Pabėtai

Pabėtai (arba Pabėčiai; vok. Pobethen, nuo 1945 m. rus. Побетен, nuo 1946 m. Romanovas, rus. Романово) – gyvenvietė Rusijoje, Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Zelenogradsko rajone, 12 km į vakarus nuo Kranto miesto, Bėčio upelio pakrantėje. Nuo 2006 m. gruodžio 28 d. Kovrovo kaimo gyvenvietės kaimas. Istorija Sembos žemės kaimo pavadinimas Pabētē prūsiškos kilmės. Nuo 1258 m. minimas Pobeti, Pubete (1301), Pubethyn (1320, Pobetin, Pubeten (1331), Pobeten, Pobetin (nuo 1405). Prie upelio buvo sembų piliakalnis. XIII a. kryžiuočiai pastatė mūrinę pilį, kurią per 1525 m. sukilimą sugriovė prūsai ir lietuviai. Į Pabėčių apylinkes (į šiaurės vakarų Sembą) kryžiuočiai 1278–1283 metais atkėlė 1600 sūduvių, kurie gyveno vadinamajame Sūduvių kampe. Jie kelis šimtmečius išlaikė savo kalbą ir papročius. XVIII amžiuje Pabėčių apylinkėse gyventa ir lietuvių. Pabėčiuose kunigavo Abelis Vilius (1515–1575), kuris, padedamas prūso Pauliaus Mėgoto, išvertė M. Liuterio Enchiridioną į prūsų kalbą (išleistas Karaliaučiuje 1561 metais). Išlikę senosios pilies griuvėsiai. Pabėčių bažnyčia pastatyta XIV a. XVII a. įrengti vargonai, kuriuos 1766 m. restauravo Adamas Gotlobas Kasparinis (Adam Gottlob Casparini). Po karo paversta kolūkio sandėliu, dar 1985 m. joje matėsi viduramžių sienų tapybos likučių. Šiuo metu ji be stogo, likusios tik sienos. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. – 2006 m. Romanovo apylinkės (Романовский Совет) centras. Gyventojai Žymūs žmonės Abelis Vilius, prūsų III katekizmo vertėjas. Apylinkė Romanovo apylinkės teritorijoje buvo šios gyvenvietės: Šaltiniai Nuorodos Grasilda Blažiene: Hydronymia Europaea, Sonderband II, Die baltischen Ortsnamen. Wolfgang Schmid Hrsg., Steiner Verlag Stuttgart 2000. G. Gerullis: Die altpreußischen Ortsnamen. Berlin, Leipzig 1922. Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228. Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976. Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.