Lazdynai (Krasnoznamenskas)

Lazdynai (sen. prūs. Lazdėnai, nuo 1576 m. Lazdynai, nuo 1734 m. vok. Lasdehnen, nuo 1938 m. liepos 16 d. Haselberg, 1945–1946 m. rus. Лазденен, nuo 1946 m. Krasnoznamenskas, rus. Краснознаменск) – miestas Rusijoje, Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, prie sienos su Lietuvos Respublika, kairiajame Šešupės krante, 164 km nuo Kaliningrado. Krasnoznamensko municipalinio rajono centras, nuo 2008 m. birželio 30 d. Krasnoznamensko miesto gyvenvietės centras. Istorija Nadruvos žemės gyvenvietės pavadinimas Lazdėnai lietuviškos kilmės. 4 km į vakarus nuo Lazdynų, prie Šešupės ir Prūdupės santakos išliko baltų piliakalnis (vok. Blocksberg). Pirmą kartą gyvenvietė minima 1556 m. Apie 1563 m. įkurta Lazdynų evangelikų liuteronų parapija. 1578 m. pastatyta bažnyčia. Jai apirus, 1877 m. pašventinta nauja, neogotikinio stiliaus su aukštu bokštu bažnyčia (architektas A. Štiuleris). Pamaldos lietuvių kalba joje kartą per savaitę laikytos iki 1938 m. 1584 m. įsteigta lietuvių parapinė mokykla. Konfirmacijai jaunuoliai lietuvių kalba rengti iki 1890 m. XIX a. pro Lazdynus nutiesti plentai į Ragainę per Šilėnus, Širvintą, Pilkalnį. Per Šešupę pastatytas metalinis tiltas, siaurasis geležinkelis Lazdynus sujungė su Pilkalniu. Veikė dujų gamykla, paštas, telegrafas, telefonas, privati aukštoji mergaičių mokykla. XIX a. Lazdynai tapo dideliu įvairių verslų, amatų centru. Buvo plytinė, žemės ūkio mašinų gamybos ir remonto dirbtuvė. 1901–1919 m. veikė R. Mašalo spaustuvė su knygynu, kuri prekiavo lietuviškais leidiniais, nuo 1920 – dvi spaustuvės, viena jų prekiavo ir lietuviškais leidiniais. 1938 m. naciai, vykdydami Prūsijos germanizaciją, išvertė miesto pavadinimą iš lietuvių kalbos ir pavadino jį Haselberg, (Lazdynų kalnas). 1736–1818 m. Prūsijos karalystės Lietuvos departamento, 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Pilkalnio apskrities kaimas. 1945 m. sausio 18 d. Lazdynus užėmė Raudonoji armija. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Pilkalnio rajono (Пиллькалленский район) miestas. Pilkalnio rajonas (rus. Пиллькалленский район) su centru Pilkalnyje, apėmė buvusią Rytų Prūsijos provincijos Pilkalnio apskritį. Tačiau Pilkalnis stipriai nukentėjo nuo TSRS kariuomenės artilerijos ir aviacijos bombardavimų 1945 m. sausio mėnesio mūšiuose, todėl rajono centras perkeltas į Lazdynus, o 1946 m. rugsėjo 7 d. TSRS Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo įsaku „Dėl Kaliningrado srities administracinio teritorinio sutvarkymo“ pakeitus šio miestelio pavadinimą, pavadintas Krasnoznamensku. Sovietmečiu Lazdynai suniokoti, nugyventi. Bažnyčios pastatas buvo paverstas sunkvežimių ir traktorių garažu, statybinių medžiagų sandėliu; po restauravimo nuo 1991 m. jame veikia stačiatikių cerkvė. Vykdant municipalinę reformą 2008 m. birželio 30 d. Kaliningrado srities įstatymu Nr. 256 Krasnoznamensko rajone sudaryta Krasnoznamensko miesto gyvenvietė, į kurią įeina Krasnoznamensko miestas ir kaimai Samarskojė bei Šilininkai (Chlebnikovas). Gyventojai Vokiečių oficialios statistikos duomenimis, 1848 m. iš 5580 parapijiečių lietuvininkų užrašyta 3200 (57 %), 1870 m. iš 8443 – 4815 (57 %), 1878 m. lietuvininkų – 4500 (51,4 %), 1897 m. – 3000 (apie 33 %), 1907 m. – 1724 (20,2 %). Žymūs žmonės Lazdynuose kunigavo lietuvių raštijai nusipelnę dvasininkai: nuo 1579 m. tarnavo ir 1584 m. mirė poetas ir kunigas Stanislovas Marcijanas Musa, 1709–1710 m. kunigavo poetas ir vertėjas Jonas Šulcas, 1887–1896 m. – K. Šimkus. Apie 1890 m. mieste ir apylinkėse tautosaką užrašinėjo Vilius Kalvaitis. Mokykloje prieš 1762 m. precentoriavo lietuvių raštijos darbuotojas Kristijonas Mykolas Piečys, XIX a. – Karalienės mokytojų seminarijos absolventai: nuo 1841 m. L. Trakaitis, nuo 1855 m. K. H. Langutas, nuo 1883 m. R. A. Fydleris. Šaltiniai Nuorodos Lazdynai (Krasnoznamenskas). // Vytautas Šilas, Henrikas Sambora. Mažosios Lietuvos kultūros pėdsakai Kaliningrado srityje. – Vilnius, Mintis, 1990. ISBN 5-417-00367-0 // psl. 168–171 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228. Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976. Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.