Bukva

Za ostale upotrebe, pogledajte Bukva (razvrstavanje). Bukva (latinski: Fagus) je rod listopadnog drveća koji sadrži oko deset vrsta. Prirodno stanište mu je Evropa, Azija i Severna Amerika. Raste u Južnoj i Srednjoj Evropi. Bukva može narasti i do četrdeset metara u visinu. Izgled Naraste do 35 m. Debljina debla može biti i preko 1 m prsnog promera. Krošnja je široko zaobljena. Kora stabla je svetlosiva (srebrnasta), tanka i glatka. Pupovi su 2 cm dugi, vretenasti, otklonjeni od izbojka pod uglom od 45°. Srčika izbojka je trouglasta. Lišće je eliptično, dugo 8 cm. Rub lista je valovit i fino trepavičasto dlakav. List je u mladosti bogat vitaminom C. Cvetovi su jednopolni u resastim, glavičastim cvatovima. Muški su u okruglim resama na dugoj stapki, ženski po dva cveta u kupuli, koja je obrasla končastim ljuskama. Kupula ili zajednički ovoj, nastaje bujanjem cvetne osi. Za vreme cvetanja kupula je sočna, posle otvrdne i postane drvenasta, a njeni se listići pretvore u duge bodljike ili ljuske. Cveta iza listanja, u aprilu ili maju. Muški i ženski cvetovi su na ovogodišnjim izdancima. Po 2 su ploda u kupuli, koji se zovu bukvice, smeđi su, trouglasti, jestivi u nuždi. Dozrevaju u septembru ili početkom oktobra, a opadaju nakon prvih mrazeva u oktobru ili početkom novembra. U jednom kilogramu plodova ima 3.600 do 6.800 bukvica. Klijavost je kratkotrajna, oko 6 meseci, a iznosi prosečno oko 35%. Zrela kupula puca na 4 dela. Bukvica ima dve mesnate, bubrežaste supke. Prvi listovi su nasuprotni. Oprašivanje vetrom. Punim urodom rađa svake 7. do 12. godine. Počinje da plodonosi u starosti od 40 do 50 godina. Upotreba Bukva je pre svega drvo koje se koristi za izradu nameštaja; zatim i kao ogrevno drvo. U spremanju hrane bukva ima posebno mesto, jer se smatra da je njeno drvo najbolje gorivo za dimljenje mesa i ribe. List se može jesti (kad je mlad) u nestašici druge hrane, ili kao ukusna i zdrava salata. Bukvica (plod) se ne sme jesti sirov u većoj količini, jer sadrži alkaloid fagin. Pečenjem na temperaturi većoj od 100 °C, fagin se raspada, pa se pečeni plodovi mogu jesti u neograničenoj količini. Plod se takođe može koristiti i kao zamena za kafu, ili mleven, kao dodatak hlebnom brašnu. Iz ploda se može cediti jestivo ulje, koje je dobro i u tehnici. Ulje ne sadrži fagin, a od kilograma ploda dobija se oko pola kilograma ulja. Ekološka svojstva Bukove šume dolaze na svim matičnim supstratima (bazofilni, neutrofilni, acidofilni). Podnosi zasenu najbolje od listopadnog drveća. Ponik je osetljiviji na mraz i suncožar. Kora je tanka, pa je osetljiva na naglo osvetljenje. Dobro se zakorenjuje, koren se odlično prilagođuje uslovima na terenu, otporna je na vetrove. Traži sveže tlo. Retko raste u nizijama, a uspeva sve do visine od 2000 metara. Vrste Obična bukva ili evropska bukva (Fagus sylvatica) je najrasprostranjenija šumska vrsta drveća u Evropa i na Balkanu. Raste na brdskim i planinskim položajima, srednje, zapadne Europe, te jugoistočne Europe. U Bosni, Srbiji i uopće na Balkanu je autohtona vrsta drveća. Šume obične bukve (Fagus sylvatica): Iskonske bukove šume Karpata i drugih regija Evrope, Nacionalni park Paklenica, Hajdučki i Rožanski kukovi kao dio Nacionalnog parka Sjeverni Velebit, Prašuma Јanj Istočna bukva (Fagus orientales) je rasprostranjena na jugoistočnom Balkanu, Andaluziji (sjeverozapadni dio), sjevernom Iranu i u Gruziji na Kavkazu, na visinama između 500 i 1200 mnv. Na području sjeverne Grčke i crnomorske obale u Bugarskoj je u dodiru sa običnom bukvom (Fagus silvatica) Krimska bukva, u literaturi pod nazivima: Fagus ×taurica Popl. (Syn.:Fagus moesiaca K.Malý, Fagus sylvatica subsp. moesiaca (K.Malý) Szafer) = Fagus orientalis × Fagus sylvatica. Njeno područje rasprostranjenosti je na Krimu. Dugo se smatralo da je hibridna biljka između obične bukve i istočne bukve, ali taj odnos između evroazijskih bukvi nije još do kraja razjašnjen. Mezijska bukva Mezijska bukva (Fagus sylvatica subsp. moesiaca (K. Maly) Szafer), (Fagus moesiaca (Domin, Maly) Czecz.). Mezijska bukva tek u skorije vreme priznata je kao posebna vrsta, koja raste na Balkanskom poluostrvu i po mnogim osobinama se razlikuje od bukve koja raste u zapadnoj Evropi (Fagus sylvatica) i one koja raste na istoku, kavkaske bukve (Fagus orientalis). Problemom mezijske bukve bavili su se mnogi domaći i strani stručnjaci i naučnici. V. Mišić je proučavao bukvu i njenu varijabilnost na teritoriji Jugoslavije i po njemu je na tom prostoru rasprostranjena upravo mezijska bukva, (Fagus moesiaca (Domin, Maly) Czecz.). Šume mezijske bukve: Felješana, Vinatovača, Kukavica (planina) Bukva sa zlatno-žutim lišćem (Fagus moesiaca (K. Maly) Czecz. var. aurea serbica Tošić), poznata i kao „Žuta bukva“ drugi je varijetet Mezijske bukve sa žutim listovima. Javnosti je otkrivena 2004. godine u selu Zaselje kod Kotor Varoši (Republika Srpska - Bosna i Hercegovina). Razlikuje se od osnovne vrste po listovima koji su izrazito zlatno-žute boje i sjajni. Zaštićena je kao spomenik prirode Žuta bukva 2012. godine i prvi je dendrološki spomenik prirode koji je zaštićen prema aktuelnim zakonskim propisima Republike Srpske. Reference Literatura Vanjske veze Flora of China - Fagus Flora of North America - Fagus „WCSP”. World Checklist of Selected Plant Families – Fagus. Eichhorn, Markus (October 2010). „The Beech Tree”. Test Tube. Brady Haran for the University of Nottingham.