Mökerikkö

Mökerikkö (ven. Мюкериккю, myös Мюарка, ”Migorka”) on Laatokan pohjoisosassa sijaitseva saari, joka kuuluu Lahdenpohjan piiriin. Parinkymmenen kilometrin päässä mantereesta sijatseva Mökerikkö on noin 1,2 kilometriä pitkä ja 0,4 kilometriä leveä pitkulainen kalliosaari. Sen pinta-ala on 47,65 hehtaaria. Saaren korkein kohta kohoaa noin 18 metriä Laatokan pinnan yläpuolelle. Mökerikön eteläpuolella on kaksi pientä saarta Pieni- ja Suuri Toriluoto. Historia Saari kuului 1660-luvulla Kurkijoelle perustetulle Tervun hoville, kunnes Valamon luostari osti Mökerikön, Jalajan ja Vossinoin saaret vuonna 1872. Luostari rakennutti saariin kalamajat, joita se oman kalastuksensa ohella vuokrasi myös muiden kalastajien käyttöön. Noin 13 kilometriä Valamon lounaispuolella sijaitsevasta Mökeriköstä tuli suojaisan satamansa ansiosta seudun merkittävin kalastajien tukikohta. Myöhemmin luostari kielsi ulkopuolisilta maihinnousun sakon uhalla. Sisällissodan jälkeen kesällä 1918 Suomen armeija miehitti Mökerikön ja sille alettiin rakentamaan vankityövoimalla rannikkotykistölinnaketta. 1920-luvun alussa saari pakkolunastettiin armeijalle ja liitettiin Sortavalan maalaiskunnasta takaisin Kurkijoen kuntaan. Mökerikköön rakennettiin Rannikkotykistörykmentti 3:n linnake, jonne sijoitettiin muun muassa Canet-tykkejä. Jatkosodan aikana saaressa toimi myös kenttätykein varustettu kevyt patteri. Neuvostoliiton aikana Mökerikkö toimi Itämeren laivaston koealueena. Joidenkin tietojen mukaan saarella olisi 1950-luvun alussa testattu radioaktiivisia joukkotuhoaseita. Mökerikössö on edelleen nähtävissä runsaasti erilaisia linnoitteita, mutta kasarmirakennukset ovat tuhoutuneet. Lähteet Aiheesta muualla Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mökerikkö Wikimedia Commonsissa