Lautė (Didysis Isakovas)

Lautė (vok. Lauth, nuo 1939 m. Königsberg-Lauth, 1945–1946 m. rus. Лйаут, nuo 1946 m. Didysis Isakovas, rus. Большое Исаково) – gyvenvietė Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Bolšeisakovo kaimo gyvenvietės centras. Istorija Sembos žemės kaimo pavadinimas Lautē prūsiškos kilmės. 1263 m. minimas Lawte, Lawete, Lauwete, 1303 m. lot. quarundam villarum in Lauthen, 1379 m. Mühle Lavtin, nuo 1448 m. Lauth. 1525 m. per Sembos valstiečių sukilimą, kuriam vadovavo malūnininkas Kasparas, prie Lautės įvyko 4000 valstiečių ir Prūsijos kariuomenės (apie 1000 raitelių ir 1000 pėstininkų), kuriai vadovavo hercogas Albrechtas Brandenburgietis, akistata. Valstiečiai buvo priversti nutraukti pasipriešinimą, 3 jų vadovus mirties bausme hercogas nubaudė vietoje, 11 – Karaliaučiuje, du – Kaimėje ir Laukiškoje. 1785 m. karališkajame valstiečių kaime buvo 20 sodybų, 1820 m. – 29 sodybos. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Karaliaučiaus apskrities, nuo 1939 m. Sembos apskrities kaimas. XIX a. pastatyti Karaliaučiaus gynybinės sistemos I fortas (Štaino fortas) į pietus nuo kaimo ir Ia fortas (Grebeno fortas) į šiaurę, už malūno tvenkinio. 1909 m. pastatyta hidroelektrinė, kurią rusai susprogdino 1945 m. 1939 m. Lautė prijungta prie Karaliaučiaus. Iki Lautės malūno Raudonoji armija prasimušė 1945 m. sausio 27 d., tačiau toliau pulti įstengė tik balandžio 9 d. rytą, nors fortų įgulos juos paliko dar balandžio 8-osios naktį. Kaimas po karo pervadintas jaunesniojo seržanto Viktoro Isakovo, žuvusio balandžio 19 d. plėšikaujant apylinkėse, vardu. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kenigsbergo rajono (rus. Кёнигсбергский район), vėliau Gurjevsko rajono kaimas, nuo 1947 m. birželio 17 d. Zaoziorjės apylinkės, 1954 m. birželio 16 d. – 2008 m. birželio 30 d. Bolšeisakovo apylinkės (Большеиссаковский cовет) centras. 1953 m. vasario 9 d. – 1960 m. vasario 1 d. Gurjevsko rajono centras. Apylinkėje buvo tos pačios gyvenvietės, kaip ir kaimo gyvenvietėje. Gyventojai Šaltiniai Nuorodos Grasilda Blažiene: Hydronymia Europaea, Sonderband II, Die baltischen Ortsnamen. Wolfgang Schmid Hrsg., Steiner Verlag Stuttgart 2000. G. Gerullis: Die altpreußischen Ortsnamen. Berlin, Leipzig 1922. Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228. Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976. Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.