טירת דונרובין

טירת דונרובין (בעיקר 1835–1845 – כיום) טירת דנרובין (1835–1845 עד היום) היא אחוזה מפוארת בסאת'רלנד, באזור ההיילנדס של סקוטלנד, המשמשת כמושב המשפחתי של רוזן סאת'רלנד. היא ממוקמת כקילומטר וחצי מצפון לגולספי וכשמונה קילומטרים מדרום לברורה, משקיפה על מפרץ דורנוך. מקורותיה של דנרובין נעוצים בימי הביניים, אך רוב המבנה הנוכחי והגנים נוספו על ידי סר צ'ארלס בארי בין השנים 1835 ו-1850. חלק מהמבנה המקורי עדיין נראה בחצר הפנימית, למרות מספר הרחבות ושינויים שהפכו אותה לבית הגדול ביותר בצפון סקוטלנד. לאחר ששימשה כפנימייה במשך שבע שנים, היא כעת פתוחה לציבור. היסטוריה אדמות סאת'רלנד נרכשו לפני שנת 1211 על ידי יו, לורד דופוס, נכדו של האציל הפלמי פרסקין. רוזנות סאת'רלנד נוצרה בסביבות 1235 עבור בנו של יו, ויליאם, שמשערים כי היה צאצא של בית מוריי בקו הנשי. ייתכן שהטירה נבנתה על אתר מבצר מימי הביניים המוקדמים, אך החלק העתיק ביותר ששרד, עם שער ברזל, מוזכר לראשונה בשנת 1401. הטירה המוקדמת ביותר הייתה מגדל מרובע עם קירות בעובי של מעל 1.8 מטרים. באופן חריג, התקרות של כל קומה נבנו מקשתות אבן במקום מעץ. משערים שהטירה נקראת על שם רוברט סאת'רלנד, הרוזן השישי של סאת'רלנד (נפטר ב-1444). הטירה נבנתה בתוך חברה שבטית, כאשר השפות הנורדית והגאלית היו בשימוש באותה תקופה. רוברט הראשון, מלך סקוטלנד מיקם את משפחת גורדון, שתמכה בתביעתו לכתר, בהאנטלי שבאברדינשייר, והם הפכו לרוזני האנטלי ב-1445. הרוזנות עברה למשפחת גורדון במאה ה-16 כאשר הרוזן השמיני של סאת'רלנד נתן את בתו אליזבת בנישואין לאדם גורדון. בשנת 1518, בהיעדרו של אדם גורדון, הטירה נכבשה על ידי אלכסנדר סאתרלנד, היורש הלגיטימי של רוזנות סאתרלנד. הגורדונים כבשו מחדש את הטירה במהירות, תפסו את אלכסנדר והניחו את ראשו על חנית על גבי מגדל הטירה. בנו של אלכסנדר ג'ון ניסה לכבוש הטירה בשנת 1550, אך נהרג בגן הטירה. במהלך המאה ה-17 השלווה יותר, הורחבה השמירה בתוספת בית גדול שנבנה סביב חצר מדרום-מערב. במהלך המרד היעקוביטי של 1745, היעקוביטים תחת צ'ארלס אדוארד סטיוארט הסתערו על טירת דונרובין ללא אזהרה, מכיוון שהשבט סאתרלנד תמך בממשלת בריטניה. הרוזן ה-17 מסאת'רלנד, ששינה את שם משפחתו מגורדון לסאתרלנד, נמלט מהם בקושי, ויצא דרך דלת אחורית. הוא הפליג לאברדין שם הצטרף לצבאו של הדוכס מקמברלנד. עם מותו של הרוזן ה-18 ב-1766, הבית עבר לבתו, אליזבת, שנישאה לפוליטיקאי ג'ורג' לבסון-גואר, מאוחר יותר יצר את הדוכס הראשון מסאת'רלנד. בשנת 1785 שונה הבית והורחב שוב. בין 1835 ל-1850, סר צ'ארלס בארי שיפץ את הטירה בסגנון הברוני הסקוטי עבור הדוכס השני מסאת'רלנד. בארי היה האדריכל של ארמון וסטמינסטר, ביתו של הפרלמנט הבריטי, והיה מבוקש מאוד. הוא הושפע מהגן האיטלקי שסיים לאחרונה בטרנטהאם, מושבו האנגלי של הדוכס. המגדל מהמאה ה-14, והרחבות מהמאה ה-17 והמאה ה-18, נשמרו, ושרדו במסגרת עבודתו של בארי מהמאה ה-19. תחנת הרכבת של טירת דונרובין, על קו הצפון הרחוק, נפתחה בשנת 1870, כתחנה פרטית לטירה. חדר ההמתנה הנוכחי נבנה בשנת 1902, והוא מבנה רשום בקטגוריה B. במהלך מלחמת העולם הראשונה המבנה שימש כבית חולים ימי כאשר שריפה ב-1915 פגעה בגג ובחלק ניכר מהפנים, אך הוגבל לתוספות החדשות יותר של בארי. האדריכל הסקוטי סר רוברט לורימר התבקש לשפץ את הבית בעקבות המלחמה. משנות ה-20 העלות הגוברת של התעסוקה הובילה להזנחה של מקומות עבודה כמו גיזום של עצים. כשהדוכס החמישי מת ב-1963, תואר הרוזנות והבית עברו לאחיינית שלו, הרוזנת האחרונה מסאת'רלנד, בעוד שתואר הדוכס נאלץ לעבור ליורש זכר ועבר לג'ון אגרטון, רוזן אלסמיר. בין 1965 ל-1972 הפך הבית לפנימייה לבנים, והתמקמו בו בשנתו הראשונה ארבעים בנים וחמישה מורים. מאז 1973, הבית והשטח פתוחים לציבור, עם מגורים פרטיים שנשארו לשימוש משפחת סאתרלנד. ארכיטקטורה בטירה 189 חדרים, מה שהופך אותה לגדולה ביותר בהיילנדס הצפוני. חלק גדול מהעיצוב הפנימי של בארי נהרס בשריפה של 1915, מה שהוביל לשיקום על ידי סר רוברט לורימר, אם כי הוא שילב עבודות ששרדו מהמאה ה-17 וה-18, כולל גילופי עץ המיוחסים לגרינלינג גיבונס. מבחוץ, לטירה יש אלמנטים בהשראת עבודתו של האדריכל הצרפתי ויולה-לה-דוק, כמו הגג הפירמידלי מעל הכניסה הראשית. פנים הטירה במסדרון הכניסה אפריז של כלי הנשק ששימשו את הרוסי העבר של סאתרלנד. גרם המדרגות הראשי, המעוטר בדיוקנאות של משפחת לבסון-גואר, הוא ברוחב של 30 רגל (9 מטרים) ובגובה של 50 רגל (15 מטרים). חדר האוכל באורך של 40 רגל (12 מטרים) וברוחב של 22 רגל (6.7 מטרים), בעל אפריז גרסייל איטלקי על הקיר ושטיח חוראסאן, וכן כיסאות המכילים רקמה של אשתו של הדוכס החמישי. חדר האורחים, שאוחד משני חדרים קודמים על ידי לורימר במהלך שיקום הטירה, משקיף על הגנים והים, ומכיל קנאלטוס גדולים ושטיחי קיר מהמאה ה-18, כמו גם דיוקנאות של הופנר וריינולדס. הספרייה מאכלסת למעלה מ-10,000 ספרים, וכוללת ציור של פיליפ דה לאסלו מהדוכסית איילין, כמו גם שולחן צ'יפנדייל עשוי מהגוני. יש עוגב קנה הרמוניום המופעל בלחץ, הממוקם באחד המסדרונות. גנים ההשפעה הצרפתית נמשכת אל תוך הגנים, שהושלמו ב-1850, כאשר בארי שאב השראה מהסגנון הצרפתי הפורמלי של גני ורסאי. כל פרטר (ערוגה מעוצבת) מסודר סביב בריכה עגולה עם מזרקה, כאשר התכנון הבסיסי נשאר זהה מאז שנוצר בסביבות 1848. בארי עיצב את הפרטר כאשליה אופטית – כשמביטים עליהם מלמעלה הם נראים כמתמשכים מעבר לתכנון הפיזי שלהם, על ידי הצרה הדרגתית. השטח המעוצב הכולל הוא 558 הקטרים. מוזיאון מהמוזיאון מציג ראשי גולגולת של חיות שניצודו על ידי בני המשפחה בספארי, פריטים אתנוגרפיים מרחבי העולם ואוסף חשוב של ממצאים ארכאולוגיים. המוזיאון שומר על סידורו מהתקופה הוויקטוריאנית-אדוארדיאנית, והוא שוכן בבית קיץ מהמאה ה-18 הצמוד לגנים הפורמליים. היסטורית, הטירה היא מבנה מדרגה A לשימור, והגנים כלולים ברשימת הגנים והנופים המעוצבים של סקוטלנד. הטירה פתוחה למבקרים בין אפריל לאוקטובר בכל שנה. בגני הטירה מתקיימות תצוגות בזיירות על ידי תושב פלקונר. לקריאה נוספת קישורים חיצוניים הערות שוליים