Labota

Labota (arba Labata, Labutė; vok. Gut Laptau, nuo 1945 m. rus. Лйаптау, nuo 1946 m. Muromskojė, rus. Муромское) – gyvenvietė Rusijoje, Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Zelenogradsko rajone, 8 km į pietus nuo Kranto miesto. Nuo 2006 m. gruodžio 28 d. Kovrovo kaimo gyvenvietės kaimas. Yra Labotos geležinkelio stotelė. Prie Labotos yra keli kapinynai, keturi ankstyvojo geležies amžiaus pilkapiai, kuriuose vokiečių archeologai rado romėniškų monetų, žalvarinę žmogaus figūrėlę, daug ietigalių, kalavijų, kirvių, peilių, strėlių antgalių, žalvarinių indų, žiestos keramikos, žalvarinę II a. amžiaus antrosios pusės bizantišką monetą, kitų radinių. Istorija Sembos žemės kaimo pavadinimas Labōtō prūsiškos kilmės. Pirmą kartą paminėta 1255 m. kaip Labota, čia gyveno prūsai sembai. Sembų vadas Sipainis (Sipayne) nepriėmė krikščionybės, nepakluso Vokiečių ordinui, todėl šis iš jo XIII a. viduryje atėmė tėvoniją ir atidavė ją kitam sembų vadui Ibutui, kuris krikštijosi. Šis dėl išdavystės per 1260–1274 m. Didįjį prūsų sukilimą sembų nužudytas. 1258 m. Vokiečių ordinui ir Sembos vyskupui Heinrichui Šritbergui dalijantis Sembą, Labota atiteko pastarajam. Jis sembų pilies vietoje ant aukštos kalvos pastatydino savo pilį. Greta 1330 m. pastatyta katalikų bažnyčia. Labota tapo valsčiaus centru. Pro Labotą ėjo vieškelis iš Karaliaučiaus per Kuršių neriją į Klaipėdą. Į pietvakarius nuo Labotos 1370 m. tarp Vokiečių ordino ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos kariuomenių įvyko Rūdavos mūšis, Ldk Algirdas ir kunigaikštis Kęstutis blokavo Labotos pilį. Vėliau ji buvo apleista. 1560–1607 m. pilis rekonstruota, tam buvo išardyta dalis Pavundos pilies. Iki XVIII a. antrojo ketvirčio teliko pilies griuvėsiai, kuriuos 1850–1851 m. išardė plentui Karaliaučius–Krantas tiesti. 1730 m. 360-osioms Rūdavos metinėms atminti pastatyta Labotos bažnyčia, altorius jai atgabentas iš vienos Karaliaučiaus bažnyčios. Per II pasaulinį karą bažnyčia apgriauta, sovietmečiu paversta sandėliu. Po Antrojo pasaulinio karo nugriauta dvaro sodyba, vandens malūnas, daug kitų senovinių pastatų, suniokota bažnyčia, sunaikintos kapinės. Išliko paminklas Pirmojo pasaulinio karo aukoms su Vokietijos imperatorius Vilhelmo II ženklu. Ant Labotos piliakalnio vyskupo pilies vietoje XX a. aštuntame dešimtmetyje pastatytas paminklas TSRS kariams. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. – 2006 m. Muromskojės apylinkės (Муромский Совет) centras. Gyventojai Apylinkė Muromskojės apylinkės teritorijoje buvo šios gyvenvietės: Šaltiniai Nuorodos Laptau (Gov.genealogy.net) Grasilda Blažiene: Hydronymia Europaea, Sonderband II, Die baltischen Ortsnamen. Wolfgang Schmid Hrsg., Steiner Verlag Stuttgart 2000. G. Gerullis: Die altpreußischen Ortsnamen. Berlin, Leipzig 1922. Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228. Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976. Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.