שבין "שער דפטרדר" לאנדרטת פובדניק המודרנית), כולל המגדל עצמו. לאחר שהשליטה על בלגרד חזר לאימפריה העות'מאנית, הפכו העות'מאנים את המגדל לצינוק. הוא איבד את חשיבותו הצבאית, אך הפך לאחד הסמלים האפלים ביותר בבלגרד בשל התנאים הנוראים והנוהג לחנוק את האסירים ולזרוק את גופותיהם מהמגדל לנהרות שהוא נמצא לידם. האסיר המפורסם ביותר בו היה המהפכן והמשורר היווני ריגאס פראיוס, מחולל מלחמת העצמאות היוונית, שהוצא להורג בחניקה יחד עם חבריו ב-1798. שליט בלגרד מתודיוס נהרג גם הוא במגדל ב-1801. במהלך מלחמת העולם השנייה נסחפו בנהר סאווה גופות שצפו כל הדרך ממחנה הריכוז יאסנובאץ, כמעט 300 קילומטרים (190 מיל) במעלה הזרם. דייגים הוציאו את הגופות מהמים וקברו אותן סביב המגדל. למרות זאת, קברים אלו אינם מסומנים. ב-1948, לאחר תקופת האינפורמבירו והפיצול היוגוסלבי-סובייטי, החלה בניית בונקר חדש באזור, ובעת הבנייה התגלה ביצור עבה של מגדל נבוישה המקורי. הביצור נהרס, וב-1949 בניית הבונקר הסתיימה. הנקודה הגבוהה ביותר של הבונקר הייתה כיפת התותח ששימשה ליחידות הארטילריה והצבא. המבנה ננטש מאוחר יותר, ונפתח לציבור הרחב בדצמבר 2012, לאחר ששוחזר מ-2007 ועד לפתיחתו בעלות של יותר מ-1.4 מיליון אירו. בתוך המבצר, יש חלקים מהמלאי משנות ה-50 של המאה ה-20: דלתות בטיחות, מיטות, אוורור, מכלי מים וכו'. גלריה קישורים חיצוניים הערות שוליים