Jučiai (Vesiolovka)

Jučiai (vok. Judtschen, nuo 1938 m. birželio 6 d. vok. Kanthausen, 1945–1946 m. rus. Йудчен, nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. Vesiolovka, rus. Весёловка) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Černiachovsko rajone, Unguros upės kairiajame krante, 10 km į vakarus nuo Gumbinės, prie geležinkelio. Nuo 2008 m. birželio 30 d. Svobodos kaimo gyvenvietės kaimas. Etimologija Manoma, kad pavadinimas – asmenvardinis vietovardis, kilęs nuo lietuvininko Jotze pavardės, kuris XVI a. viduryje gyveno gretimuose Lampsėdžiuose. Istorija Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. Prie Jučių, tarp dviejų į Ungurą įtekančių upelių, yra nadruvių piliakalnis. Nuo 1525 m. Jučių valsčiaus centras. Iki 1709–1711 m. maro bei bado Jučiuose ir apylinkėse gyveno vien lietuvininkai (apie 98 proc.). Po Didžiosios Prūsijos kolonizacijos atsikėlė vokiečių kolonistų, prancūzų iš Šveicarijos, daugiausia evangelikai reformatai. Jiems 1727 m. pastatyta bažnyčia, kurioje vėliau pamaldos vyko ir evangelikams liuteronams. Jučiai tapo šveicarų kolonijos, vienos didžiausių Mažojoje Lietuvoje, centru. Apie 1727 m. įsteigta pradžios mokykla. XX a. pradžioje Jučius sudarė netaisyklingas keliolikos sodybų gatvinis kaimas, keliolika vienkiemių aplink jį, geležinkelio stotis; buvo akivaizdžių senovės rėžinės žemėvaldos liekanų. 1939 m. gyveno 374 žmonės. 1736–1818 m. Prūsijos karalystės Lietuvos departamento, 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Gumbinės apskrities kaimas. 1938 m. pervadintas Imanuelio Kanto vardu. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Gumbinės rajono (Гумбинненский район), vėliau Gusevo rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Černiachovsko rajono Krasnopolianskojės apylinkės kaimas. Gyventojai Žymūs žmonės Jučiuose 1746–1750 m. gyveno žymus filosofas, Karaliaučiaus universiteto absolventas Imanuelis Kantas, Jučiuose dirbęs reformatų kunigo D. E. Anderšo šeimos vaikų mokytoju. Susižavėjęs vietos lietuvių kalba ją vėliau gynė nuo germanizuotojų. 1938 m. kaimas pervadintas filosofo garbei Kanthausen. Priešais buvusią Jučių kleboniją po II pasaulinio karo kurį laiką stovėjo I. Kanto paminklas, tačiau 1975 m. vaikėzai nudaužė galvą, o dar vėliau buvo sugriautas ir trijų dalių pjedestalas. XIX a. pabaigoje tautosakininkas Vilius Kalvaitis kaime užrašė daug lietuvių pavardžių, surinko smulkiosios tautosakos. Šaltiniai Nuorodos Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228. Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976. Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.