Staraja Ladoga

Staraja Ladoga (krievu: Ста́рая Ла́дога — ‘Vecā Lādoga’) ir vēsturisks ciems, līdz 1703. gadam pilsēta Ladoga (krievu: Ла́дога), senajos skandināvu avotos: Aldeigjuborga ("Aldogas pils"). Atrodas Volhovas upes kreisajā krastā, netālu no tās ietekas Lādogas ezerā. 2003. gadā tika rīkotas Staraja Ladogas 1250. gadu dibināšanas svinības, kuru laikā tā tika daudzināta kā Ziemeļu Krievzemes ("Gardarīkes") galvaspilsēta. Nosaukums Pēc vēsturnieces T. Džeksones domām vikingu sāgās minētais vietvārds Aldeigja vai Aldeigjuborg ir cēlies no Baltijas somu dotā apzīmējuma (somu: Alode-jogi (joki), "Lejas upe") mazai upītei, kas ietek Volhovas upē pie senā pilskalna, no kā vikigu pilskalna nosaukums (senskandināvu: Aldeigja), kas pakāpeniski pārveidojies Ladogas ezera un krievu pilsētas vārdā.. Vēsture Vecās Lādogas apmetni 19. gadsimta beigās atklāja arheologs S. Orlovs, meklēdams Lādogas slovēņu senpilsētu. Apmetnes vieta atradās dabīgā augšējā terasē pie Lādožkas upītes ietekas Volhovas upē, kur abu upju loki veidoja dabīgu ūdens šķērsli ap pilskalnu. Vēlākie dendrohronoloģiskie pētījumi ar radioaktīvā oglekļa palīdzību liecināja, ka senākās koka celtņu paliekas aptuveni ir datējamas ar 753. gadu, kas tiek pieņemts par Staraja Ladogas dibināšanas gadu. Pēc J. Rjabiņina domām pirmie tās iedzīvotāji ir bijuši gotlandieši. Zināms, ka aptuveni šajā laikā kurši ir padzinuši gotlandiešus no Grobiņas kolonijas, kas varēja pārcelties uz dzīvi pie Volhovas upes, kas atradās pie "ceļa no varjagiem uz grieķiem" ziemeļu atzara. Mihails Lomonosovs ap 1750. gadu pirmais izvirzīja domu, ka varjagi ieradušies no apgabala "starp Liepāju un Tilzīti". Jau drīz Ilmeņa slāvi (slovēņi) atkal padzina viņus no Lādogas pilskalna, bet 9. gadsimta sākumā to pakļāva rusi. Par tirdzniecības sakariem ar arābu pakļautajām zemēm liecina bagātīgie sudraba dirhemu depozīti, senākās monētas attiecināmas uz 786. gadu. Pirmais cietoksnis šeit uzcelts apmēram 870. gados. Nestora hronikaas teksta interpretācija pieļauj, ka rusu ķēniņš Ruriks ar savu karadraudzi vispirms apmeties Lādogas pilskalnā (862. - 865. gadā) un tikai pēc tam dibināta Holmgārda jeb Novgoroda ("Jaunā pilsēta"). Pēc Novgorodas hronikas ziņām zem Lādogas kurgāniem ticis apglabāts Rurika pēctecis ķēniņš Helgi jeb Pareģis Oļegs (Вещий Олег). No Ērika sāgas zināms, ka aptuveni 997. gadā Lādogas pilskalnam uzbrucis norvēģu vikings Ēriks Hākansons, kas sagrāvis senāko varjagu cietoksni. 1019. gadā zviedru vikingu princese Ingegerda pēc precībām ar rūsu Novgorodas ķēniņu Jarisleifu (Jaroslavu Gudro) pūrā ieguva Aldeigjuborgas zemi, par vietvaldi ieceļot savu radinieku zviedru jarlu Regnvaldi Ulfsonu. Regnvalda dēls Eilivs bija Lādogas vietvaldis pēc viņa nāves. Mūra cietoksni pēc Novgorodas hronikas ziņām 1116. gadā dibinājis Lādogas vietvaldis Pāvils. 1142. gadā Lādogas cietoksnim uzbruka zviedru karaspēks ķēniņa un bīskapa vadībā, bet 1240. gadā zviedru sirojuma laikā uz Ladogu notika leģendārā Ņevas kauja. Zviedri ilgstoši cīnījās ar krieviem par virskundzību Lādogā, līdz 1595. gadā zviedri bija spiesti atteikties no Ingermanlandes par labu Krievijai, bet atguva to pēc 1617. gadā Stolbovas miera līguma. Lielā Ziemeļu kara laikā Pēteris I 1703. gadā lika uzcelt jaunu cietoksni pie Volhovas upes ietekas Lādogas ezerā, ko nosauca par Jauno Lādogu. Uz turieni pārcēlās liela daļa Lādogas iedzīvotāju un agrākā pilsēta beidza pastāvēt. Atsauces Ārējās saites Vecā Lādoga - senā Krievzemes galvaspilsēta (krieviski) Lādogas cietokšņa apraksts (angliski)