Sanktpēterburga

Sanktpēterburga (krievu: Санкт-Петербург), arī Pēterburga, ir pilsēta Krievijas Federācijā, tās Eiropas daļas ziemeļrietumos pie Ņevas ietekas Baltijas jūras Somu līcī. Ziemeļrietumu federālā apgabala un Ļeņingradas apgabala centrs. Otra lielākā (aiz Maskavas) Krievijas pilsēta. Liels rūpniecības, kultūras un tūrisma centrs. Dibināta 1638. gadā kā Zviedru Ingrijas pilsēta Nīena (Nyen), no 1712. gada Sanktpēterburga bija Krievijas caristes, no 1721. gada līdz 1918. gadam Krievijas Impērijas galvaspilsēta. Šajā laikā latviski biežāk tika saukta par Pēterpili. No 1914. līdz 1924. gadam pilsētas nosaukums bija Petrograda (Петрогра́д), no 1924. līdz 1991. gadam — Ļeņingrada (Ленингра́д). No 1721. gada līdz pat Oktobra revolūcijai bija Krievijas Impērijas politiskais un kultūras centrs un cara galma rezidences vieta. Sanktpēterburgas politiskā ietekme atkal palielinājās pēc Vladimira Putina ievēlēšanas par Krievijas Federācijas prezidentu. Vēsture Krievijas cars Pēteris I, kas Lielā Ziemeļu kara rezultātā ieguva Krievijai pieeju pie Baltijas jūras, 1703. gadā pavēlēja pārdēvēt Nīenas pilsētu zviedriem atņemtajās Ingrijas teritorijās Svētā Pētera vārdā. Jau 1712. gadā Sanktpēterburga kļuva par Krievijas caristes galvaspilsētu. Pēteris I ataicināja Eiropas arhitektus un inženierus, kas piedalījās jaunās galvaspilsētas celtniecībā. 1825. gadā Senāta laukumā notika Dekabristu sacelšanās. 1881. gadā Sanktpēterburgā atentātā tika nogalināts Krievijas imperators Aleksandrs II. 1905. gada revolūcijas notikumi sākās Sanktpēterburgā, kad 9. janvārī tika apšauta strādnieku demonstrācija (Asiņainā svētdiena). Sākoties Pirmajam pasaules karam, lai izvairītos no vecā vāciskā nosaukuma, pilsētu pārdēvēja par Petrogradu. Kad, sākoties 1917. gada Februāra revolūcijai, imperators Nikolajs II Pleskavā atsacījās no troņa, Ziemas pils Petrogradā kļuva par Krievijas Pagaidu valdības rezidenci, kuru 1917. gada 25. oktobrī gāza Ļeņinam lojālie spēki, kas bija Krievijas pilsoņu kara sākums. 1918. gada 5. martā, pamatojoties uz to, ka balto spēki ir tuvu Sanktpēterburgai, Padomju Krievijas galvaspilsētu pārcēla uz Maskavu. 1924. gada 24. janvārī par godu Ļeņinam pilsētu pārdēvēja par Ļeņingradu. 1934. gada 1. decembrī Ļeņingradā notika boļševiku darbinieka Kirova slepkavība, kas bija signāls Staļina terora sākšanai. Otrā pasaules kara laikā pilsēta no 1941. gada 8. septembra līdz 1944. gada 18. janvārim bija blokādē. Pilsētā valdīja bads; pēc dažādām aplēsēm no bada mira 0,5 līdz 1,5 miljoniem pilsētas iedzīvotāju. 1991. gadā Ļeņingradas iedzīvotāji referendumā nolēma, ka pilsētai jāatgūst vēsturiskais nosaukums. Ievērojamākās vietas Sanktpēterburga tiek uzskatīta par vienu no skaistākajām Krievijas pilsētām. Pilsētai savdabību piešķir daudzie kanāli, tilti un tiltiņi. Poētiski dēvēta par Ziemeļu Palmiru, Sanktpēterburga tiek uzskatīta par Krievijas viseiropiskāko pilsētu gan arhitektūras, gan iedzīvotāju mentalitātes dēļ. Pilsētas centrs ir UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Pils laukums ar Ziemas pili — bijusī Krievijas Impērijas valdnieku ziemas rezidence, tagad lielākais Krievijas mākslas muzejs — Ermitāža Pētera Pāvila cietoksnis — Krievijas imperatoru kapa vietas Pētera I piemineklis (Vara jātnieks) — Sanktpēterburgas simbols Marijas teātris Ņevas prospekts — centrālā iela Īzaka katedrāle Paceļamie tilti pār Ņevu Pēterburgas pilis Pēterburgas metro Sports Sanktpēterburgā norisinājās 2000. gada Pasaules čempionāts hokejā, kura vajadzībām tika uzbūvēta Sanktpēterburgas Ledus pils. Tagad tajā savas mājas spēles aizvada Kontinentālās hokeja līgas klubs Sanktpēterburgas SKA. "Юбилейный" sporta pils noticis 2016. gada Pasaules čempionāts hokejā spēles. Sanktpēterburgas stadions noticis 2017. gada FIFA Konfederāciju kauss un 2018. gada FIFA Pasaules kausa spēles. Stadionā savas mājas spēles aizvada Krievijas futbola Premjerlīgas Sanktpēterburgas "Zenit". Cilvēki Krievijas Impērijas ķeizari un augstmaņi — Pēteris II (Пётр II, 1715–1730), Ivans VI (Иван VI, 1740–1764), Pāvils I (Павел I, 1754–1801), Aleksandrs I (Александр I, 1777–1825), Aleksandrs III (Александр III, 1845 - 1894), Felikss Jusupovs (Юсупов, 1887–1967), Olga Aleksandrovna (Ольга Александровна, 1882–1960), Pavle Karadžordževičs (Карађорђевић, 1893–1976), karavadoņi - Mihails Kutuzovs (Кутузов, 1745–1813), Mihails Skobeļevs (Скобелев, 1843–1882) mākslinieki - Džordžs Balančins (George Balanchine, 1904–1983), Aleksandrs Benuā (Бенуа, 1870-1960), Ivans Biļibins (Билибин, 1876–1942), Kārlis Brilovs (Брюллов, 1799-1852), Karls Faberžē (Фаберже, 1846–1920), Saša Gitrī (Sacha Guitry, 1885-1957), Anna Pavlova (Павлова, 1881–1931), Vasilijs Poļenovs (Поленов, 1844–1927), Nikolajs Rērihs (Рёрих, 1874–1947), Aleksandrs Rodčenko (Родченко, 1891–1956), Gaļina Ulanova (Уланова, 1910–1998) mūziķi — Aleksandrs Borodins (Бородин, 1833–1887), Aleksandrs Glazunovs (Глазунов, 1865-1936), Dmitrijs Kabaļevskis (Кабалевский, 1904—1987), Dmitrijs Šostakovičs (Шостакович, 1906-1975), Georgs Otss (Ots, 1920-1975), Viktors Cojs (Цой, 1962-1990) politiķi un sabiedriski darbinieki - Sergejs Ivanovs (Иванов, 1953—2026), Nikolajs Ježovs (Ежов, 1895-1940), Kirils I (Кирилл, 1946), Aleksandrs Kolčaks (Колчак, 1874-1920), Aleksandra Kollontaja (Коллонтай, 1872-1952), Aleksejs Kosigins (Косыгин, 1904-1980), Nadežda Krupska (Крупская, 1869-1939), Vladimirs Putins (Путин, 1952), rakstnieki un dzejnieki — Aleksandrs Bloks (Блок, 1880–1921), Josifs Brodskis (Бродский, 1940—1996), Kornejs Čukovskis (Чуковский, 1882-1969), Dmitrijs Merežkovskis (Мережковский, 1866-1941), Vladimirs Nabokovs (Набоков, 1899-1977), Lū Salome (Lou Salomé, 1861-1937), Viktors Šklovskis (Шкловский, 1893-1984), Konstantīns Simonovs (Симонов, 1915-1979), Edīte Sēdergrāna (Södergran, 1892-1923), Aleksejs Tolstojs (Толстой, 1817-1875) zinātnieki un izgudrotāji — Georgs Kantors (Cantor, 1845-1918), Aleksandrs Frīdmans (Фридман, 1888-1925), Iļja Franks (1908-1990), Ļevs Gumiļovs (Гумилёв, 1912-1992), Leonīds Kantorovičs (Канторович, 1912-1986), Vladimirs Kepens (Köppen, 1846-1940), Jurijs Lotmans (Lotman, 1922-1993), Georgijs Ostrogorskis (Острогорски, 1902-1976), Grigorijs Pereļmans (Перельман, 1966), Vladimirs Props (Пропп, 1895-1970), Aina Renda (Ayn Rand, 1905-1982), Ļevs Termens (Термен, 1896-1993), Volodimirs Vernadskis (Вернадский, 1863-1945), Dmitrijs Ļihačovs (Лихачёв, 1906-1999). Sanktpēterburgā dzīvojuši Anna Ahmatova, Pēteris Čaikovskis, Fjodors Dostojevskis un Aleksandrs Puškins. Iedzīvotāji Sanktpēterburgas klimats Atsauces Ārējās saites Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Sanktpēterburga. Encyclopædia Britannica raksts (angliski) Visuotinė lietuvių enciklopedija raksts (lietuviski) Brockhaus Enzyklopädie raksts (vāciski) Ukrainas vēstures enciklopēdijas raksts (ukrainiski) Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (krieviski) Krievijas Lielās enciklopēdijas raksts (2004-2017) (krieviski) Encyclopædia Universalis raksts (franciski) Katoļu enciklopēdijas raksts (angliski) Pareizticīgo enciklopēdijas raksts (krieviski) Ebreju enciklopēdijas raksts (angliski) Ebreju enciklopēdijas Austrumeiropā raksts (angliski) Austrumeiropas enciklopēdijas raksts (vāciski) Mājaslapa (krieviski)